Справа № 440/9647/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 р. Справа № 440/9647/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 (суддя: К.І. Клочко, м. Полтава) по справі № 440/9647/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі по тексту - ГУПФУ в Полтавській області, відповідач), треті особи Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі по тексту - ГУПФУ у м. Києві, третя особа), Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (далі по тексту - ГУПФУ у Київській області, третя особа), в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання у Томському Фармацевтичному училищі з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року, що становить 3 роки 9 місяців 20 днів, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 30.06.1982 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати страховий стаж ОСОБА_1 за період навчання у Томському Фармацевтичному училищі з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року, що становить З роки 9 місяців 20 днів, що підтверджується дипломом НОМЕР_1 від 30.06.1982 року, з урахуванням довідки про укладення шлюбу від 26.07.2019 № 1518.

В обґрунтування позовних вимог зазначила про протиправність дій відповідача, якими їй відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду навчання у Томському Фармацевтичному училищі з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року, що становить З роки 9 місяців 20 днів, з підстав того, що вказаний період перетинається з періодом її роботи з 02.09.1981 по 10.12.1983 відповідно до записів трудової книжки. Стверджує, що такі дії ГУ ПФУ в Полтавській області обмежують її в реалізації конституційного права на соціальний захист та отримання пенсії в належному розмірі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 по справі № 440/9647/24 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд.34, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ 53, 04053, ), Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області (вул. Ярославська, буд. 40, м. Київ, 04071, ) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови у перерахунку пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року у Томському фармацевтичному училищі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (дві тисячі гривень нуль копійок).

Відповідач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.09.2024 по справі № 440/9647/2 скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання у Томському фармацевтичному училищі з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року, оскільки він перетинається з періодом її роботи з 02.09.1981 року по 10.12.1983 року, відображеним в трудовій книжці, та який було зараховано до страхового стажу позивача ГУ ПФУ в Київській області при призначенні їй пенсії за віком. Відтак, апелянт вважає, що права та законні інтереси позивача жодним чином порушено не було, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Позивач та треті особи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є пенсіонером, отримує пенсію у відповідності до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області з 16 серпня 2023 року.

24.08.2023 року ОСОБА_1 вперше звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 31.08.2023 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав неможливості зарахування до трудового стажу періодів трудової діяльності, зазначених в трудовій книжці позивача, оскільки остання оформлена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.

13.10.2023 позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії, за результатами розгляду якої ГУ ПФУ в Київській області ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Однак, при нарахуванні пенсії ГУ ПФУ в Київській області не було зараховано до страхового стажу позивача період її навчання в Томському фармацевтичному училищі з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року.

31.10.2023 та 20.12.2023 представником позивача адвокатом Нестеренко Н.М. було направлено до відповідача адвокатські запити з метою з`ясування причин неврахування вказаного періоду до страхового стажу ОСОБА_1

13.03.2024 ГУ ПФУ в Полтавській області було надано відповідь на адвокатський запит, в якій роз`яснено, що період навчання позивача з 01.09.1978 по 20.06.1982 згідно з дипломом серії НОМЕР_1 не враховано до страхового стажу, оскільки він перетинається з періодом роботи з 02.09.1981 по 10.12.1983 відповідно до записів трудової книжки.

Вважаючи вказані дії пенсійного органу щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання протиправними, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що пенсійним органом було протиправно не зараховано спірний період навчання позивача до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, згідно статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Суд звернув увагу, що пункт д частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII та Порядок № 590 не містить застережень щодо зарахування до загального трудового стажу періоду навчання за певною формою навчання, зокрема денною.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити зарахування спірного періоду до страхового стажу з урахуванням довідки про укладення шлюбу від 26.07.2019 № 1518, оскільки сторонами не заперечується факт зміни прізвища позивачкою, що свідчить про відсутність порушеного права позивача в цій частині.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції вважав, що належним та необхідним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 в даному випадку буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати до загального страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року у Томському фармацевтичному училищі.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі по тексту - Закон України №1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону України №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Положеннями частини першої статті 24 Закону України №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 24 Закону України №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Згідно із статтею 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За підпунктом «з» пункту 109 розділу VIII Постанови Ради Міністрів СРСР «Про затвердження Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій» від 3 серпня 1972 року № 590 крім роботи в якості робітника або службовця до загального стажу роботи зараховується також: навчання в училищах і школах системи державних трудових резервів і системи професійно-технічної освіти (в ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах і училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищах і т. д.) і в інших училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, з підвищення кваліфікації і з перекваліфікації.

Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі Порядок № 637).

Пунктом 8 Порядку № 637 передбачено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії диплому серії НОМЕР_1 , виданого позивачу 30.06.1982, у 1978 році позивач вступила до Томського фармацевтичного училища, і в 1982 році закінчила повний курс вказаного училища та згідно рішення державної кваліфікаційної комісії від 20.06.1982 їй присвоєно кваліфікацію фармацевта (а.с. 15).

Колегія суддів зазначає, що підставою для незарахування до страхового стажу позивача вказаного періоду навчання слугувало твердження відповідача про те, що спірний період перетинається з періодом роботи ОСОБА_1 з 02.09.1981 року по 10.12.1983 рік, про що свідчить відповідний запис в трудовій книжці позивача.

Проте, проаналізувавши наведені доводи та матеріали справи, суд вважає таку позицію ГУ ПФУ необґрунтованою, оскільки відповідач не зараховує весь період навчання позивача, тоді як він співпадає лише частково, а саме з 02.09.1981 (початок роботи ОСОБА_1 лаборантом фармхімії в Томському державному медичному інституті) по 20.06.1982 (закінчення навчання в Томському фармацевтичному училищі).

При цьому, слід зауважити, що ані в листі від 13.03.2024, в якому безпосередньо позивача повідомлено про неможливість зарахування до страхового стажу спірного періоду, ані в апеляційній скарзі, зокрема, ГУ ПФУ в Полтавській області жодним чином не пояснює мотивів незарахування всього періоду навчання ОСОБА_1 , а не лише того проміжку, який перетинається з часом роботи останньої. Наведене, в свою чергу, свідчить про формальність підходу відповідача до питання визначення страхового стажу позивача.

У зв`язку з чим, колегія суддів приходить до протиправність дій відповідача щодо незарахування періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1978 року по 20.06.1982 рік у Томському фармацевтичному училищі до її страхового стажу.

У відповідності до ч.ч.1, 4 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідач як суб`єкт владних повноважень правомірності оскаржуваних дій про відмову в зарахуванні періоду навчання до страхового стажу належним чином не довів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду навчання з 01.09.1978 року по 20.06.1982 року у Томському фармацевтичному училищі та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати вказаний період до загального страхового стажу позивача.

Щодо позовних вимог в частині розподілу витрат на професійну правничу допомогу, заявлених до стягнення позивачем з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).

Відповідно до ч.3, 4 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Частинами 3, 4 статті 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.5ст.134 КАС України).

Згідно з ч.6 ст.135 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7ст.135 КАС України).

З аналізу положень статті 134 КАС України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, пов`язаних безпосередньо з розглядом певної судової справи, а інша сторона може подати заперечення щодо неспівмірності розміру таких витрат.

Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті першої Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього Закону визначено такі види адвокатської діяльності, як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо, а договір про надання правової допомоги укладається на такі види адвокатської діяльності як захист, представництво та інші види адвокатської діяльності.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт 9 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу, колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що представництво інтересів позивача ОСОБА_1 у даній справі здійснювалося адвокатом Нестеренко Н.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 04/06/24НА від 07.06.2024 (а.с.38-41).

На підтвердження складу та розміру понесених витрат на правничу допомогу позивачем додано до позовної заяви копію акту наданих послуг від 12.08.2024, детальний опис робіт та наданих послуг адвокатом Нестеренко Н.М. по договору № 04/06/24НА від 07.06.2024, копію квитанції від 07.06.2024 про сплату гонорару за договором № 04/06/24НА від 07.06.2024 та ордер на надання правничої допомоги від 12.08.2024 року.

У детальному описі робіт та наданих послуг зазначено, що адвокатом позивачу було надано наступні послуги:

- ознайомлення з матеріалами справи 1 година;

- вивчення судової практики Верховного суду щодо аналогічних правовідносин 20 годин;

- формування та узгодження з клієнтом правової позиції по справі 2 години;

- написання позовної заяви до Полтавського окружного адміністративного суду 20 годин;

- оформлення письмових доказів (додатків), що додаються до позовної заяви 3 години.

Загальна вартість послуг з правової допомоги відповідно до акта наданих послуг складає 8000,00 грн.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2019 по справі №826/9047/16, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Зменшуючи розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу до 3000 грн., суд першої інстанції, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало б подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, виходив з обґрунтованості такої суми витрат, яка підлягає стягненню за рахунок ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 .

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду першої інстанції з позовною заявою, позивач надав до суду всі необхідні докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена позивачем адвокату.

Так, дослідивши подані заявником докази, колегія суддів доходить висновку, що в даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката є завищеним та не є співмірним із складністю справи та з виконаною адвокатом роботою (наданими послугами), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Колегія суддів вказує на відсутність підстав для окремого відшкодування позивачу витрат за ознайомлення з матеріалами справи, за вивчення судової практики Верховного суду щодо аналогічних правовідносин, за формування та узгодження з клієнтом правової позиції по справі та оформлення письмових доказів (додатків), що додаються до позовної заяви з розрахунку 26 годин, оскільки такі послуги є складовими процесу написання позовної заяви та не можуть вважатись окремими послугами правового характеру, оскільки сама суть кваліфікованої правової допомоги передбачає наявність у адвоката спеціальних знань, у тому числі й володіння нормативною базою.

Крім того, слід враховувати, що дана справа відноситься до справ незначної складності і була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), судові засідання у справі не проводились.

Разом з цим, при остаточному розрахунку суми, яку слід стягнути на користь позивача з відповідача, слід враховувати положення частини 3 статті 139 КАС України, відповідно до яких, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи досліджені судом докази на підтвердження понесених позивачем витрат, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних за умовами відповідного договору, що відображено в акті виконаних робіт, а також часткове задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає, що визначена судом першої інстанції сума витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн. є співмірною, документально підтвердженою та пропорційною сумою відшкодування таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача з огляду на обсяг виконаної адвокатом роботи, незначну складність даної справи, а також її значення для позивача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 по справі № 440/9647/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова