Справа № 440/8407/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Н.І. Слободянюк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 р. Справа № 440/8407/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 19.07.23 по справі № 440/8407/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач-2, ГУ ПФУ в Чернігівській області) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відділу з питань перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №б/н від 14 червня 2023 року, яким відмовлено у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

- зобов`язання ГУ ПФУ в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад. надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09 червня 2023 року №156/16-31-10-02-09 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09 червня 2023 року №157/16-31-10-02-09, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначенням / перерахунком пенсії від 12 червня 2023 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Чернігівській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 536,80 грн.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Фесенко Ю. О., не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила апеляційну скаргу задовольнити, рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі № 440/8407/23 скасувати в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, а саме:

- визнати протиправним та скасувати Рішення відділу з питань перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № б/н від 14.06.2023 року, яким відмовлено у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;

зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.06.2023 року № 156/16-31-10-02-09 та Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09.06.2023 року № 157/16-31- 10-02-09, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відповідачів на користь позивача судові витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. та судовий збір 805,20 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що не зважаючи на підтвердження судом першої інстанції в своєму рішенні від 19.07.2023 наявність у позивача необхідного стажу для переведення її на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», судом обрано невірний та неефективний спосіб відновлення порушеного права позивача. Зазначила, що з метою ефективного захисту прав позивачки необхідно зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09.06.2023 року № 156/16-31-10-02-09 та Довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09.06.2023 року № 157/16- 31-10-02-09, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2023 р. апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 по справі №440/8407/23 повернуто скаржнику.

Відповідачі не скористалися своїм правом та не надали до Другого апеляційного адміністративного суду відзиви на апеляційну скаргу позивача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та їй призначено пенсію за віком (а.с. 69-74).

ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою за призначенням / перерахунком пенсії від 12 червня 2023 року, в якій просила здійснити вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії по ЗУ «Про державну службу».

Згідно розписки-повідомлення (а.с. 76) ОСОБА_1 до вказаної заяви додала копії: паспорта, диплому (свідоцтва, атестату) про навчання (кількість 1), довідки про заробітну плату (спецпенсії) (кількість 4), довідки про прийняття на роботу (навчання) (кількість 1), довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру (кількість 1); трудової книжки або документи про стаж (кількість 1) (а.с. 77-97).

Рішенням Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14 червня 2023 року (а.с. 11-12) відмовлено ОСОБА_1 у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», так як відсутнє право на перерахунок.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII, який набрав чинності з 01 травня 2016 року, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України. 1993 р., № 52. ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України. 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р.. №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52. ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993р., №52. ст. 490 із наступними змінами) визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких встановлювалися ранги державних службовців.

Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування того чи іншого періоду роботи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) є встановлення за займаною посадою відповідного рангу.

За даними трудової книжки заявниця з 18 травня 1998 року по 01 червня 1998 року працювала в Державній податковій інспекції по Полтавському району, з 02 червня 1998 року по 01 червня 2000 року, з 21 травня 2001 року по 29 лютого 2012 року в Полтавській міжрайонній державній податковій інспекції, та з 01 березня 2012 року по 25 червня 2013 року в Полтавській міжрайонній державній податковій інспекції Полтавської області, з 26 червня 2013 року по 26 травня 2015 року в Полтавській об`єднаній податковій інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області, з 27 травня 2015 року по 01 травня 2016 року в Полтавській об`єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Полтавської області на посадах головного державного податкового інспектора, старшого державного податкового інспектора та головного державного інспектора. Крім того, заявниці з 01 грудня 1998 року присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби 1 рангу. Відповідно зазначені посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, а тому права на пенсію відповідно до Закону України № 889-VIII від 10 грудня 2015 року ОСОБА_1 , на думку органу пенсійного фонду, не має.

Не погодившись з рішенням Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14 червня 2023 року про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», позивач звернулася до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення Відділу перерахунків пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 14 червня 2023 року про відмову ОСОБА_1 і в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» є протиправним та підлягає скасуванню. Разом з тим, обираючи належний спосіб захисту прав позивача відповідно до встановлених у справі обставин та висновків суду, суд вирішив за необхідне зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 12 червня 2023 року з урахуванням висновків суду, наведених у судовому рішенні.

Колегія суддів частково погоджується такими з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною 1 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до статті 45 Закону № 1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Цей строк може бути продовжено за рішенням керівника територіального органу Пенсійного фонду України на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.

Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, забезпечує збирання, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та готує документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування виплати пенсій, допомоги на поховання, виплат за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом, соціальні та інші виплати, передбачені законодавством України, та інші функції, передбачені цим Законом, Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та статутом Пенсійного фонду.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846.

Відповідно до п. 4.1, 4.3 Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно з пунктом 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 р. № 622 (далі Порядок № 622) (в редакцій чинній на момент звернення) пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:

посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);

розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;

у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;

матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.

За бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на момент виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше травня 2016 р., за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.

Пунктами 5 та 6 Порядку №622 передбачено, що форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а в разі його відсутності чи перейменування (відсутності) посад, у тому числі відсутності відповідних посад державної служби, довідка видається у порядку, встановленому Мінсоцполітики за погодженням із Нацдержслужбою.

Вимоги до форми довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям встановлені постановою правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.02.2017 за №180/30048.

Такими довідками є: про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

Як вбачається з матеріалів справи, довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09 червня 2023 року №156/16-31-10-02-09 та довідка про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією) від 09 червня 2023 року №157/16-31-10-02-09, видані Головним управлінням ДПС у Полтавській області, за формою та змістом відповідають вимогам форм довідок, затверджених Постановою Правління ПФУ №1-3 від 17.01.2017 р., що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Жодних заперечень щодо форми, підстав видачі, періодів, за який вказана заробітна плата для призначення пенсії тощо, відповідачем не було вказано.

Колегія суддів також зазначає, що з практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про державну службу».

Колегія суддів зазначає, що умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15, та правовою позицією висловленою у постанові Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 227/3208/16-а.

Судом першої інстанції не було враховано, що повноваження відповідача не є дискреційними у даному випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Як зазначалось, матеріали справи свідчать, що станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, позивач досягла віку необхідного для призначення пенсії, має страховий стаж та необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до категорії посад державної служби.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Разом з тим, позивач просить зобов`язати ГУ ПФУ в Полтавській області перевести її з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу». З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Положеннями частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Пунктом 1.1 Порядку №22-1, зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі орган, що призначає пенсію).

За приписами пунктів 4.1, 4.2 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із пунктом 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1 після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що рішення щодо призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид приймається органом пенсійного фонду, визначеним за принципом екстериторіальності.

Судовим розглядом встановлено, що заява позивача за призначенням / перерахунком пенсії від 12 червня 2023 року, в якій вона просила здійснити вид перерахунку: перехід на інший вид пенсії по ЗУ «Про державну службу, розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Чернігівській області та саме ним прийнято рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу від 14 червня 2023 року.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про державну службу" було прийнято ГУ ПФУ в Чернігівській області, визначеним за принципом екстериторіальності, то і зобов`язанню вчинити певні дії підлягає орган, який прийняв протиправне рішення.

Відтак, колегія суддів вважає, що повним та ефективним поновленням порушеного права в цій частині буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області повторно розглянути заяву за призначенням / перерахунком пенсії від 12 червня 2023 року з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні з прийняттям постанови в цій частині про зобов`язання ГУ ПФУ в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад. надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09 червня 2023 року №156/16-31-10-02-09 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09 червня 2023 року №157/16-31-10-02-09, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги, яка надана адвокатом Фесенко Юлія Олександрівна на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1074797 від 22 червня 2023 року, колегія суддів зазначає таке.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні даної вимоги, виходив з того, оскільки доказів на підтвердження фактичного понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу (договору про надання правової допомоги, акту прийняття наданих послуг, квитанції (платіжного доручення) тощо) до суду не надано, витрати на правничу допомогу розподілу між сторонами не підлягають.

Колегія суддів вважає такий висновок помилковим з огляду на наступне.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R(81)7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі Ботацці проти Італії (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Відповідно до ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З аналізу вищевказаної норми слідує, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати наведені вище критерії, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Так, на підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивачем було надано наступні документи:

- ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВІ № 1074797 від 22 червня 2023 року;

- попередній розрахунок судових витрат від 22.06.2023, в межах повноважень визначених Договором про надання правової допомоги №20/06/23/Г від 20.06.2023 р.

Відповідно до попереднього розрахунку судових витрат від 22.06.2023 р. послуги, які підлягають оплаті включають:

- консультації з питань звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу» та зобов`язання вчинити певні дії відповідно до норм діючого законодавства та судової практики (1 год.) 1000 грн.;

- підготовка адміністративного позову про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (5 год.) 5000 грн.;

Витрати, що будуть понесені в ході розгляду справи:

- підготовка відповіді на відзив на позовну заяву (1 год.) 1000 грн.

Таким чином, з урахуванням зазначеного вище попереднього розрахунку судових витрат від 22.06.2023 р. адвокатом Фесенко Ю.О. було витрачено в загальній кількості 6 годин часу на надання на консультацію та підготовка адміністративного позову, та визначено час у розмірі 1 год. щодо витрат, які будуть понесені в ході судового розгляду відповідь на відзив на позов.

Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14.11.2019 у справі № 826/15063/18, згідно яких: …суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Колегія суддів зазначає, що докази, які надані позивачем в підтвердження понесення витрат на правову допомогу свідчать про пов`язаність договору про надання правничої допомоги саме у справі № 440/8407/23.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надані адвокатом послуги, пов`язані із консультацією з питань звернення до суду з позовом охоплюються єдиною метою, якою є підготовка до складання позовної заяви, а тому обсяг виконаної роботи є неспівмірним із складністю такої роботи.

Крім того, попередній розрахунок включає витрати, що будуть ймовірно понесені в ході розгляду справи підготовка відповіді на відзив на позовну заяву, враховуючи, що попередній розрахунок було складено 22.06.2023 у день подання позову до суду. Копії акту наданих послуг матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що ця справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання.

Отже, фактично з наданого суду детального опису робіт та наданих послуг адвокатом Фесенко Ю.О. підтверджується обґрунтована правова допомога, що полягала в написанні адміністративного позову, який був підписаний представником позивача адвокатом Фесенко Ю.О.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу не підтверджені належними доказами, такими як платіжні доручення на оплату послуг адвоката та квитанції про оплату цих доручень, то колегія суддів зазначає, що згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20, КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017) імплементував нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 травня 2024 року у справі №227/2301/21 щодо розподілу судових витрат дійшла наступних висновків: «….. 12.33. У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20-ц (провадження № 61-11792св21) зазначено, що в разі підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, обґрунтованості їх вартості витрати за такі послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України). Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку з розглядом конкретної справи.».

Отже, колегія суддів зазначає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Зважаючи на вищевикладене, беручи до уваги розмір витрат на оплату адвоката та його співмірність зі складністю справи (справа незначної складності, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні) та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на їх виконання (надання), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також співмірністю з ціною позову, суд дійшов висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.

Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення судових витрат зі сплати судового збору колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб?єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб?єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами частини 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними в додатковій постанові від 13 серпня 2020 року у справі №440/3005/19.

Частиною шостою статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в сумі 1073,60 грн, що підтверджується квитанцією №0.0..1 від 22 червня 2023 року, та при зверненні з апеляційною скаргою сплачено судовий збір в сумі 805,20 грн. (платіжна інструкція №0.0..1 від 08.08.2023), а також доплачено судовий збір в сумі 483,12 грн. на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2023 р. (платіжна інструкція 0.0.327804010.1 від 30.10.2023 р.). Судом першої інстанції на користь позивача були стягнені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 536,80 грн. Враховуючи суми сплачені позивача при зверненні до суду з адміністративним позовом та апеляційною скаргою, а також розмір судового збору, що стягнено на користь позивача згідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду по даній справі, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 1825.12 грн сплаченого судового збору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України(п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вище зазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміні рішення є: неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 у частині відмови в задоволенні позовних вимог, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог в скасованій частині.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19 липня 2023 року по справі № 440/8407/23 скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 за призначення/перерахунку пенсії від 12 червня 2023 з урахуванням висновків суду, наведених в цьому судовому рішенні та в частині відмови в задоволенні іншої частини позовних вимог.

Прийняти постанову, якою в скасованій частині позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області перевести ОСОБА_1 з 12 червня 2023 року на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням стажу державної служби, з урахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад. надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 09 червня 2023 року №156/16-31-10-02-09 та довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 09 червня 2023 року №157/16-31-10-02-09, виданих Головним управлінням ДПС у Полтавській області.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83А, м. Чернігів, 14005, ) витрати на правничу допомогу у сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в загальній сумі 1825 (одна тисяча вісімсот двадцять п`ять) гривень 12 (дванадцять) копійок.

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.07.2023 р. року по справі 440/8407/23 залишити без змін. .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк