Справа № 644/7825/24
Суддя: Маркосян М. В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя Маркосян М. В.
Справа № 644/7825/24
Провадження № 2-а/644/50/24
РІШЕННЯ

Іменем України

03 грудня 2024 року.

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Маркосян М.В.,

за участі секретаря судових засідань Лєпілової В.В.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 , Інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

16.09.2024 від ОСОБА_1 надійшов відповідний позов на постанову серії БАД №538358 від 04 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП.

В обґрунтування позову посилається на те, що 04.09.2024 поліцейським взводу №2 роти №2 БУПП в Полтавській області Шкурупієм Валерієм Сергійовичем, була винесена постанова серії №538358 від 04 вересня 2024 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) грн. У постанові зазначено, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом рухався з перевищенням швидкості, чим порушив п. 12.4 ПДР, а також не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушим п. 2.1 ПДР. Вважає, що постанова про накладення адміністративного стягнення за вказане порушення є незаконною, невмотивованою, безпідставною оскільки:

-інспектор поліції ОСОБА_2 при здійсненні зупинки транспортного засобу позивача не пред`явив посвідчення поліцейського;

-інспектор поліції не має права контролювати дотримання ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_1 не замовляв такої соціальної послуги;

-використання засобу для вимірювання швидкості транспортного засобу Trucam ТС000800, за показами якого було встановлено порушення Правил дорожнього руху, суперечить статті 40 Закону України «Про національну поліцію», а сам засіб було використано неправильно.

-Щодо непред`явлення для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії зазначає, що ОСОБА_2 на вимогу водія не надав службове посвідчення, а замість нього пред`явив якийсь документ, який на його думку є службовим посвідченням, цей документ не відповідав зразку, передбаченому у Додатку 1 Постанови КМУ від 27 грудня 2018 р. № 1137 «Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм». На зауваження ОСОБА_1 з цього приводу, інспектор поліції не відреагував. На законну вимогу водій має пред`явити посвідчення водія, але інспектор належним чином не надав службове посвідчення співробітника поліції. Таким чином вимога ОСОБА_2 була незаконною, тому що водій зобов`язаний надавати документи саме на вимогу поліцейського, а позивач не зміг пересвідчитись, що перед ним саме поліцейський.

Просить суд скасувати постанову серії №538358 від 04 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складену інспектором взводу №2 роти №2 БУПП в Полтавській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_2 .

Відповідачем було подано відзив у справу, згідно з яким відповідач зазначає на законність прийняття оскаржуваної постанови, відсутність підстав для її скасування. Разом із відзивом відповідач надав диск з відеофіксацією порушення та відеофіксацією складання протоколу та спілкування ОСОБА_1 з інспектором патрульної поліції.

Ухвалою суду від 25.09.2024 відкрито провадження у адміністративній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи було призначено на 02.10.2024, у судове засідання сторони не з`явились, були повідомлені належним чином. В зв`язку із нез`явленням сторін розгляд справи було відкладено на 17.10.2024., 17.10.2024 судове засідання не відбулось із технічних причин, було перенесено на 05.11.2024, за клопотанням позивача була оголошена перерва у судовому засіданні на 03.12.2024.

У судове засідання 03.12.2024 з`явився позивач, відповідач у відзиві подав заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту патрульної поліції. Відповідач 2 ОСОБА_2 відзив не надав, у судове засідання не з`явився, про судове засідання був повідомлений належним чином. При поданні відзиву на позов, представник Департаменту патрульної поліції Грешнова А.Ю. зазначила, що є одночасно і представником ОСОБА_2 , однак доказів представництва суду не надала.

У судових засіданнях позивач ОСОБА_3 підтримав позов на підставах, які були викладені у позовній заяві, додатково зазначив, що не міг показати своє водійське посвідчення, бо воно в нього в електронному вигляді в дії, і в цей час, коли поліцейських оформлював постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності він цим телефоном користувався для фіксації дій поліції. Також, додатково зазначив про те, що йому було відмовлено у залученні адвоката.

Суд зазначає, що у відповідності до статті 47 КАС України крім прав та обов`язків, визначених у статті 44 цього Кодексу, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Процесуальні строки та форма подання певних судових заяв встановлюються Кодексом адміністративного судочинства з метою рівного дотримання всіма учасниками провадження прав інших учасників, тож зазначення позивачем у судовому засіданні нових підстав свого позову в усній формі, після того, як відповідачем вже був наданий відзив на позов, як то підстави відмови йому у залучення адвоката, судом не приймається та ці обставини не досліджуються.

У судове засідання 03.12.2024 з`явився позивач, відповідачі не з`явились.

Згідно зі статтею 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів. Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Отже, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів, на підставі наданих позивачем та відповідачем документів та заяв по суті спору.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до таких висновків.

Судовим розглядом встановлено, що постановою серії БАД №538358 від 04 вересня 2024 року було накладено адміністративне стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП.

У зазначеній постанові встановлено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ACURA MDX, номерний знак НОМЕР_1 , в районі населеного пункту смт Чутово Полтавської області рухався зі швидкістю 87 км/год., тобто перевищив встановлене обмеження швидкості, а також відмовився пред`явити посвідчення водія.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

За приписами п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ України від 10.10.2001 року №1306 (далі - ПДР). Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно з п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Відповідно до п. 2.3 (б) ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. Відповідно до пункту 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. Згідно ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 грн.

Згідно з ч. 1 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення правопорушення за ч.1 ст. 122 та 1 статті 126 КУпАП ОСОБА_1 підтверджується постановою серії БАД №538358 від 04 вересня 2024 року, додатками до неї, фото та відео відзняте за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000800), на якому зафіксовано швидкість транспортного засобу, а також відеозаписом із нагрудної відеокамери (бодікамери) патрульних. Суд погоджується із позивачем в тому, що на відео не вбачаються номерні знаки автівки, швидкість якої було зафіксовано, однак з наданих фото-матеріалів, наданих відповідачем з прив`язкою до координат порушення та з посиланням на ідентифікатор вимірювача швидкості TruCam LTI серійний номер ТС000800 державний номер автівки, водієм якої було перевищено швидкість, було зафіксовано.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, доказами є які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Суд вважає, що провина позивача у скоєнні правопорушень, зазначених у постанові БАД №538358 від 04 вересня 2024 року, підтверджена належними та допустимими доказами та доведена відповідачем при розгляді справи.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання Правил дорожнього руху.

Так, положення зазначеного Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису та фотокартки в якості речових доказів наявності або відсутності факту правопорушення.

Звертаючись до суду з позовом та оскаржуючи постанову інспектора, позивач ОСОБА_1 в поданій до суду позовній заяві в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що інспектор патрульної поліції ОСОБА_2 при здійсненні зупинки транспортного засобу позивача не пред`явив посвідчення поліцейського, а те посвідчення, що було ним пред`явлене не відповідає встановленій формі, також, на думку позивача, інспектор поліції не має права контролювати дотримання ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки ОСОБА_1 не замовляв такої соціальної послуги, а використання засобу для вимірювання швидкості транспортного засобу Trucam ТС000800, за показами якого було встановлено порушення Правил дорожнього руху, суперечить статті 40 Закону України «Про національну поліцію», а сам засіб було використано неправильно.

Суд вважає, що пояснення та обґрунтування позивача не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства, оскільки відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху. Як встановлено судом, підставою для зупинки транспортного засобу стало те, що водій транспортного засобу Acura MDX, державний номерний знак НОМЕР_1 , перевищив встановлену швидкість руху на 37 км./год.

Отже, зупинка транспортного засобу під керуванням позивача ОСОБА_1 , була законною та обґрунтованою, була здійснена інспектором ОСОБА_2 відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію».

Щодо непред`явлення для перевірки посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії позивач зазначає, що поліцейський на вимогу водія не надав службове посвідчення, а замість нього пред`явив якийсь документ, який на його думку є службовим посвідченням, цей документ не відповідав зразку, передбаченому у Додатку 1 Постанови КМУ від 27 грудня 2018 р. № 1137 «Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм». На зауваження ОСОБА_1 з цього приводу, інспектор поліції не відреагував. На законну вимогу водій має пред`явити посвідчення водія, але інспектор належним чином не надав службове посвідчення співробітника поліції. Таким чином вимога ОСОБА_2 була незаконною, тому що водій зобов`язаний надавати документи саме на вимогу поліцейського, а позивач не зміг пересвідчитись, що перед ним саме поліцейський.

Згідно з відеозапису камери поліцейського, яка фіксувала процедуру притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та надана до відзиву на адміністративний позов, вбачається що інспектор ОСОБА_2 пред`явив службове посвідчення, був у відповідній формі, що давало водію всі підстави вважати, що він є саме поліцейським.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1137 «Про затвердження зразка та технічного опису бланка службового посвідчення з безконтактним електронним носієм» затверджено зразок та технічний опис бланка службового посвідчення посадових осіб та працівників органів виконавчої влади та Секретаріату Кабінету Міністрів України з безконтактним електронним носієм.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року № 1137 установлено, що службові посвідчення посадових осіб та працівників органів виконавчої влади та Секретаріату Кабінету Міністрів України, видані до набрання чинності цією постановою, є чинними протягом строку, на який їх видано. До забезпечення видачі службового посвідчення з безконтактним електронним носієм посвідчення оформлюються з використанням бланків попередніх зразків, тож пред`явлення поліцейським службового посвідчення з використанням бланків попередніх зразків є таким, що відповідає діючому законодавству.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. За пунктом 1.3. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9). Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За приписами пункту 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.

Непред`явлення позивачем посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії при його зупинці поліцейським підтверджено доказами, які містяться у матеріалах справи, зокрема відеозаписом, а також самим позивачем у судовому засіданні.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП є законним та обґрунтованим.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП, позивач посилається на те, що використання засобу для вимірювання швидкості транспортного засобу Trucam ТС000800, за показами якого було встановлено порушення Правил дорожнього руху, суперечить статті 40 Закону України «Про національну поліцію», а сам засіб було використано неправильно, тобто на руці поліцейського, а не стаціонарно. Суд не вважає ці посилання позивача обґрунтованими з огляду на таке.

Вимірювання швидкості руху було здійснено вимірювальним приладом Trucam ТС000800 LTI 20/20, про що зазначено в оскаржуваній постанові та підтверджено доказами, наданими відповідачем у справу, зокрема додатками до Постанови БАД №538358 від 04 вересня 2024.

Згідно з Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1026, портативний відеореєстратор - пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Під час здійснення повноважень поліцейськими портативний відеореєстратор закріплюється на його форменому одязі на грудях (ближче до плечового суглоба) так, щоб не створювати перешкод діям поліцейського. У випадках, пов`язаних з необхідністю якісної фіксації подій, поліцейські можуть тримати портативний відеореєстратор у руках. Дозволяється закріплення портативного відеореєстратора на екіпіруванні (шоломі) або зброї, якщо їх конструкцією передбачені відповідні кріплення.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29483 від 21.11.2023, копія якого міститься у матеріалах справи, похибка заміру швидкості становить +/- 2 км/год.

Позивачем не доведено те, що використання пристрою Trucam ТС000800, який був закріплений на руці поліцейського, може призвести до похибки вимірювання, більшої за встановленої у свідоцтві про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/29483 від 21.11.2023, при цьому в оскаржуваній постанові встановлено перевищення швидкості на 37 км/ год.

Посилання позивача на ту обставину, що органи поліції є органом, яке надає публічні послуги, які позивачем не були замовлені, і в зв`язку із цим поліцейський діяв за межами своїх повноважень, суд не вважає слушними, адже згідно зі статтею 1 Закону України «Про Національну поліцію», Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги (стаття 2 Закону України «Про Національну поліцію»), отже органи поліції надають публічну послугу суспільству, а не окремо позивачу. Очевидно, що контроль за дотриманням водіями Правил дорожнього руху є таким, який замовлений всім суспільством в Україні, зокрема особами, які проживають у відповідному населеному пункті, в якому водії перевищують встановлену швидкість руху, що в свою чергу призводить до негативних наслідків і виражене у прийнятті законодавства, яке, зокрема, обмежує дії водіїв щодо обрання швидкості руху.

Суд зазначає, що інші обставини, на які посилається позивач в позовній заяві, не спростовують факту вчинення адміністративного правопорушення та правомірності притягнення до адміністративної відповідальності.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04). Згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» № 303-A, пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ч. 3ст. 241 КАС України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ :

Залишити постанову Інспектора взводу №2 роти №2 БУПП в Полтавській області ДПП старшого лейтенанта поліції Шкурупія Валерія Сергійовича серії БАД №538358 від 04 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч.1 ст.122 КУпАП та ч.1 ст.126 КУпАП без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, ОСОБА_2 без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, юридична адреса: м.Київ, вул.Федора Ернста, буд.3, .

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складено 03.12.2024 року.

Суддя Марина МАРКОСЯН