Справа № 520/188/23
Суддя: Любчич Л.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Старосєльцева О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 р. Справа № 520/188/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Любчич Л.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 24.05.23 по справі № 520/188/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області ( далі - відповідач, ГУ ПФУ в Харківській обл), в якому просив:

- визнати протиправною (незаконною) відмову відповідача у перерахунку пенсії по інвалідності, відповідно його бажання, та відповідно наданих прав приписами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ ) далі - Закон №2262-ХІІ) та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон №796-ХІІ), відмову у здійсненні перерахунку пенсії, обчисленої з п?ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом з 1 січня 2023 року, а саме (5х6700=33.500 грн.), без застосування формули, зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - постанова КМУ №1210), виплати пенсії за минулий час, відмову почати виплачувати пенсію у перерахованому розмірі;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Хаорківській обл. перерахувати йому пенсію по інвалідності, без обмеження розміру за поданою заявою, у відповідності до ст.11, ч.ч.1, 2 ст. 63 та ст.21 Закону №2262-ХІІ з урахуванням за його, учасника ліквідації Чорнобильської катастрофи та її наслідків, заявленим бажанням на реалізацію права, закріпленого ст. 59 Закону № 796-ХІІ, здійснити перерахунок пенсії, обчисленої з п?ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом з 1 січня 2023 року, а саме (5х 6700=33.500 грн.), без застосування формули, зазначеної в Постанові КМУ №1210;

- провести перерахунок пенсії починаючи з 25 квітня 2019 року, тобто з початку винесення Рішення Конституційного суду України № 1-р(ІІ)/2019 по справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) про право за бажанням на перерахунок пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2019 року, на 1 січня 2020 року, на 1 січня 2021 року, на 1 січня 2022 року, та на 1 січня 2023 року, без застосування формули, зазначеної в Постанові КМУ №1210;

- зобов`язати відповідача здійснити виплату пенсії за минулий час загальною сумою (виключаючи поетапність виплати нарахованої пенсії);

- зобов`язати відповідача почати виплачувати йому пенсію у перерахованому розмірі;

- допустити рішення до негайного виконання.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 р. позов задоволено частково.

Визнано протиправною відмову ГУ ПФУ в Харківській обл., оформлену листом від 02.01.2023 за № 40-21897/М-02/8-2000/23.

Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 07.12.2022.

Позов у решті вимог залишено без задоволення.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.05.2023 по справі 520/188/23 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове судове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилався на те, що за Законом № 796-ХІІ умови, порядок призначення пенсії по інвалідності визначаються актами Кабінету Міністрів України і розмір пенсії може бути обчислений з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, Закон № 796-ХІІ та Закон № 2262 не містять положень про те, що пенсія по інвалідності розраховується саме з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, водночас передбачають проведення розрахунку пенсії у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, за формулою, в якій однією зі складових є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Верховний Суд в рішенні від 20.05.2020 по справі № 520/12609/19 дійшов висновку, що перерахунок пенсії здійснюється за заявою особи та з урахуванням формули, передбаченої п. 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210. Отже, пенсійне забезпечення позивача здійснюється з додержанням норм та вимог чинного законодавства.

Позивач не скористався своїм правом та не надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача.

Відповідно до положень ч.1 ст. 308 , п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) розгляд справи проведено в порядку письмового провадження за наявними у ній доказами та в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив публічну службу в органах системи Міністерства внутрішніх справ України, документований посвідченням громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії серії НОМЕР_1 , а також посвідченням інваліда війни ІІ групи, що має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни серії НОМЕР_2 .

Згідно з постановою №799 Військово-лікарської комісії УМВС України в Харківській області по установленню причинного зв`язку захворювання з наслідками аварії на ЧАЕС від 24.11.1998, захворювання заявника пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Заявник з 23.02.2007 був взятий на пенсійний облік в ГУ ПФУ в Харківській області як отримувач пенсії за вислугу років у порядку Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсію призначено у розмірі 77% грошового забезпечення (вислуга років 29 (календ.22)). Отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

До основного розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка виплачується в розмірі 379,60 грн., як особі з інвалідністю II групи, встановленому постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 № 1210.

Вказані обставини підтверджені протоколом про призначення пенсії та відомостями з пенсійної справи.

07.12.2022 заявник через веб-портал звернувся до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу перерахунку та виплати пенсії, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2023 року відповідно до ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування формули зазначеної в Постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

При цьому, доказів звернення заявника до ГУ ПФУ в Харківській області з приводу перерахунку пенсії починаючи з 25.04.2019, обчисленої з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, враховуючи мінімальний розмір заробітної плати, встановленої законом на 01.01.2019, на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 позивачем усупереч ч.2 ст.79 та ч.4 ст.161 КАС України не надано, доводів про існування події такого звернення у тексті позову не викладено, під час судового розгляду не встановлено.

За зазначеним вище зверненням заявника з приводу перерахунку пенсії з 01.01.2023 відповідно до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідачем було відмовлено в перерахунку. Дана відмова оформлена листом від 02.01.2023 за № 40-21897/М-02/8-2000/23 та умотивовану необхідністю особистого звернення громадянина до відділу обслуговування громадян (сервісний центр) за місцем проживання.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вчинена суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах оскаржена відмова у формі листа не умотивована ані належними та юридично спроможними судженнями про обставини фактичної дійсності перешкоди в обчисленні пенсії заявника згідно з ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, ані посиланням на належні норми закону, котрі б доводили відсутність у заявника такого права. У зв`язку з чим суд дійшов висновку про підтвердженність матеріалами справи обставин того, що у даному конкретному випадку адміністративний орган не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини фактичної дійсності з`ясував не повно, діяння приватної особи з приводу звернення за перерахунком пенсії з 01.01.2023 кваліфікував не правильно, допустив помилку у тлумаченні належної норми права, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так із суттю, характером, наслідками вчинку приватної особи.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права заявника, суд вирішив визнати протиправною відмову владного суб`єкта, оформлену листом від 02.01.2023 за № 40-21897/М-02/8-2000/23 та задовольнити позовні вимоги у спосіб зобов`язання владного суб`єкта повторно розглянути звернення від 07.12.2022 у відповідності до ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням висновків у даній справі.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржено. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в частині задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується такими з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України визначено, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» умови, норми та порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, а також осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських та членів їхніх сімей встановлюються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на службі в органах та підрозділах внутрішніх справ України, є, зокрема Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» № 2262-ХІІ від 09.04.1992 (далі Закон № 2262-ХІІ).

Положення інших актів законодавства з питань пенсійного забезпечення поширюються на спірні правовідносини у субсидіарному порядку, за умови нездатності призвести до створення колізій із нормами Закону №2262-ХІІ як спеціальної норми права та за умови відсутності загрози порушення суті засадничих гарантій, запроваджених Законом №2262-ХІІ.

Відповідно до ст. 7 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором. У разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до цього Закону та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначається одна пенсія за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який особа має право відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», і розміром пенсії із солідарної системи відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначається в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, фінансується за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно зі ст.11 Закону №2262-ХІІ умови, норми і порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і цим Законом.

Статтею 21 Закону №2262-ХІІ визначено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються в таких розмірах: а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи 100 процентів, II групи 80 процентів, III групи 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку); б) іншим особам з інвалідністю I групи 70 процентів, II групи 60 процентів, III групи 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).

Так, ст. 21 Закону №2262-ХІІ унормований випадок призначення пенсії по інвалідності, у тому числі і особі, котра набула правовий статус постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи.

При цьому, правила обчислення грошового забезпечення як розрахункової бази для обрахунку пенсії визначені ст.43 Закону №2262-ХІІ у разі призначення пенсії вперше та ст.63 Закону №2262-ХІІ у разі проведення перерахунку (обчислення нового розміру) пенсії у зв`язку із підвищенням будь-якого виду грошового забезпечення або введенням нового виду грошового забезпечення діючого публічного службовця.

Статтею 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 було передбачено, що пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону (ч.1 ст.59); Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї за їх бажанням можуть призначатися на умовах і в порядку, визначених законодавством для осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), або відповідно до статті 54 цього Закону; (ч.2 ст.59); Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року (ч.3 ст.59).

За змістом ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 пенсія по інвалідності може бути обчислена або за правилами Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», або з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, колегія суддів зважає, що у тексті ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 законодавець не використовував юридичну конструкцію, у силу якої пенсія по інвалідності підлягає призначенню саме у вигляді сталої та незмінної арифметичної величини у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат на 01 січня відповідного календарного року, так як сформульоване законодавцем правило прямо, чітко та однозначно передбачало обчислення пенсії з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а не призначення пенсії саме у такому розмірі.

Отже, для отримання пенсії за ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017 особа мала відповідати таким критеріям: 1) особа брала участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї; 2) участь особи відбувалась під час проходження дійсної строкової служби; 3) особа набула інвалідність внаслідок вищевказаної участі.

Рішенням Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019р. № 1-р(II)/2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19) було визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення «дійсної строкової», яке міститься у положеннях ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю.

У вказаному рішенні також зазначено, що словосполучення «дійсної строкової», що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 152 Конституції України, Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Колегія суддів зазначає, що статтею 10 Закону №796-ХІІ передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з приміткою до цієї статті до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.

У період ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС діяв Закон СРСР від 12 липня 1967 року № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок».

Відповідно до статей 5, 6 цього Закону (зі змінами, внесеними Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17 грудня 1980 року № 3535-X) військова служба складається з дійсної військової служби та служби в запасі Збройних Сил СРСР. Громадяни, які перебувають на дійсній військовій службі, іменуються військовослужбовцями, а ті, що перебувають у запасі, військовозобов`язаними.

За правилами статей 7 - 9 цього Закону військовослужбовці і військовозобов`язані приймають військову присягу на вірність своєму народові, поділяються на солдатів, матросів, сержантів, старшин, прапорщиків, мічманів і офіцерський склад та кожному присвоюється відповідне військове звання.

Військовослужбовці і призвані на військові збори військовозобов`язані користуються всією повнотою соціально-економічних, політичних та особистих прав і свобод і несуть усі обов`язки громадян СРСР, передбачені Конституцією СРСР.

Отже, позивач, беручи участь у ліквідації аварії на ЧАЕС у складі підрозділу МВС, виконував свій військовий обов`язок по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримав у зв`язку з цим інвалідність.

Законом України №1584-IX від 29.06.2021 «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» положення ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були викладені у такій редакції: «При обчисленні пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 цього Закону особам із числа військовослужбовців, у тому числі військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали безпосередню участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт під час проходження військової служби (військових зборів), внаслідок чого стали особами з інвалідністю, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за осіб з їх числа за бажанням особи, яка звернулася за пенсією, заробітна плата визначається виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Станом на момент подання заявником звернення від 07.12.2022 були чинними положення ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021 та втратили чинність положення ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017, відносно яких і було постановлено рішення Другого Сенату Конституційного Суду України від 25.04.2019 № 1-р(II)/2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19).

При цьому, згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021 пенсії військовослужбовцям призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими актами. Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, призначається відповідно до статті 51 цього Закону.

Положення ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021 унормовують випадок обчислення пенсії, призначеної у порядку ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» і містять правило про те, що не пенсія підлягає обчисленню у п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, а заробітна плата як розрахункова величина для обчислення пенсії обраховується з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Частиною 1 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.

Частиною 5 ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи затверджено постановою КМУ від 23.11.2011р. №1210 (далі Порядок №1210).

Отже, і положення ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», і положення ч.3 ст.59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції Закону України №1584-IX від 29.06.2021р. об`єктивно не можуть бути застосовані без використання норм Порядку №1210.

Застосування формули, передбаченої Порядком №1210, при обчисленні розміру пенсії узгоджується також зі змістом частини 3 статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що передбачає право особи на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до цього Закону або за бажанням з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Тобто, за Законом 796-XII умови, порядок призначення пенсії по інвалідності визначаються актами Кабінету Міністрів України (ч. 3 ст. 54), і розмір пенсії може бути обчислений, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

При цьому, Закон 796-XII та Закон № 2262 не містять положень про те, що пенсія по інвалідності розраховується саме в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, водночас передбачають проведення розрахунку пенсії у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, за формулою, в якій однією зі складових є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у рішенні Верховного Суду від 20.05.2020 у зразковій справі №520/12609/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021.

Як свідчать матеріали справи, заявник отримує пенсію по інвалідності, призначену в порядку ст.21 Закону №2262-ХІІ.

До основного розміру пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка виплачується в розмірі 379,60 грн., встановленому постановою Кабінету Міністрів України Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 23.11.2011 № 1210.

Подане через веб-портал звернення заявника від 07.12.2022 стосувалось виключно перерахунку пенсії з 01.01.2023 із обчисленням розміру пенсії за правилами ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210.

Доказів існування будь-яких інших звернень з приводу обчислення пенсії у згаданому порядку з інших дат матеріали справи не містять.

Суд зазначає, що приписи Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» унормовують виключно підстави призначення пенсії певним категоріям громадян, але при цьому не визначають самої процедури призначення пенсії.

Відтак, стосовно відносин з приводу процедури призначення пенсії та перерахунку пенсії у спірних правовідносинах можуть бути застосовані як норми Закону №2262-ХІІ і прийнятих у розвиток його положень підзаконних актів, так і норми Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Використання громадянином формуляру установленого зразка у процедурі ініціювання питання про призначення пенсії або про перерахунок пенсії передбачено лише нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою правління ПФУ від 25.11.2005р. №22-1 у редакції постанови правління ПФУ від 07.07.2014 №13-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі Порядок №22-1).

Між тим, нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (затвердженого постановою правління ПФУ від 30.01.2007 №3-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15.02.2007 за №135/13402) до моменту набрання чинності постановою правління ПФУ від 02.03.2023 №10-1 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2023 за №572/39628) не було передбачено обов`язкового використання громадянином формуляру установленого зразка у разі ініціювання процедури перерахунку розміру раніше вже призначеної пенсії.

Тому в даному випадку форма звернення заявника не має істотного чи вагомого юридичного значення для обрання суб`єктом владних повноважень форми правомірної реалізації управлінської функції за матеріалами звернення зацікавленої особи.

У відмові, оформленої листом від 02.01.2023 за № 40-21897/М-02/8-2000/23 пенсійний орган не зазначив жодних обґрунтувань стосовно відсутності у заявника права на перерахунок пенсії відповідно до положень ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, а лише рекомендував особисто звернутися з цього питання до відділу обслуговування громадян (сервісний центр), за місцем проживання.

Критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, відповідно до вимог якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У силу ч.2 ст.77 КАС України обов?язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019 по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав та інтересів та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вчинена суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах оскаржена відмова у формі листа не умотивована ані належними та юридично спроможними судженнями про обставини фактичної дійсності перешкоди в обчисленні пенсії заявника згідно з ч.3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» без застосування формули, зазначеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210, ані посиланням на належні норми закону, котрі б доводили відсутність у заявника такого права.

Владним суб`єктом не надано належних та достатніх доказів з приводу відповідності закону реально вчиненого управлінського волевиявлення у формі відмови в перерахунку пенсії заявника за зверненням від 07.12.2022 року.

Тому правильним є висновок суду першої інстанції про підтвердженність матеріалами справи обставин того, що в даному конкретному випадку адміністративний орган не забезпечив дотримання ч.2 ст.19 Конституції України, позаяк обставини фактичної дійсності з?ясував не повно, діяння приватної особи з приводу звернення за перерахунком пенсії з 01.01.2023р. кваліфікував не правильно, допустив помилку у тлумаченні належної норми права, унаслідок чого вчинене управлінське волевиявлення не узгоджується як із змістом нормативного регламентування, так із суттю, характером, наслідками вчинку приватної особи.

Відтак, колегія суддів погоджується, що з метою належного захисту порушеного права заявника, слід визнати протиправною відмову владного суб`єкта, оформлену листом від 02.01.2023 року за № 40-21897/М-02/8-2000/23 та застосовуючи положення ч. 2 ст. 9 КАС України для ефективного захисту порушеного права заявника задовольнити позовні вимоги у спосіб зобов`язання владного суб`єкта повторно розглянути звернення від 07.12.2022 у відповідності до ч.3 ст.59 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням висновків у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують обставини, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов??язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об?єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв?язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2023 року по справі № 520/188/23 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач Л.В. Любчич
Судді О.А. Спаскін О.В. Присяжнюк