Справа № 420/33678/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

02 грудня 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової академії (м. Одеса) (65009, м. Одеса, Фонтанська дорога, буд. 10, ), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 30.10.2024 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), в якій позивач просить суд:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової академи міста (м. Одеса), щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.08.2017;

2.Зобов`язати Військову академію міста (м. Одеса) здійснити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби за період з 01.01.2016 по 19.08.2017 року із застосуванням січня 2008 року, як місяця за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця);

3.Зобов`язати Військової академії міста (м. Одеса) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по день фактичної виплати цієї індексації.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач в період з 30.07.2012 по 19.08.2017 проходив військову службу у військовій академії міста Одеса на посаді курсанта. 19.08.2017, ОСОБА_1 було виключено зі списків особового складу Військової академії міста Одеса та знято зі всіх видів забезпечення. У період проходження позивачем військової служби у військовій академії міста Одеса, а саме з 01.01.2016 по 19.08.2017 відповідач не здійснив нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця підвищення грошового доходу (базового місяця), за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін відповідно, яка була гарантована Законом України від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003. У зв`язку із вказаними обставинами у жовтні 2024 року він звернувся до Військової академії міста Одеса з відповідною заявою про нарахування та виплату мені індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.08.2017 включно, перерахунку та здійснення доплати індексації грошового забезпечення. Листом Військової академії міста Одеса від 21.10.2024 вих. №1209 було відмовлено у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 19.08.2017 включно посилаючись начебто на те, що індексація грошового забезпечення нарахована та виплачена в повному обсязі, відповідно до вимог нормативно-правових актів, які регулюють порядок виплати індексації грошового забезпечення, фінансовий ресурс для виплати позивачу індексації грошового забезпечення відсутній. Позивач вважає протиправною бездіяльність та звернуся до суду із позовною заявою за захистом своїх законних прав та інтересів.

04.11.2024 ухвалою суді залишено без руху позовну заяву позивача та надано строк на усунення недоліків шляхом надання до суду позовної заяви оформленої у відповідності до вимог до п.2 ч.5 ст.160 КАС України, із вірним зазначенням місця проживання чи перебування позивача та найменуванням відповідача відповідно до відомостей єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

11.11.2024 до суду надійшла заява позивача (вхід.№62111/24) про усунення недоліків на виконання ухвали від 04.11.2024 та надано позовну заяву оформлену у відповідності до вимог до п.2 ч.5 ст.160 КАС України.

21.11.2024 ухвалою судді прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 ; відкрито провадження у адміністративній справі за позовною ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, витребувано докази по справі у відповідача.

26.11.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача (вхід.№ЕС/67348/24) про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропущеним строком. В обґрунтування заяви зазначає, що позивач звернувся до суду із даним адміністративним позовом 30.10.2024. Предметом даного позову є правильність встановлення, обчислення, нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 19.08.2017. Позивач проходив військову службу у відповідача та був виключений зі списків особового складу, усіх видів забезпечення, Наказом начальника Військовоії академії (м. Одеса) від 19.08.2017. Тобто, на думку відповідача, наведене свідчить, що протягом 2016-2024 років позивач був обізнаний про проведені із ним розрахунки та їх розміром, оскільки щомісячно отримував грошове забезпечення. Клопотання про поновлення строків для звернення до суду матеріали справи не містять. Відповідач просить позовну заяву залишити без розгляду.

Ознайомившись з доводами представника відповідача та додатковими поясненнями в контексті обставин справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Водночас, у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.

Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Водночас частиною другою статті 233 КЗпП України (у редакції, чинні на момент звільнення позивача з військової служби) було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частини другої статті 233 КЗпП України.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 КЗпП України, статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.

У пункті 2.1 мотивувальної частини вказаного Рішення Конституційний Суд України розкрив сутність вимог працівника до роботодавця, зазначених у частині другій статті 233 КЗпП України, строк звернення до суду, з якими не обмежується будь яким-строком.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Зважаючи на викладене, на спірні правовідносини розповсюджуються положення частини другої статті 233 КЗпП України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин») у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

На момент звільнення позивача зі служби 19.08.2017, частина другої статті 233 КЗпП України діяла в редакції, якою строк звернення до суду, не обмежувався.

Враховуючи викладене, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду є помилковими, оскільки позивач звернувся до суду із позовною заявою в межах встановленого строку.

Керуючись ст.ст. 122, 123, 240- 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволені клопотання (вхід.№ЕС/67348/24) Військової академії (м. Одеса) про залишення позовної заяви без розгляду по справі №420/33678/24 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА