Справа № 140/9336/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у задоволенні клопотання

02 грудня 2024 року ЛуцькСправа № 140/9336/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Плахтій Н.Б.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №796-ХІІ), що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, установленого на 01 січня календарного року, в межах строку звернення до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив закрити провадження у справі з тих підстав, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2023 року у справі №140/31307/23, яке набрало законної сили 25 січня 2024 року, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області провести з 04 квітня 2023 року нарахування та виплату ОСОБА_1 виплати підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), до фактичної зміни обставин чи зміни нормативно-правових актів, що були застосовані судом під час вирішення даного спору.

Зазначене рішення виконується безпосередньо в межах покладених зобов`язань та з урахуванням норм чинного законодавства.

Мотивом позову у даній справі є незгода позивача з виконанням рішення суду у справі №140/31307/23.

Відповідач вважає, що наявні правові підстави для закриття провадження у справі за пунктом 4 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Вирішуючи клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд враховує наступне.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Така підстава для закриття провадження у справі як існування рішення суду, яке набрало законної сили, між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.

Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет і підстави, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними і суддя не вправі відмовити у відкритті провадження у справі (закрити провадження, якщо воно вже відкрито).

Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постанові від 20 березня 2024 року по справі №320/225/23 та від 08 травня 2024 року у справі №420/28651/23.

Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб, із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законодавством станом на 01 січня календарного року виплати пенсії, в межах строку звернення до суду.

У справі №140/31307/23 ОСОБА_1 просив визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати здійснити за період в межах строку позовної давності, тобто шести місяців нарахування та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

Суд звертає увагу на те, що предмет у даній справі та у справі №140/31307/23 не є тотожними, при цьому ОСОБА_1 просить здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, за різний період часу та з покликанням на законодавство, яке змінилось. Відтак, обставини, якими позивач обґрунтовує позов у даній справі, є іншими, ніж у справі №140/31307/23.

Позивач 03 вересня 2024 року звернувся до суду з цим позовом про нарахування та виплату доплати до пенсії в межах позовної давності, тобто за період вже після набрання законної сили судовим рішенням у справі №140/31307/23 (25 січня 2024 року). Позивач мотивує позовні вимоги зміною законодавства, а саме набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-ІХ від 09 листопада 2023 року, в якому статтею 8 установлено мінімальну заробітну плату з 01 січня 7100 грн, з 01 квітня 8000 грн. Вказаною нормою також вперше окремо визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду та становить 1600 грн. Тобто, змінилось законодавство у спірних правовідносинах, яке не було предметом дослідження у попередньому судовому рішенні, на яке покликається відповідач.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі за пунктом 4 частини першої статті 238 КАС України, з огляду на що у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.

Керуючись статтями 238, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про закриття провадження у справі відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення і не може бути оскаржена окремо від рішення суду.

Головуючий-суддя Н.Б.Плахтій