Справа № 380/130/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/130/24 пров. № А/857/27918/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Кулабухової М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року, головуючий суддя Карп`як О.О., ухвалене у м. Львові, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому просив зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з автомобіля марки Renault, модель Logan, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 накладений в межах виконавчих проваджень ВП №49250713 та ВП №49248435 та виключити автомобіль з переліку транспортних засобів, що перебувають у розшуку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що ним повною мірою виконано зобов`язання за Кредитними договорами, а новий кредитор Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та гарантія» не має будь - яких фінансових та майнових претензій до позивача. У зв`язку з чим 23.11.2023 року представником позивача було направлено заяву про зняття арешту з майна, однак отримано 18.12.2023 року відмову від 01.12.2023 року №36717/В-4 з посиланням на відсутність підстав для таких дій. Позивач таку відмову вважав протиправною, у зв`язку з чим звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тими ж доводами, що наводились ним у поданому адміністративному позову, однак безпідставно не взято до уваги судом попередньої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ, власником транспортного засобу марки RENAULT, модель LOGAN, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , 2013 року випуску, є ОСОБА_1 .

Відповідно до листа ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області від 19.01.2022 року №В-9/1698, на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебували 2 виконавчі провадження:

1) ВП №49250713 з виконання виконавчого напису нотаріуса від 01 квітня 2015 року №349 про звернення стягнення на транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить позивачу, адже зазначений транспортний засіб був переданий в заставу Публічному акціонерному товариству «КРЕДОБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань позивача по Кредитному договору №2008.00.11.2293 від 18 листопада 2013 року;

2) ВП №49248435 з виконання виконавчого напису нотаріуса №310 від 01 квітня 2015 року про звернення стягнення на транспортний засіб марки RENAULT, модель LOGAN, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належний позивачу, та був переданий в заставу Публічному акціонерному товариству «КРЕДОБАНК» в забезпечення виконання зобов`язань позивача по Кредитному договору №2008.00.11.2293 від 18 листопада 2013 року.

24 грудня 2015 року виконавче провадження було завершено на підставі п.7 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент проведення виконавчих дій).

Згідно відповіді ТзОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» від 18.02.2022 року за №ДГ1802/1, встановлено, що 16.08.2013 року між гр. ОСОБА_1 (ІН: НОМЕР_3 ) та ПАТ «КРЕДОБАНК» був укладений Кредитний договір Nє1213.11.01.2293, крім того, 18.11.2013 року укладений Кредитний договір Nє2008.00.11.2293. 12.09.2017 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» укладений Договір факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №12/09-04, на підставі якого здійснено відступлення права вимоги за кредитними договорами в тому числі і за договорами №1213.11.01.2293 від 16.08.2013 року, №2008.00.11.2293 від 18.11.2013 року (надалі - Кредитні договори). Статтею 512 Цивільного кодексу України визначені підстави заміни кредитора у зобов?язанні. За однією з таких підстав кредитор у зобов?язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передавання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Крім того, статтею 516 Цивільного кодексу України також встановлено, що заміна кредитора у зобов?язання здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено відповідним договором або законом. Станом на дату надання відповіді гр. ОСОБА_1 повною мірою виконав зобов`язання за Кредитними договорами. ТзОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» не має будь-яких фінансових та майнових претензій до гр. ОСОБА_1 .

Згідно відповіді ТзОВ «ФК «ДОВІРА та ГАРАНТІЯ» від 18.02.2022 року за №ДГ1802/1, судом встановлено, що право вимоги за Кредитним договором №1213.11.01.2293 від 16.08.2013 року, що первинно був укладений між гр. ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_3 ) та ПАТ «КРЕДОБАНК», було відступлено ТОВАРИСТВУ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», на підставі Договору N212/09-04 від 12.09.2017 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ». Інформує, що станом на 18.02.2022 року гр. ОСОБА_1 повною мірою виконанні зобов?язання за Кредитним договором. Новий кредитор не має будь-яких фінансових та майнових претензій до гр. ОСОБА_1 в частині виконання умов Кредитного договору.

23 листопада 2023 року представником позивача було направлено заяву до відповідача про зняття арешту з майна.

Листом від 01 грудня 2023 року №36717/В-4 відповідач повідомив позивача про відсутність правових підстав для зняття арешту в межах виконавчих проваджень №49248435 та №49250713. Також в листі повідомлено, що надати більш детальну інформацію про хід виконання виконавчих проваджень та копії матеріалів виконавчих проваджень не являється можливим, оскільки матеріали виконавчих проваджень знищено за закінченням трирічного терміну зберігання, передбаченого пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5 та пунктом 2 розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 року № 1829/5.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не місять жодних належних та допустимих доказів того, що саме в межах виконавчих проваджень ВП №49250713 та ВП №49248435 було накладено арешт на вказаний автомобіль. Відсутня також інформація про номер та дату постанов державного виконавця про накладення арешту на автомобіль марки Renault, модель Logan, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 .

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, на час накладення арешту на майно позивача регламентувались Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 року №606-XIV (далі - Закон №606-XIV)

Статтею 1 Закону №606-XIV передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню

Згідно статті 6 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб

Положеннями статті 11 Закону № 606-XIV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії

Згідно статті 25 Закону № 606-XIV, за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Положеннями статті 57 Закону № 606-XIV передбачено, що державний виконавець виносить постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення, якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження, та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до частин третьої, четвертої і п`ятої статті 60 Закону №606-XIV з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Згідно частини першої статті 50 Закону №606-XIV до підстав зняття арешту також належать закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною другою статті 50 Закону №606-XIV передбачено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV, державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5), в редакції чинній на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення арешту на нерухоме майно та кошти боржника, у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Відтак, арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що відповідно до Закону №606-XIV підлягає примусовому виконанню.

Відсутність виконавчого провадження свідчить про відсутність правової підстави для здійснення примусового виконання рішення, а отже і відсутність правової підстави для забезпечення його реального виконання.

Апеляційним судом встановлено, що матеріали виконавчих проваджень №49248435 та №49250713, які перебували на примусовому виконанні, боржником в яких виступав позивач завершені та знищені.

Згідно частин 1, 2 статті 50 Закону №606-XIV державний виконавець, завершуючи виконавчі провадження, шляхом повернення виконавчого листа стягувачу з підстав, передбачених ст. 47 Закону № 606-XIV, зобов`язаний був зняти накладений на майно позивача арешт.

Судом також встановлено, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС, заборону на відчуження було накладено у рамках ВП №49248435, вихідний лист 09.1-45/В7-3147 від 06.11.2015 та направлено відділом виконання рішень УДВС ГУЮ у Львівській області.

З матеріалів справи також слідує, що вказаний автомобіль перебуває у розшуку, який ініційовано постановою відповідача, вих. номер листа 09.1-45/В7-3064, в рамках виконавчих проваджень ВП №49250713 та ВП №49248435.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що при поверненні виконавчого документа стягувачу арешт з майна позивача, накладений в межах виконавчих проваджень ВП №49250713 та ВП №49248435 державним виконавцем знятий не був.

Відтак, у разі закінчення виконавчого провадження з підстав повернення виконавчого документа стягувачу, наслідками завершення виконавчого провадження, визначеними ст. 50 Закону № 606-XIV, не було передбачено зняття арешту з майна (коштів) боржника у випадку завершення виконавчого провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону №606-XIV.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з доводами позивача, що відмова у знятті відповідачем арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при закінченні виконавчого провадження та поверненні виконавчого документа стягувачу є протиправною і порушене право позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з майна та коштів позивача.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2020 року по справі №817/928/17, що враховується судом відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

Також, згідно з пунктом 9.9 Порядку роботи з документами в органах держави виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008, чинного до 19.07.2017 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

Відповідно до розділу ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 07.06.2017 року №1829/5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 08 червня 2017 року за №699/30567, передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік.

Колегія суддів звертає увагу, що знищенню підлягають лише завершені виконавчі провадження, тому саме на державного виконавця покладався обов`язок у разі винесення ним постанови про закінчення виконавчого провадження у постанові про закінчення виконавчого провадження зазначити про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що на даний час відсутні будь-які підстави для того, щоб продовжувало свою дію обтяження у вигляді арешту майна боржника, тому позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід задовольнити.

Також, відповідно до ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи видно, що при поданні адміністративного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 грн та за подання апеляційної скарги на рішення суду у розмірі 1610,40 грн.

Оскільки, Восьмий апеляційний адміністративний суд у своїй постанові дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, то таким чином на користь позивача слід стягнути 2684 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року у справі №380/130/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт з автомобіля марки Renault, модель Logan, 2013 року випуску, державний номерний знак: НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 накладений в межах виконавчих проваджень ВП №49250713 та ВП №49248435 та виключити автомобіль з переліку транспортних засобів, що перебувають у розшуку.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (код ЄДРПОУ - 43317547) сплачений судовий збір в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді М. А. Пліш
С. М. Кузьмич
Повний текст постанови складено 02.12.2024 року.