Справа № 240/31765/23
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/31765/23

категорія 109010000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про скасування рішення в частині,

установив:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення Виконавчого комітету Житомирської міської ради (далі відповідач, Виконавчий комітет) «Про демонтаж тимчасових споруд (гаражів, господарських будівель) на території міста Житомира» №1269 від 06 вересня 2023 року в частині пунктів 1 4 Додатку до вказаного рішення.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що уповноважені особи на складання приписів, адміністративних матеріалів, не було позбавлені можливості встановити особу власника гаражів та господарських споруд, та повідомити її про порушення, виявлені під час перевірки, що позбавило позивача можливості надати відповідні пояснення та документи на підтвердження свого права на користування господарськими спорудами на прибудинковій території. Наведене, на переконання позивача, свідчить, що відповідач, приймаючи спірне рішення не дотримався встановленої процедури, а тому діяв не у спосіб, передбачений чинними нормативними актами, що є підставою для скасування прийнятого рішення. Зауважує, що згідно приписів статті 188 Цивільного кодексу України складовою частиною багатоквартирного житлового будинку є, зокрема, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного житлового будинку та розташовані на прибудинковій території. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України від 02 березня 2003 року №4-рп/2004 стверджує, що як власник квартири у багатоквартирному житловому будинку є співвласником допоміжних приміщень такого будинку.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року відкрито спрощене провадження у справі.

16 листопада 2023 року на виконання вимог цієї ухвали відповідач подав відзив на позовну заяву. Зауважує, що згідно приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішенням Житомирської міської ради затверджено Положення про муніципальну інспекцію Житомирської міської ради, основним завданням якої є здійснення контролю за дотримання діючого законодавства про благоустрій населених пунктів. Згідно Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради, якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити або вже спричинили порушення, посадова особа контролюючого органу (або інша уповноважена цим рішенням особа) зобов`язана скласти та надати офіційний документ: припис або протокол про адміністративне правопорушення. Отже, названа Інструкція передбачає альтернативний варіант дій посадової особи, що спростовує твердження позивача про закріплення обов`язку скласти саме протокол про адміністративне правопорушення. Також наголошує, що під виявлення порушення правил благоустрою уповноваженою особою не було встановлено особу правопорушника, а тому складення протоколу було неможливе. Акцентує увагу, що саме бездіяльність позивача щодо виконання вимог припису, розміщеного на гаражі, обумовила прийняття оскаржуваного рішення. Крім того, позивачем не надано доказів того, що майно, розташоване по АДРЕСА_1 , знаходиться на земельній ділянці, яка на праві власності чи на праві користування належить позивачу чи співвласникам багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 .

28 листопада 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач наголошує, що тягар доказування правомірності прийнятого рішення покладається саме на відповідача. Зауважує, що допоміжні/господарські приміщення, що розміщені на прибудинковій території за адресою АДРЕСА_2 , використовуються власниками квартир названого будинку відповідно до встановленого порядку і такі приміщення розташовані за вказаною адресою ще з 1958 року. Зазначає, що Правилами благоустрою території Житомирської міської територіальної громади, затвердженими рішенням Житомирської міської ради від 23 вересня 2021 року №286, чітко визначений порядок прийняття рішень, а тому органи місцевого самоврядування повинні дотримуватися внутрішніх процедур, які самі й запровадили, і діяти в послідовний спосіб. Помилки органів місцевого самоврядування не можуть породжувати будь-яких правових наслідків для мешканців територіальної громади, які належним чином утримують прибудинкову територію та допоміжні споруди, що розміщені на ній. Жодних адміністративних матеріалів, які і рішень за результатами їх розгляду органами місцевого самоврядування не складалося відносно позивача, а тому спірне рішення прийняте з порушенням порядку, встановленого пункту 10 зазначених Правил.

Ухвалою суду від 02 січня 2024 року зобов`язано Виконавчий комітет Житомирської міської ради надати суду належним чином засвідчені копії доказів, доданих до відзиву на позовну заяву, продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін, призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, які беруть участь у справі на 09 січня 2024 року, визнано обов`язковою явку в судове засідання представника Виконавчого комітету Житомирської міської ради та зобов`язано представника Виконавчого комітету Житомирської міської ради надати в судове засідання для огляду детальний план території, затверджений рішенням Житомирської міської ради «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Черняховського та р.Тетерів» від 06 серпня 2015 року №957.

09 січня 2024 року у судове засідання з`явилися позивач та його представник. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Протокольною ухвалою суду від 09 січня 2024 року відкладено розгляд справи на 10 січня 2024 року та надано представнику позивача час для підготовки клопотання про витребування доказів.

10 січня 2024 року у судове засідання з`явилися представники сторін. Представник відповідача вимоги ухвали суду від 02 січня 2024 року не виконала, належним чином засвідчені копії доказів, доданих до відзиву, не надала, так само як і детальний план території, затверджений рішенням Житомирської міської ради «Про затвердження детального плану території в районі вулиці Черняховського та р.Тетерів» від 06 серпня 2015 року №957.

До суду надійшло клопотання представника позивача про витребування доказів по справі, яке було долучено судом до справи.

Ухвалою суду від 10 січня 2024 року витребувано докази у Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради й у Виконавчого комітету Житомирської міської ради та зупинено провадження у справі.

На виконання вимог ухвали суду відповідач та Комунальне підприємство «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради подали витребувані судом докази.

Ухвалою суду від 28 лютого 2024 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 05 березня 2024 року.

У судове засідання представник позивача та сам позивач не прибули. Представник позивача через Електронний кабінет подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи через її хворобу.

Розгляд справи було відкладено на 19 березня 2024 року.

У судове засідання представник позивача та позивач знову не прибули.

19 березня 2024 року через Електронний кабінет до суду надійшла заява про вступ у справу як представника від адвоката Мелешка Максима Андрійовича, до якої додано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС №128685.

Представником відповідача заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду.

За наслідками вивчення матеріалів справи 19 березня 2024 року судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01 липня 2024 року апеляційну скаргу позивача задоволено, зазначену ухвалу суду скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Суд установив, що ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_3 .

01 серпня 2023 року провідним спеціалістом сектору з питань благоустрою муніципальної інспекції Житомирської міської ради Казмірчуком Віталієм Володимировичем складно приписи №1532, №1533, №1534 та №1535 власникам тимчасових споруд (гаражів, сараїв).

У названих приписах зазначено, що при перевірці додержання вимог законодавства у сфері благоустрою міста Житомира встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 розміщено тимчасові споруди без погодженого паспорту-прив`язки та дозвільних документів виконавчого комітету Житомирської міської ради, чим порушено пункт 3 розділу ІІІ, пункт 5 розділу ІV Правил благоустрою території Житомирської міської територіальної громади, затверджених рішенням Житомирської міської ради від 23 вересня 2021 року №286 та Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Виходячи з вище викладеного та керуючись названим Законом, запропоновано вжити заходів щодо усунення правопорушення, з`явитися до Житомирської міської ради для з`ясування обставин встановлення тимчасової споруди. Попереджено, що у разі ігнорування зазначених приписів споруди будуть подані на демонтаж. Також приписи містять інформацію про обов`язкові їх виконання, притягнення до адміністративної відповідальності за статтями 152 154 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі їх невиконання та необхідність повідомити до 04 серпня 2023 року про їх виконання.

Всі зазначені приписи для ознайомлення наклеєні на вхідні ворота.

18 серпня 2023 року на сайті Житомирської міської ради розміщений проєкт рішення «Про демонтаж тимчасових споруд (гаражів, господарських будівель) на території міста Житомира».

06 вересня 2023 року з метою дотримання вимог законодавства у сфері благоустрою і утримання об`єктів благоустрою міста Житомира в належному естетичному та санітарному стані, враховуючи відсутність документів, які надають дозвіл на розміщення тимчасових споруд ( гаражів, господарських споруд), приписи муніципальної інспекції Житомирської міської ради щодо усунення адміністративного правопорушення, відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування», «Про благоустрій населених пунктів», Правил благоустрою території Житомирської міської територіальної громади, затверджених рішенням Житомирської міської ради від 23 вересня 2021 року №286, виконавчий комітет Житомирської міської ради прийняв рішення «Про демонтаж тимчасових споруд (гаражів, господарських будівель) на території міста Житомира» №1269.

Зазначеним рішенням затверджений перелік тимчасових споруд (гаражів, господарських будівель), розміщених на території міста Житомира самовільно та/або за відсутності на даний час паспорта прив`язки тимчасової споруди, що підлягають демонтажу, згідно з додатком. Попереджено власників тимчасових споруд про необхідність добровільного демонтажу таких споруд в 10-денний термін з дня оприлюднення рішення та розміщення повідомлення на споруді, а Комунальне підприємство «Інспекція з благоустрою м. Житомира» зобов`язано в місячний термін після спливу строку на добровільне виконання демонтувати тимчасові споруди (гаражі, господарські будівлі), розміщені на території міста Житомира самовільно та/або за відсутністю на даний час паспорта прив`язки тимчасової споруди, згідно з додатком.

Під номерами 1 4 переліку тимчасових споруд (гаражі, господарські будівлі), розміщених на території міста Житомира самовільно та/або за відсутністю на даний час паспорта прив`язки тимчасової споруди, що підлягають демонтажу, у Додатку до зазначеного рішення, названі тимчасові гаражі, розміщені за адресою м. Житомир, проїзд Івана Богуна, 5, для яких 01 серпня 2023 року складені приписи №1532, №1533, №1534 та №1535.

Уважаючи зазначене рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради в частині пункті 1 4 додатку до нього, ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

У судовому засіданні 10 вересня 2024 року в розгляді справи оголошено перерву та надано представникам сторін час для подання додаткових пояснень у письмовому вигляді.

24 вересня 2024 року представниками сторін суду надані додаткові пояснення та докази.

З метою надання представнику відповідача час для подання суду додаткових доказів, у судовому засіданні 24 вересня 2024 року такого оголошено перерву.

У судовому засіданні 08 жовтня 2024 року представник позивача надав пояснення, в яких наголошував, що гаражі є саме тимчасовими спорудами та елементами благоустрою на прибудинковій території житлового будинку АДРЕСА_2 . Доказів того, що названі гаражі є допоміжними (господарськими) будівлями, що обслуговують багатоквартирний житловий будинок, позивач суду надати не може, оскільки такі відсутні. У зв`язку з неявкою представника відповідача, яка була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила, у судовому засіданні було оголошено перерву.

22 жовтня 2024 року у судовому засіданні представник відповідача на запитання суду повідомила, що правила проведення перевірок дотримання правил благоустрою у місті Житомирі не затверджені. Зауважувала, що здійснення контролю включено до функціональних обов`язків працівників муніципальної інспекції, які виконують їх на визначеній та закріпленій за ними території міста. Наголошувала, що згідно пункту 3 розділу ІІІ Правил благоустрою громадянам забороняється самовільне розміщення будь-яких тимчасових споруд для здійснення, зокрема, іншої діяльності, до якої, на переконання відповідача, належить і зберігання особистого майна, для чого і використовуються гаражі, що підлягають знесенню згідно оскаржуваного позивачем рішення. Підтвердила, що на момент виникнення спірних правовідносин, межі прибудинкової території будинку АДРЕСА_2 не визначені. З огляду на відсутність представника позивача, який був належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, а також надання представнику відповідача часу для подання доказів на підтвердження наданих суду у судовому засіданні пояснень, у судовому засіданні було оголошено перерву.

У судовому засіданні 05 листопада 2024 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому та наданих під час розгляду справи судом. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала та надала докази на підтвердження наданих у попередньому судовому засіданні пояснень.

На підставі положень частини 3 статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України з огляду на надходження клопотання представників сторін 05 листопада 2024 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження, яке внесена до протоколу судового засідання.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Згідно із частинами 2, 6 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань.

Разом з тим, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України (пункт 1 резолютивної частини Рішення № 6-зп від 25 листопада 1997 року; пункт 1 резолютивної частини Рішення № 9-зп від 25 грудня 1997 року та пункт 1 резолютивної частини Рішення №19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року).

Так, у рішенні № 19-рп/2011 від 14 грудня 2011 року Конституційний Суд України зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст та спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відтак, системний аналіз статті 55 Конституції України дозволяє дійти висновку, що частина 2 цієї правової норми гарантує кожному захист своїх прав, які були порушені органами державної влади, місцевого самоврядування, посадовими і службовими особами. Саме в такому значенні сформульовано частини 3, 5 та 6 статті 55 Конституції України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

У розумінні Кодексу адміністративного судочинства України адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин; вирішуючи спір суд повинен встановити факт того, що у зв`язку з прийнятим рішенням, вчиненням дії чи допущенням бездіяльності суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин; при цьому, обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Розгляду та задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Так, відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. При цьому, обставину щодо фактичного порушення суб`єктом владних повноважень відповідачем його прав, свобод чи інтересів має довести, саме, позивач належними і допустимими доказами.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Тобто, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Відповідно до висновку, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі № 800/301/16, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність спору, у свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Аналогічний висновок сформовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № П/800/526/17, від 19 квітня 2018 року у справі № П/800/570/17, від 12 грудня 2018 року у справі № 802/2474/17-а та від 07 листопада 2019 року у справі №9901/227/19, у постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі №826/13229/16.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

З цього слідує, що під час розгляду кожної справи суд повинен встановити чи має місце порушення прав та інтересів позивача, адже без цього не можна виконати завдання судочинства.

Як установлено судом зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 стверджує про порушення оскаржуваним рішенням його права власності на допоміжні приміщення багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 .

Надаючи правову оцінку таким твердженням суд зауважує на таке.

Згідно наданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради на виконання вимог ухвали суду копії інвентаризаційної справи №15475 на об`єкт нерухомого майна за адресою: м. Житомир, вул. І. Богуна, 8, така складена у листопаді 1986 року.

На той момент постановою Ради Міністрів СРСР «Про порядок державного обліку житлового фонду» від 10 лютого 1985 року №136 встановлено, що державний облік житлового фонду, незалежно від його приналежності, здійснюється по єдиній для СРСР системі на підставі реєстрації та технічної інвентаризації.

Державному обліку підлягають житлові будинки та житлові приміщення в інших будівлях, призначених для постійного проживання громадян, а також для використання в установленому порядку в якості службових приміщень та гуртожитків.

Згідно Інструкції про порядок реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації, затвердженої наказом Центрального статистичного управління МРМР від 15 липня 1985 року №380 (далі Інструкція №380) об`єктом реєстрації є житлові будинки з окремими порядковими номерами по вулиці, провулку, площі.

Згідно пункту 1.3 розділу 1 названої Інструкції під будинком як об`єктом правової реєстрації розуміється одна або декілька будівель з належними ним службовими будовами та спорудами (або без них), які розташовані на одній земельній ділянці, під самостійним порядковим номером по вулиці, провулку, площі.

У примітці до пункту 1.6 цього розділу також перебачено, що різні службові будови та споруди (сараї, літні кухні та інші) н можуть бути зареєстровані окремо від житлового будинку.

У подальшому наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року №127 затверджено Інструкцію про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна (далі Інструкція №127), яка була чинна до 12 жовтня 2023 року, та визнано такою, що втратила чинність Інструкцію №380.

Згідно пункту 1 розділу І Інструкції №127 вона визначає механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України.

Відповідно до визначень, закріплених у пункті 2 названої Інструкції, допоміжні приміщення будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення); допоміжні будівлі будівлі, які виконують функцію допоміжного господарського призначення та інженерного забезпечення основних будинків.

У пунктах 11 та 12 розділу І Інструкції №127 зазначено, що складовими частинами інвентаризаційної справи є: 1) опис інвентаризаційної справи; 2) матеріали технічної інвентаризації; 3) інші документи, що характеризують об`єкт нерухомості. Складовими частинами матеріалів технічної інвентаризації є, зокрема, технічний опис господарських будівель (споруд).

У розділі ІІ Інструкції №127 наведено об`єкти, що підлягають технічній інвентаризації. Так, підпунктом 1 пункту 1 глави 1 цього розділу визначено, що об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації та на які складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, належать (завершені та незавершені будівництвом), зокрема, будинки квартирного типу різної поверховості, гуртожитки та їх секції.

Пунктом 4 названої глави передбачено, що господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

За результатами вивчення матеріалів інвентаризаційної справи №15475 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 суд установив, що така не містить інформації про гаражі, які позивач називає допоміжними спорудами, розміщеними, за його переконанням, на прибудинковій території будинку АДРЕСА_4 ще у 1958 році.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що такі споруди не є господарськими (допоміжними) будівлями багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_2 .

Також під час розгляду справи судом установлено та проти цього не заперечувати сторони, що названий житловий будинок не має прибудинкової території, виділеної та зареєстрованої в установленому законодавством порядку для його обслуговування.

Наведене, на переконання суду, спростовує твердження позивача про розміщення тимчасових споруд, названих у пунктах 1 4 додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 вересня 2023 року №1269, на прибудинковій території будинку АДРЕСА_2 .

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження порушення його права спільної сумісної власності на допоміжні приміщення будинку АДРЕСА_2 оскаржуваними пунктами додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 вересня 2023 року №1269.

Застереження про порушення інших прав позивача як члена територіальної громади міста Житомира оскаржуваними пунктами в додаткових письмових та усних поясненнях, наданих суду під час розгляду справи представником позивача, відсутні.

Так само не надано позивачем доказів на підтвердження того, що названі в оскаржуваних пунктах додатку до рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 06 вересня 2023 року №1269 тимчасові споруди будувалися позивачем або перебувають у його користуванні.

З огляд на викладене у суду відсутні підстави стверджувати, що в оскаржуваній частині рішення відповідача стосується прав, свобод чи інтересів позивача у цій справі, що, на переконання суду, виключає правові підстави для задоволення позову.

При цьому судом ураховується, що згідно пункта 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Установлення судом за результатами розгляду справи відсутності порушення прав власності позивача на допоміжні приміщення та не зазначення позивачем про порушення будь-яких інших прав оскаржуваним рішенням під час розгляду справи обумовлює відсутність необхідності надання правової оцінки всім доводам останнього, наведеним у позовній заяві.

Додатково суд зауважує, що розмір витрат, понесених Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради у зв`язку з виготовленням та наданням на вимогу суду копії інвентаризаційної справи №15475, становить 1111,00 грн.

Відповідно до частини 5 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 затверджені граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних, адміністративних та господарських справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави.

Пунктом 2 названої постанови установлено, що:

коли обидві сторони у цивільній або адміністративній справі звільнені від оплати судових витрат (крім судового збору), вони компенсуються за рахунок держави в їх фактичному розмірі, але не більше граничних розмірів компенсації таких витрат згідно з додатком;

компенсація судових витрат (крім судового збору) особам, які їх зазнали, здійснюється шляхом перерахування коштів на їх поточні рахунки в банківських установах;

підставою для компенсації судових витрат (крім судового збору) є судове рішення.

Пунктом 4 постанови також передбачено, що компенсація судових витрат (крім судового збору) у цивільних та адміністративних справах здійснюється за рахунок і в межах бюджетних асигнувань судів, якими винесено відповідне рішення.

Згідно додатку до названої постанови витрати, пов`язані з проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду адміністративної справи, не можуть перевищувати 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за сукупність дій, необхідних для розгляду справи.

Станом на лютий 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб установлений у розмірі 3028 грн, а тому 1111,00 грн не перевищує 50 відсотків такого.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що судові витрати Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради за виготовлення та надання суду належним чином засвідченої копії інвентаризаційної справи №15475 у розмірі 1111,00 грн підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського окружного адміністративного суду за відповідною бюджетною програмою.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 257, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Компенсувати Комунальному підприємству «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради судові витрати у розмірі 1111 (однієї тисячі ста одинадцяти) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Житомирського окружного адміністративного суду за відповідною бюджетною програмою.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

29.11.24