Справа № 340/7156/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/7156/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії,

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Гаморю Марину Вікторівну, звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить суд:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів роботи згідно трудової книжки від 31.08.1978 року НОМЕР_1 внаслідок порушення порядку виправлення дати народження Позивача, та щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно довідок № 51 від 16.07.2015 року та № 611 від 08.07.2015 року, оскільки документи не завірені апостилем;

2) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 92 від 20.05.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області, в якому знаходиться електронна пенсійна справа ОСОБА_1 :

- повторно розглянути заяву, подану ОСОБА_1 13.05.2024 року про призначення пенсії за віком;

- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, всі періоди роботи згідно трудової книжки від 31.08.1978 року НОМЕР_1 .

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що не зараховуючи до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки від 31.08.1978 НОМЕР_1 , оскільки запис про виправлення дати народження внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відповідальність за правильність оформлення трудової книжки та кадрових документів фактично поклав на позивача, що є неприпустимим та суперечить нормам чинного законодавства. Враховуючи, що позивачем надано належним чином оформлену трудову книжку, у якій містяться записи про періоди роботи, навчання на території російської федерації, не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області періодів роботи позивача на території російської федерації згідно довідок № 611 від 08.07.2015 року, № 51 від 16.07.2015 року, у зв`язку з необхідністю засвідчення цих довідок апостилем, також є протиправною та суперечить нормам чинного законодавства та міжнародним договорам, у зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з цим позовом. Водночас, належним способом захисту порушених прав, на думку позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, у якому знаходиться електронна пенсійна справа, повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком, із зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи.

Ухвалою судді від 11.11.2024 року відкрито провадження, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні), а сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій (а.с.25).

Вказану ухвалу разом з адміністративним позовом надіслано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в його електронний кабінет 06.11.2024 та 18.11.2024 (а.с.26зв.).

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відзив на позовну заяву до суду не подав.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подав до суду відзив на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки Головне управління не є суб`єктом прийняття рішення по відношенню до позивача. Крім того, оскільки страховий стаж позивача становить 14 років 05 днів, у неї відсутня одна із обов`язкових умов для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону № 1058, а саме наявність необхідного страхового стажу (а.с.28-31).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд

У С Т А Н О В И В:

11.05.2024 ОСОБА_1 (далі - позивач) виповнилося 63 роки (а.с.6).

13.05.2024 позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (також - відповідач 1) із заявою про призначення пенсії за віком.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідно відповідач-2), який рішенням № 92 від 20.05.2024 відмовив у призначенні позивачці пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (21 рік). При цьому, за результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано:

- періоди роботи та безробіття згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 , оскільки запис про виправлення дати народження внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, відсутнє посилання на документ, на підставі якого внесено зміни;

- періоди роботи згідно з довідками від 16.07.2015 № 51, від 08.07.2015 № 611, оскільки документи не завірені апостилем компетентного органу держави, в якій документи були складені. Також в довідці від 16.07.2015 № 51 дата народження заявниці не відповідає паспортним даним (а.с.7).

Не погоджуючись з таким рішенням позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Це право деталізоване у Законах України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (також - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Згідно з частиною другою статті 26 Закону № 1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За змістом частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Стаття 62 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи та безробіття згідно з трудовою книжкою від 31.08.1978 НОМЕР_1 , оскільки запис про виправлення дати народження внесено з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162, відсутнє посилання на документ, на підставі якого внесено зміни.

Суд зазначає, що у спірні періоди роботи позивачки порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 (діяв до 29.07.1993) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (діє з 29.07.1993).

Згідно з пунктом 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців.

Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій*, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше виробляється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому працювати.

У трудову книжку вносяться:

відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Стягнення до трудової книжки не записуються.

Згідно пункту 2.3 Інструкції № 162, всі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу роботу або звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні - в день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються охайно, ручкою кульковою або пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

З кожним записом, що вноситься на підставі наказу (розпорядження) у трудову книжку (вкладиш) про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу та звільнення, адміністрація зобов`язана ознайомити власника цієї книжки (вкладиша) під розписку в особистій картці (типова міжвідомча форма № Т -2, затверджена ЦСУ СРСР), в якій має бути повторено точний запис із трудової книжки (вкладиша) (пункт 2.4 Інструкції № 162).

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції № 162).

Якщо підприємства, що внесли неправильний або неточний запис, ліквідовані, виправлення здійснюються правонаступником, а за його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковано ліквідоване підприємство (пункт 2.7 Інструкції № 162).

Розділом б) Інструкції № 162 було визначено порядок занесення відомостей про працівника.

Так, пункт 2.12 Інструкції № 162 передбачав, що зміни записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові та дату народження проводяться адміністрацією за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, імені, по батькові та ін.) та з посиланням на номер та дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рисою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище чи ім`я, по батькові, дата народження та записуються нові дані.

Посилання на відповідні документи записуються на внутрішній стороні обкладинки та засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

З 29.07.1993 діє Інструкція № 58, відповідно до пункту 1.2 якої трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.

Отже, законодавством продовжено використання бланку попереднього зразка та Інструкцією № 58 припинено застосування Інструкції 162.

При цьому, суд звертає увагу, що в Інструкції № 58 закріплені аналогічні вимоги, що були викладені у попередній Інструкції № 162.

Зокрема, пунктом 2.13 Інструкції № 58 передбачено те, що зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів.

Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що дійсно на першому аркуші (титульній сторінці) трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1978 є виправлення, зокрема в записі про дату народження позивача (а.с.9), вчинене не у відповідності до вищевказаних вимог.

Водночас, пунктом 8.1 Інструкції №162 було визначено, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок здійснюється у порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 р. № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" (СП СРСР, 1973 р. № 21, ст. 115).

Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 6 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, яка призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації.

Пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" також передбачено, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною зокрема, у постанові від 11 травня 2022 року у справі №120/1089/19-а.

Також, слід врахувати правову позицію, викладену Верховного Суду у постановах від 30 вересня 2019 року по справі № 638/18467/15-а, від 19 грудня 2019 року по справі № 307/541/17, згідно до якої підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Отже, виявлені відповідачем-2 недоліки в заповненні трудової книжки серії НОМЕР_1 від 31.08.1978 не є такими, що виключають можливість зарахування зазначених у ній періодів роботи позивача до її страхового стажу. При цьому, відповідач-2 не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремі, незначні недоліки під час заповнення такої трудової книжки.

Стосовно не врахування довідок від 16.07.2015 № 51 та від 08.07.2015 № 611, то суд вважає за необхідне зазначити, що до 24.02.2022 документи, видані державними органами РФ, приймалися в Україні без проставлення апостилю, оскільки вимогу про апостилювання знімала Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, що була вчинена від імені України у м. Мінську 22.01.1993 року та ратифікована Законом України від 10.11.1994 року №240/94-ВР з подальшими протоколами до неї.

Законом України від 01.12.2022 № 2783-IX "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року" дію вищевказаної Конвенції було зупинено у відносинах з РФ та республікою Білорусь, та Україна вийшла з Конвенції.

Відповідно до розділу II Закон № 2783-IX набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 23.12.2022 року.

Про зворотну дію в часі в тексті Закону № 2783-IX не зазначено.

Разом з цим, Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 04.02.2023 року № 107 "Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав", якою передбачено, що під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостилю тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення.

Таким чином, станом на дату видачі довідок від 16.07.2015 № 51 та від 08.07.2015 №611 Україна ще була учасницею Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року і конвенція ще діяла (її дія ще не була зупинена) щодо України у відносинах з РФ.

Оскільки, Закон № 2783-IX, який набрав чинності 23.12.2022 року, не має зворотної дії в часі, то його дія не поширюється на документи, видані раніше дати набрання чинності цим законом, в тому числі і на вищезазначені довідки.

Щодо невірного зазначення у довідці від 16.07.2015 № 51 дата народження заявниці (13.05.1961), то відповідачем-2 не заперечується, що вказані у такій довідці відомості про навчання та працевлаштування позивачки повністю відповідають даним її трудової книжки.

Стосовно посилання відповідача-2 в спірному рішенні на необхідність підтвердження періоду безробіття (з 10.11.2008 по 04.11.2009) уточнюючою довідкою з центру зайнятості, то згідно ст. 101 Закону № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Відповідно до ч. 3 статті 44 Закону № 1058- 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Таким чином, правом вимагати додаткові документи від підприємств, організацій і окремих осіб наділені лише органи, що призначають пенсії, а не особи, яким призначається пенсія. У разі ж сумніву або розбіжностей в документах, які враховуються при обчисленні пенсії, відповідний пенсійний орган має вимагати документи від підприємств, організацій, окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Отже, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 92 від 20.05.2024 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком є таким, що підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Стосовно обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Підставою для відмови у призначенні пенсії по суті, є незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача, висновки щодо яких, визнаються судом протиправними. Тобто, безумовним є обов`язок відповідача зарахування періодів роботи позивача згідно трудової книжки від 31.08.1978 року НОМЕР_1 .

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Статтею 58 Закону № 1058-IV чітко визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Отже, суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам. Водночас, суд зазначає, що у спірному рішенні взагалі відсутні періоди роботи (чіткий проміжок час визначений календарними датами), який не був зарахований, є лише посилання на трудову книжку та на довідки. Вказаний недолік спірного рішення унеможливлює визначити чіткі межі страхового стажу, який підлягає зарахуванню, а відтак належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії.

Згідно до частини 1 статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

30.03.2021 року набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України № 25-1 від 16.12.2020 року "Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України", якою було передбачено застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021 року.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку № 22-1 заява про призначення пенсії, подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно пункту 4.2 розділу ІV Порядку 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу ІV Порядку 22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу ІV Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Як встановлено судом, заяву позивача від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з прийняттям рішення № 92 від 20.05.2024 року.

Таке рішення, в свою чергу, за результатами судового розгляду визнано протиправним та скасовано.

Стосовно другої позовних вимоги, якою представник позивача просив зобов`язати зарахувати спірні періоди роботи, суд зазначає наступне.

Вказана позовна вимога представником позивача спрямована одночасно до ГУ ПФУ в Кіровоградській області, проте, у такій редакції вона не підлягає задоволенню, з огляду на помилково обраного суб`єкта відновлення порушеного права. Вказаний суб`єкт владних повноважень не приймав відносно позивача жодних рішень, а відтак не є належним відповідачем у даних правовідносинах.

За вказаних обставин, належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання саме Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 13.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частиною 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В даному випадку, часткове задоволення позовних вимог пов`язано із встановленням відмінного від заявленого позивачем порядку відновлення порушеного права, тому на переконання суду, не впливає на розмір судових витрат, що підлягає відшкодуванню позивачу.

При зверненні до суду з позовом позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн, який підлягає стягненню на її користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 260-236, 295 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7а, м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25009; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Чекірди Гната, буд.10, м. Хмельницький, 29000; ) про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 20.05.2024 року № 92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.05.2024 року про призначення пенсії за віком та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду в Хмельницькій області (код ЄДРПОУ - 21318350).

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК