Справа № 160/14023/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій позивач просить:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також зобов`язано надати до суду разом із відзивом на позов належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, розрахунок оскаржуваного рішення.
Ухвала суду від 03.06.2024, якою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 03.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Копія адміністративного позову з додатками була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 29.05.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

20.06.2024 до суду надійшла заява позивача, в якій останній просив вважати неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин та кваліфікувати як визнання позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 37 підрозділу 2 розділу III Положення «Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» підсистема «Електронний суд» забезпечує можливість автоматичного надсилання матеріалів справ в електронному вигляді до Електронних кабінетів учасників справи та їхніх повірених.

Відповідно до п. 17 підрозділу 1 розділу III Положення «Про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Як вбачається з матеріалів справи, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області зареєстроване в Електронному кабінеті Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

24.06.2024 до суду надійшли відзив Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, та просить суд відмовити у задоволенні позову, разом з клопотанням про продовження процесуального строку на надання відзиву на позовну заяву.

Вирішуючи питання щодо врахування відзиву, суд зазначає наступне.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.06.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, а також зобов`язано надати до суду разом із відзивом на позов належним чином завірені копії всіх документів, на підставі яких було прийнято оскаржуване рішення, розрахунок оскаржуваного рішення.

Ухвала суду від 03.06.2024, якою відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, була направлена та доставлена до електронного кабінету відповідача 03.06.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Таким чином, граничний строк на подачу відзиву є 18.06.2024 (включно).

Оскільки, відзив на позовну заяву було подано відповідачем поза межами строку, встановленого судом в ухвалі від 03.06.2024, та суб`єкт владних повноважень не звертався до суду із заявою про продовження строку для подачі відзиву, такий відзив не враховується судом під час розгляду цієї справи.

Вирішуючи клопотання позивача про продовження процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 121 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, у письмовому провадженні.

Суд зазначає, що відповідачу доставлено копію позовної заяви з додатками 29.05.2024, а копію ухвали про відкриття провадження у справі 03.06.2024, в свою чергу, строк відповідача для подання відзиву сплив 19.06.2024, а з клопотанням про продовження строку на подання відзиву останній звернувся до суду лише 24.06.2024.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження відповідачу процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

24.06.2024 до суду надійшло клопотання відповідача, до якого додано запитувані ухвалою суду від 03.06.2024 документи.

27.06.2024 та повторно 28.06.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримав правову позицію, викладену у позовній заяві та просив суд позовні вимоги задовольнити повністю.

05.07.2024 року від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких щодо тверджень позивача про позбавлення можливості Бородіної 0.1. брати участь у розгляді заперечень, з`явитись до контролюючого органу та надати додаткові докази та пояснення на обставини, викладені в акті перевірки, оскільки запрошення направлено не було зазначено, що не згоден із вказаним аргументом. 22.03.2024р. на адресу ГУ ДПС від позивача надійшли письмові заперечення на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09- 03/ від 11.03.2024 року (вих..№30741/61). На виконання вимог ПК України, на адресу платника податків було направлено повідомлення про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 року. Відсутність платника- податку або його представника, повідомленого в передбаченому цією статтею порядку про час і місце розгляду матеріалів перевірки, не є перешкодою для розгляду матеріалів перевірки. Оскільки позивач та/або його законний представник не з`явились 05.04.2024 року на 10 год.00 хв. до ГУ ДПС на розгляд заперечень ОСОБА_1 на акт (довідку) про результати фактичної перевірки від 11.03.2024 року, та не виявили бажання приймати участь у вказаному розгляді заперечень у режимі відеоконференції розгляд матеріалів заперечень здійснювався без їх участі. Про результати розгляду заперечень ОСОБА_1 , на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 р. повідомлено платника податків засобами поштового зв`язку листом вих..№24084/6/0--36-09-01-11 від 05.04.2024 року. Таким чином оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

08.07.2024 року від позивача надійшли заперечення.

05.08.2024 року суд ухвалив перейти до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначив на 09.09.2024 року о 10:30 год.

25.09.2024 рокі від відповідача надійшли додаткові пояснення, в яких останній наголошує, що заперечує проти позовних вимог та вважає, що підстави для задоволення позову відсутні та просить при винесенні рішення у справі звернути увагу на наступне. Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області було прийнято наказ на проведення фактичної перевірки №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» від 28.02.2024, в якому міститься посилання на підстави проведення перевірки, а саме: пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. Так, у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23 судом зазначив про достатність відображення в наказі підстави для проведення фактичної перевірки як нумераційного позначення відповідного пункту статті Податкового кодексу України без розкриття його змісту. При цьому повноваження відповідача на здійснення перевірки та, відповідно, застосування штрафних (фінансових) санкцій визначено підпунктом 19-1.1.16 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України, відповідно до якого контролюючим органом на законних підставах здійснено заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального». Таким чином, відповідачем не допущено порушення вимог статті 81 ПК України щодо оформлення наказу про проведення перевірки суб`єкта господарювання. Крім того, наказ №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» від 28.02.2024 не є предметом даної справи, Позивачем оскаржуються саме рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій №16245/04-36-09-01/ НОМЕР_1 від 12.04.2024 року на суму 34000, 00 гривень. Таким чином, контролюючим органом було дотримано форму та зміст наказу №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» від 28.02.2024 про призначення перевірки на підставі пп. 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України. У період з 28.02.2024 по 08.03.2024 контролюючим органом було проведено перевірку ФОП ОСОБА_1 та встановлено порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР, а саме: встановлено факт реалізації тютюнових виробів без наявності ліцензії (в період з 01.01.2024 по 08.02.2024 включно здійснювалася роздрібна торгівля тютюновими виробами «L&M», «Kent», «Rothmans», «Parliament», «Marlboro», «Heets», «Sobranie» без наявності ліцензії); встановлено факт реалізації алкогольних напоїв без наявності ліцензії (в період з 01.01.2024 по 08.02.2024 включно здійснювалася роздрібна торгівля алкогольними напоями «Львівське 1715», «Nemiroff», «Aznauri», «Львівське світле», «Лящ», «Корифей», «Лайм», «Revo», «Житник», «Fratelli fragolino», «Zibert», «Малинівка», «Prime», «Чайка чорноморська», «Чернігівське світле» без наявності ліцензії). За результатами перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області було складено акт №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024. На підставі висновків вище вказаних матеріалів було винесено рішення про застосування фінансових санкцій №16245/04-36-09-01/ від 12.04.2024 року а суму 34000, 00 гривень. Щодо порушення ст. 15 Закону №481/95-ВР відповідач зазначив, що відповідно до витягу з бази даних ДПС у період з 01.01.2024 по 08.02.2024 включно суб`єкт господарювання здійснював продаж тютюнових виробів та алкогольних напоїв за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, що підтверджується актом фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 в якому зафіксовано факт наявності порушення. На виконання вимог ПК України, на адресу платника податків було направлено повідомлення про розгляд заперечення ОСОБА_1 на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 року. Повідомлення було надіслано ФОП ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення 02.04.2024 на адресу: АДРЕСА_1 . Повідомлення про розгляд заперечення від 01.04.2024 вих. № 22382/6/04-36-09-01-11 було направлено на податкову адресу платника податків, а саме: АДРЕСА_1 , проте було повернуто за закінченням терміну зберігання. Оскільки позивач та/або його законний представник не з`явились 05.04.2024 року на 10 год.00 хв. до приміщення ГУ ДПС (за адресою: вул.Сімферопольська, 17-А, м. Дніпро, 49005) на розгляд заперечень ОСОБА_1 на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 року, та не виявили бажання приймати участь у вказаному розгляді заперечень у режимі відеоконференції, розгляд матеріалів перевірки здійснювався без участі останніх. Про результати розгляду заперечень ФОП ОСОБА_1 на акт (довідку) про результати фактичної перевірки №601/04-36-09-03/ від 11.03.2024 року повідомлено платника податків засобами поштового зв`язку листом вих. №24084/6/04- 36-09-01-11 від 05.04.2024 року. Таким чином, ГУ ДПС у Дніпропетровській області діяло лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

03.10.2024 до суду надійшли заперечення позивача, в яких щодо необґрунтованості підстав для проведення перевірки зазначено, що підставою для проведення фактичної перевірки в наказі від 28.02.2024 №773- п зазначено підпункти 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України. Стаття 80 Податкового кодексу України передбачає вичерпні підстави для проведення фактичної перевірки. Втім, застосовуючи конкретну правову підставу для призначення такої перевірки, у наказі на перевірку контролюючий орган зобов`язаний не тільки зазначити відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України, але й обґрунтувати (пояснити), які саме фактичні підстави (обставини) зумовлюють необхідність проведення фактичної перевірки. Тобто, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У цьому випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального). Таким чином, позивач вважає, що відсутні підстави у розумінні підпунктів 80.2.5 пункту 8.2 статті 80 ПК України для проведення фактичної перевірки. Здійснення перевірки є необхідною передумовою для винесення податкових повідомлень-рішень у разі встановлення контролюючим органом порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами. Тому за відсутності проведеної перевірки як юридичного факту у контролюючого органу відсутня компетенція на винесення податкового повідомлення-рішення. Фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 було здійснено 28.02.2024, акт перевірки було складено 11.03.2024, тоді як порушення, встановлені за результатами вказаної

перевірки, мали місце до моменту проведення фактичної перевірки, а період перевірки встановлений наказом починаючи з 01.01.2022. Отже, вказані обставини свідчать про те, що порушення були вчинені до початку проведення перевірки, а період визначений в наказі не відповідає обставинам проведення перевірки та меті проведення фактичної перевірки. Відповідачем не подано до матеріалів справи належних доказів з метою підтвердження порушення позивачем приписів Закону № 481/95-ВР та висновків акту перевірки, що відповідно і повинні покладатися в основу фактичної перевірки. Позивач зазначає про порушення процедури розгляду її заперечень. Наданий конверт, а також трекінг відправлення з веб-сайту УкрПошта встановлено, що лист направлено 03.04.2024 через 12 днів (8 робочих днів) після отримання заперечень, останні було подано 22.03.2023 зареєстровано в той же день вх. ГУ ДПС №30741/6. Крім того, повідомлення всупереч грубого порушення всіх строків, направлено не за 4 робочі дні до розгляду заперечень, а фактично з 1 робочий день, що також є грубим порушення прав платника на участь у розгляді заперечень. Наголошує, що встановлена судом протиправність наслідків перевірки внаслідок порушення процедури її проведення є достатньою самостійною підставою до скасування прийнятих за результатами її проведення рішень, що унеможливлює перехід до суті покладених в їх основу податкових правопорушень.

Вирішуючи питання щодо розгляду справи в порядку письмового провадження, суд вважає за необхідне зазначити, що Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України та не скасований.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Враховуючи те, що наявних в матеріалах справи письмових доказів достатньо для вирішення справи по суті та немає перешкод для розгляду справи в порядку письмового провадження, задля захисту життя та здоров`я учасників справи, у зв`язку з воєнним станом та численними повітряними тривогами, суд вирішив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа-підприємець з 16.08.2023, про що внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №000161605, перебуває на обліку як платник податків та зборів в Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області та здійснює господарську діяльність за основним видом економічної діяльності 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців.

Наказом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28.02.2024 №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» на підставі пп. 19-1.1.4, 19-1.1.14-19-1.1.20 п. 19-1.1 ст. 19-1, ст. 20, пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 (підстава проведення фактичної перевірки здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв і тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального) ПК України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами та доповненнями, Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами), інших нормативних актів, контроль за дотриманням яких покладено на ГУ ДПС у Дніпропетровській області, призначено проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_2 , з питань дотримання законодавства у сфері виробництва, зберігання та обігу підакцизних товарів. Період діяльності, який перевірявся: 01.01.2022 по дату завершення перевірки. Перевірку розпочато з 28.02.2024 тривалістю не більше 10 діб.

На підставі вказаного наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області та направлень на перевірку від 28.02.2024 №1400 та №1401, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області 28.02.2024 о 15 год. 30 хв. розпочато проведення фактичної перевірки магазину ФОП ОСОБА_1 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

З направлень на перевірку від 28.02.2024 №1400 та №1401, копії яких містяться в матеріалах справи, встановлено, що останні пред`явлені продавцю магазину ОСОБА_2 разом із врученням копії наказу від 28.02.2024 №773-п, що підтверджується підписом продавця магазину ОСОБА_2 у цих направленнях.

За результатами проведеної фактичної перевірки посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт (довідку) від 11.03.2024 №601/04-36-09-03/ про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним (далі Акт перевірки).

У ході проведення фактичної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області встановлено наявність наступних порушень:

- роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, а саме: в період з 01.01.2024 по 08.02.2024 включно здійснювалась роздрібна торгівля тютюновими виробами (сигаретами «L&M», «Kent», «Rothmans», «Parliament») без наявності відповідної ліцензії. Перелік тютюнових виробів у додатку до акту;

- роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, а саме: в період з 01.01.2024 по 08.03.2024 включно здійснювалась роздрібна торгівля алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії. Перелік алкогольних напоїв у додатку до акту.

Висновками акта перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області встановлено порушення позивачем ст. 15 Закону України від 19.12.2023 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями).

Актом відмови від підписання матеріалів перевірки від 08.03.2024 контролюючим органом зафіксовано факт відмови продавця магазину позивача ОСОБА_2 від підписання акта перевірки.

Акт перевірки направлено за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу місцезнаходження позивача та отримано останнім 16.03.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого міститься в матеріалах справи.

Листом «Про запрошення до ГУ ДПС у Дніпропетровській області» від 11.03.2024 відповідач запросив позивача 25.03.2024 о 12:00 год до ГУ ДПС у Дніпропетровській області для складання та підписання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 164 КУпАП України за результатами проведеної фактичної перевірки.

21.03.2024 позивачем подано до ГУ ДПС у Дніпропетровській області заперечення на акт перевірки, в яких просив врахувати заперечення при прийнятті рішень та повідомити про місце і час проведення розгляду матеріалів перевірки.

Листом «Про розгляд заперечення» №24084/6/04-36-09-01-11 від 05.04.2024 ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомлено позивачу про те, що висновки акта перевірки залишено контролюючим органом без змін.

12.04.2024 ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №16245/04-36-09-01/ НОМЕР_1 , згідно з яким за результатами перевірки стану дотримання вимог законодавства під час провадження діяльності, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального у ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), АДРЕСА_3 , свідоцтво про державну реєстрацію №000161605 від 16.08.2023, на підставі акту про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним від 11.03.2024 №601/04-36-09-03/ НОМЕР_1 , встановлено порушення ч. 23 ст. 15 Закону України від 19.12.2023 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями).

Відповідно до ст. 17 Закону України від 19.12.2023 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями) прийнято рішення про застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу у розмірі:

- 17000,00 грн за роздрібну торгівлю алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії;

- 17000,00 грн за роздрібну торгівлю тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії.

Зазначене рішення про застосування фінансових санкцій було направлено за допомогою засобів поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу місцезнаходження позивача та отримано останнім 29.04.2024, про що свідчать матеріали справи.

Вважаючи рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій від 12.04.2024 №16245/04-36-09-01/ протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України від 02.12.2010 №2755-17 (далі ПК України, тут і далі у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 61.1 статті 61 ПК України визначено, що податковий контроль система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п. 61.2 ст. 61 ПК України податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 62.1.3 п. 62.1 ст. 62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Згідно з пп. 20.1.4 п. 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Види перевірок, які контролюючі органи мають право проводити, визначені статтею 75 ПК України, пунктом 75.1 якої встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно з п. 80.1 ст. 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

В силу п. 80.2 ст. 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з обставин, передбачених пунктом 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в наказі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 28.02.2024 №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» підставою проведення перевірки вказано пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Позивач наполягав на відсутності визначених у ПК України підстав для проведення фактичної перевірки та звертав увагу на відсутність зазначення в наказі на проведення фактичної перевірки чітких підстав (мети) її проведення.

Пунктом 80.2 статті 80 ПК України встановлено, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального (пп. 80.2.5)

Таким чином, здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання за умови дотримання процедурних питань (прийняття наказу, вручення наказу, направлень, пред`явлення службових посвідчень) та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

Тобто, норма зазначеного підпункту дозволяє проведення фактичної перевірки, у тому числі на виконання функцій контролюючого органу, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, які в силу приписів статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» покладені на відповідача.

Так, ч. 1 ст. 16 Закону України від 19.12.2023 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Закон від 19.12.2023 №481/95-ВР) встановлено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.

Відповідні функції контролю передбачені також і підпунктами 19-1.1.1, 19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.54 пункту 19-1.1 статті 191 ПК України, зокрема контролюючі органи виконують такі функції: проводять відповідно до законодавства перевірки платників податків; здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів та пального; здійснюють інші функції, визначені законом.

Отже контролюючий орган має право на проведення фактичної перевірки господарюючого суб`єкту з підстав здійснення функцій контролю, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.05.2022 у справі 540/4141/20, від 21.07.2022 у справі №320/1864/21, 320/8042/21, від 08.12.2022 у справі 140/2889/21.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно з положеннями пп. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 ПК України, є наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто, саме за вказаною підставою контролюючий орган, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.04.2023 у справі №360/2657/20.

Оскільки в наказі ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.02.2024 №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )» підставою для проведення перевірки визначено пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, згідно якого не потребується зазначення конкретної інформації щодо порушення позивачем вимог законодавства, фактична перевірка позивача проведена правомірно на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

Як встановлено судом зі змісту зазначеного вище наказу, контролюючий орган призначив перевірку на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України.

У свою чергу, підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК встановлено, що фактична перевірка може проводитися за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального.

Отже, перевірку за цим підпунктом може бути призначено за наявності хоча б однієї з двох перелічених підстав.

Здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального, безперечно відноситься до повноважень Головного управління ДПС у Дніпропетровській області та є однією з підстав, встановлених підпунктом 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, яка надає відповідачу право на призначення фактичної перевірки.

Верховний Суд у постановах від 11.07.2022 у справі № 120/5728/20-а та від 21.12.2022 у справі № 500/1331/21 звернув увагу на те, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу, однак, з обов`язковим дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. У разі встановлення в одному підпункті статті декількох самостійних підстав для проведення перевірки кожна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

З урахуванням зазначеного, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийнятого наказу від 28.02.2024 №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )».

Згідно з п. 80.5 ст. 80 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно зі статтею 81 цього Кодексу.

При цьому, п. 80.7 ст. 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.

Відповідно до абзаців 1-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Абзацом 5 п. 81.1 ст. 81 ПК України передбачено, що непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Згідно з абз. 6 п. 81.1 ст. 81 ПК України відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Відповідно до абзаців 7-8 п. 81.1 ст. 81 ПК України при пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Як встановлено судом, посадовими особами відповідача до проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 були пред`явлені продавцю магазину ОСОБА_2 направлення на перевірку від 28.02.2024 №1400 та №1401, разом із врученням їй копії наказу ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 28.02.2024 №773-п «Про проведення фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )», що підтверджується підписом ОСОБА_2 у цих направленнях.

Таким чином, визначені абзацами 1-4 п. 81.1 ст. 81 ПК України умови для того, щоб посадові особи контролюючого органу могли приступити до проведення фактичної перевірки, посадовими особами ГУ ДПС у Дніпропетровській області виконано.

Отже, у цьому випадку контролюючий орган мав право на проведення фактичної перевірки позивача. Відтак, доводи позивача з приводу порушення порядку призначення та проведення фактичної перевірки є необґрунтованими.

Разом з тим, суд зазначає, що посадові особи відповідача були допущені до проведення перевірки, хоча позивач, мав право їх не допускати, якщо вважав, що перевіряючі допустили порушення процедури проведення перевірки. При цьому, суд наголошує, що якщо платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом не допуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до податкової перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі № 804/1113/16 від 13.03.2018, по справі №807/2062/17 від 21.02.2019.

Крім того, Верховний Суд неодноразово (постанови від 12.08.2021 у справі №140/14625/20, від 11.05.2022 у справі №540/4141/20, від 01.06.2022 у справі №520/7331/21, від 11.07.2022 у справі №120/5728/20-а, від 21.07.2022 у справі №320/1864/21, від 08.12.2022 у справі №140/2889/21, від 25.04.2023 у справі №520/3328/2020) зазначав, що здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального є самостійною обставиною, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства. У даному випадку достатньо самого факту покладення на контролюючий орган здійснення контролю за дотриманням норм законодавства у відповідній сфері правовідносин (виробництво і обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального).

Також, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25.04.2023 у справі №520/3328/2020, розглядаючи справу з подібними правовідносинами відмітив, що формулювання конкретного змісту наказу є дискрецією контролюючого органу з обов`язковим, однак, дотриманням вимог норм абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України щодо змісту наказу про проведення перевірки. При встановленні однією правовою нормою декількох самостійних підстав для проведення перевірки конкретна з них не обов`язково має бути сформульована тотожно до змісту правової норми, якою ця підстава встановлена, проте, повинна бути чітко визначена та відповідати правовій нормі.

Як вбачається з наказу перевірка була призначена у тому числі у зв`язку із здійсненням функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, що є самостійною підставою згідно із пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки суб`єктів господарювання та не вимагає наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства.

При цьому, дійсно, окремою підставою, з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки, згідно положень пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, на яку вказує позивач є також наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками.

Тобто, у випадку призначення перевірки саме за вказаною підставою контролюючий орган, окрім посилання на пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, у наказі має зазначати конкретну інформацію, яка була наявна у контролюючого органу чи отримана ним в установленому порядку та свідчить про порушення платником податків відповідного законодавства.

Водночас, формулювання підстав перевірки в наказі дає цілковите розуміння, що підставою перевірки за вказаним пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України (яким передбачено декілька підстав для призначення перевірки) є здійснення контролюючим органом функцій, визначених законом у сфері виробництва і обігу алкогольних напоїв, тютюнових виробів, що відповідає підставі, визначеній у пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, та є самостійною підставою з якою законодавець пов`язує право контролюючого органу проводити фактичні перевірки.

Таким чином контролюючим органом було дотримано форми та зміст наказу про призначення перевірки на підставі пп. 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а відтак, доводи позивача про необхідність відображення у наказі про призначення перевірки на підставі пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України інформації про порушення вимог законодавства у цьому випадку є помилковими.

Відповідно до п. 80.10 ст. 80 ПК України, порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу.

Так, п. 86.1 ст. 86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. Акт перевірки документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати. Акт перевірки не може розглядатися як заява або повідомлення про вчинення кримінального правопорушення щодо ухилення від сплати податків. Довідка перевірки документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати і є носієм доказової інформації про невстановлення фактів порушень вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження). У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із запереченнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

При цьому, п. 86.5 ст. 86 ПК України встановлено, що акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності). Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Як встановлено судом, за результатами фактичної перевірки ГУ ДПС у Дніпропетровській області складено акт (довідку) від 11.03.2024 №601/04-36-09-03/ про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні виробництва, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним.

Разом з тим, Актом відмови від підписання матеріалів перевірки від 08.03.2024 контролюючим органом зафіксовано факт відмови продавця магазину позивача ОСОБА_2 від підписання акта перевірки.

Щодо суті порушень позивачем чинного законодавства, зафіксованих в акті фактичної перевірки, суд зазначає таке.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів на території України визначено Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481/95-ВР).

Статтею 1 Закону №481/95-ВР передбачено, що терміни «електронна сигарета», «рідини, що використовуються в електронних сигаретах» вживаються в цьому Законі у значеннях, наведених у ПК України; ліцензія (спеціальний дозвіл) документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Нормами ст. 14 ПК України визначено поняття тютюнових виробів, електронної сигарети та рідини, що використовуються в електронних сигаретах, зокрема:

пп. 14.1.563 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що електронна сигарета це виріб, який може бути використаний для споживання (вдихання) парів, що утворюються внаслідок нагрівання компонентами такого виробу рідин, що містять або не містять нікотин. Електронні сигарети можуть бути одноразовими або багаторазовими;

пп. 14.1.564 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що рідини, що використовуються в електронних сигаретах це рідкі суміші хімічних речовин, що містять або не містять нікотин, використовуються для створення пари в електронних сигаретах та містяться, зокрема, в картриджах, заправних контейнерах та інших ємностях;

пп. 14.1.252 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що тютюнові вироби це сигарети з фільтром та без фільтра, цигарки, сигари, сигарили, а також люльковий, нюхальний, смоктальний, жувальний тютюн, махорка та інші вироби з тютюну чи його замінників для куріння, нюхання, смоктання чи жування.

Законами України №№465, 466 від 16.01.2020 внесено зміни в частині правил торгівлі рідинами для електронних сигарет до Закону №481/95-ВР та ПК України.

Відтак, з 01.01.2021 виробництво та продаж рідин, що використовуються в електронних сигаретах, підлягає ліцензуванню, а самі рідини повинні бути з марками акцизного збору. При цьому не має значення чи містить така рідина нікотин чи ні. Ліцензуванню підлягає: виробництво рідин, що використовуються в електронних сигаретах; роздрібна торгівля рідин, що використовуються в електронних сигаретах; оптова торгівля рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.

Статтею 15 Закону №481/95-ВР встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, або пальним може здійснюватись суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявністю у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

Так, в ході фактичної перевірки контролюючим органом встановлено факт реалізації у магазині позивача товарів (зокрема, тютюнових виробів та алкогольних напоїв, визначених у додатку до акта перевірки) за відсутності ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями.

Одночасно із цим, фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області в акті про результати фактичної перевірки зазначено про порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України від 19.12.2023 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (зі змінами та доповненнями).

Вищенаведені обставини слугували підставою для накладення на позивача фінансових санкцій згідно спірного рішення про застосування фінансових санкцій.

Відповідальність за вищевказані порушення передбачена статтею 17 Закону №481/95-ВР, а саме: за оптову і роздрібну торгівлю спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Таким чином, загальна сума штрафних санкцій, визначена у спірному рішення про застосування фінансових санкцій становить 34000,00 грн.

Аналізуючи виявлені фахівцями ГУ ДПС у Дніпропетровській області порушення, судом встановлено, що доводи відповідача зводяться до відсутності у позивача відповідних ліцензій на торгівлю тютюновими виробами та алкогольними напоями.

При цьому, позивач зазначає щодо наявності технічних збоїв в системі обліку персонального комп`ютера, у зв`язку з чим, інформація щодо ФОП ОСОБА_3 перейшла на ФОП ОСОБА_1 , та щодо наявності ліцензії у ФОП ОСОБА_3 , який реалізує підакцизні товари та має відповідні ліцензії, а також, що позивач такі товари не реалізує, відповідно й не має відповідних ліцензій.

Проте, матеріали справи не містять належного обґрунтування та підтвердження відповідними доказами, зокрема, висновками незалежних спеціалістів та експертів щодо дійсності збою програмного забезпечення, наявності у ФОП ОСОБА_3 відповідних ліцензій на реалізацію алкогольних та тютюнових виробів, а також товарів, які реалізує позивач, відсутності серед таких товарів алкогольних та тютюнових виробів, реалізація яких потребує наявності відповідних ліцензій.

Верховний Суд у постанові від 25.06.2020 у справі №924/233/18 зазначив, що обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справ.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголосило, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

З огляду на те, що відзив відповідача не прийнято судом до розгляду з огляду на порушення процесуальних строків на надання відзиву до суду, а позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо суті порушень чинного податкового законодавства, встановлених контролюючим органом у ході проведення фактичної перевірки та зафіксованих в акті перевірки, з урахуванням допуску фахівців контролюючого органу продавцем позивача до проведення перевірки у магазині, де позивач здійснював підприємницьку діяльність, суд дійшов висновку про доведеність наявності правопорушень за змістом висновків акта фактичної перевірки.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спірне рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області про застосування фінансових санкцій №16245/04-36-09-01/ 12.04.2024 є правомірним та відсутні підстави для його скасування.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Суд зазначає, що всі інші аргументи сторін досліджені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки наведених висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність рішенняпро застосування фінансових санкцій від 12.04.2024 №16245/04-36-09-01/, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 9, 72, 77, 241, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17-а; ) про визнання протиправним та скасування рішення, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повний текст рішення складено та підписано 02.12.2024р.

Суддя О.М. Неклеса