Справа № 280/9254/24
Суддя: Артоуз Олеся Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 грудня 2024 року Справа № 280/9254/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Артоуз О.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі Сектору контролю за обігом зброї (Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Апухтіна Дмитра, буд.29, ) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності і скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

04 жовтня 2024 року до Запорізького окружного адміністративного суду засобами системи «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі Сектору контролю за обігом зброї (далі відповідач) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності і скасування рішення, відповідно до якої позивач просить суд:

визнати протиправним рішення Сектору контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції у Запорізькій області - висновок про анулювання дозволу №55217 на зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, громадянина ОСОБА_1 та зобов`язати Сектор контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, марки «Форт 12-Р» к. 9, № НОМЕР_3 та поновити дію вказаного дозволу;

стягнути з Головного управління Національної поліції у Запорізькій області(адреса: 69005, м.Запоріжжя, вул. Апухтіна Дмитра, буд. 29, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката (які на день подання позову складають 5 000,00 грн.).

Позовну заяву мотивовано тим, що позивач є учасником бойових дій та особою з інвалідністю внаслідок війни ІІІ групи, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_4 від 23.06.2015 та посвідченням інваліда війни серія НОМЕР_5 від 23.01.2020 відповідно. На праві приватної власності позивач володів пристроєм вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, марки «Форт 12-Р» к. 9, № НОМЕР_3 , на що мав відповідний дозвіл, виданий Сектором контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Запорізькій області № 13601. Відносно позивача 11.03.2024 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Працівниками поліції, які прибули на виклик, також було вилучено із сейфа спецпристрій, призначений для стрільби патронами, спорядженими еластичними кулями травмувальної дії, марки «Форт-12Р» серія Д № 4725, що належав позивачу, який було передано на зберігання інспектору СКОЗ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 . Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2024 по справі №335/3247/24 позивача звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за малозначністю, з оголошенням усного зауваження, а провадження у цій справі закрито. Листом відповідача від 07.05.2024 № 232/30/01-2024 за підписом начальника СКОЗ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_4 позивачу повідомлено, що його дозвіл №13601 на зберіганні і носіння пристрою анульовано, та йому пропонується з`явитись до сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Запорізькій області для здачі зброї і бойових припасів до неї та прийняти рішення щодо подальшого їх переоформлення та реалізації. Позивач вважає, що відповідачем ухвалено протиправне рішення щодо обмеження його у праві володіння зброєю і вимушений звернутися за захистом свого права в судовому порядку. Позивач просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 09.10.2024 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у порядку письмового провадження).

29 жовтня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Відповідач не згоден із доводами позовної заяви з огляду на наступне. В ході опитування потерпілої ОСОБА_5 остання пояснила, що позивач під час сварки 11.03.2024 направляв у її бік зброю та погрожував їй фізично розправою. Працівниками поліції відносно позивача було винесено терміновий заборонний припис, який ним не оскаржувався. Відповідач звертає увагу суду на те, що незважаючи на не притягнення позивача до відповідальності факт вчинення ним домашнього насильства підтверджено судом, а отже відповідач мав повноваження для анулювання дозволу позивача. Відповідач наголошує на не неспівмірності судових витрат та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Представником позивача 03.11.2024 надано до суду відповідь на відзив. Ознайомившись із вказаним відзивом, сторона позивача прохає суд звернути увагу, що під час судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, обставини щодо будь-яких погроз зброєю не знайшли свого підтвердження, а потерпіла ОСОБА_6 , яка безпосередньо надала суду свої пояснення по суті обставин справи, категорично заперечила будь-які погрози із демонстрацією або застосуванням зброї з боку колишнього чоловіка. Сторона позивача вважає помилковими висновки відповідача щодо визначення відносно позивача «високого рівня загрози» і підстав для анулювання дозволу на зберігання та носіння пристрою «Форт-12» кал.9 мм № НОМЕР_3 .

Згідно з положеннями статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 ст. 262 КАС України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копію паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм у формі ID-картки № НОМЕР_6 ; орган, що видав: 2311.

На праві приватної власності ОСОБА_1 володів пристроєм вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, марки «Форт 12-Р» к. 9, № НОМЕР_3 та мав відповідний дозвіл, виданий Сектором контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Запорізькій області.

11 березня 2024 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та вилучено із сейфу спецпристрій, призначений для стрільби патронами, спорядженими еластичними кулями травмувальної дії, марки «Форт-12Р» серія Д № 4725, що належав Позивачу

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2024 по справі №335/3247/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, але звільнено від адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за малозначністю, з оголошенням усного зауваження, провадження у цій справі закрито. Постанова набрала законної сили 15.04.2024.

Листом СКОЗ ГУНП в Запорізькій області від 07.05.2024 № 232/30/01-2024 позивачу повідомлено, що його дозвіл №13601 на зберіганні і носіння пристрою анульовано, та йому пропонується з`явитись до сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Запорізькій області для здачі зброї і бойових припасів до неї та прийняти рішення щодо подальшого їх переоформлення та реалізації.

Згідно Висновку про анулювання дозволу № 55217 на зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею громадянина ОСОБА_1 . Інспектор сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Запорізькій області, капітан поліції ОСОБА_7 , розглянувши матеріали власника пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею громадянина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , приймаючи до уваги, що 03.04.2024 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУПаП, виникли підстави, що перешкоджають у зберіганні та носінні зброї громадянину ОСОБА_1 . На підставі вищевикладеного та керуючись п. 21 ст. 23, ст. 39 ЗУ «Про Поліцію», а також згідно вимог 4 глави п. 5.1 Глави 5 розділу І Інструкції затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 «Відсутності права, визначеного актами законодавства, на придбання, зберігання та носіння зброї», вважав би анулювати дозвіл № 55217, виданий раніше строком до 18.09.2023 на право зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею «Форт-12Р», кал. 9 , № НОМЕР_3 , про що сповістити громадянина ОСОБА_1

Вважаючи протиправним анулювання дозволу на право зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею «Форт-12Р», кал. 9 , № НОМЕР_3 позивача останній звернувся з даним позовом до суду.

Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.

Суд, оцінивши повідомлені позивачем обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, встановив наявність достатніх підстав для прийняття законного та обґрунтованого рішення у справі.

За приписами частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

До основних повноважень поліції відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII належить здійснення контролю за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 26 Закону № 580-VIII поліція наповнює та підтримує в актуальному стані бази (банки) даних, що входять до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України, стосовно зброї, що перебуває у володінні та користуванні фізичних і юридичних осіб, яким надано дозвіл на придбання, зберігання, носіння, перевезення зброї.

Згідно з пунктом 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, видача дозволів в тому числі на вогнепальну зброю (нарізну воєнних зразків, несучасну стрілецьку, спортивну, навчальну, охолощену, мисливську нарізну і гладкоствольну), бойові припаси до неї, холодну зброю, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, встановлюється у порядку, визначеному МВС.

Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622 (далі - Інструкція № 622) визначені умови та порядок видачі та анулювання дозволів на придбання, зберігання, облік, охорону, носіння, перевезення і використання зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, боєприпасів, інших предметів, матеріалів та речовин, щодо зберігання і використання яких установлено спеціальні правила, порядок та на які поширюється дія дозвільної системи, правил поводження з ними та їх застосування.

Згідно з абзацами 1, 3 п. 1.2 глави 1 розділу І Інструкції № 622 роботу щодо здійснення дозвільної системи Національна поліція України організовує через свої структурні підрозділи, а відповідно до пункту 2.3.3 цієї інструкції дозволи видаються територіальні підрозділи поліції на: придбання і перевезення територією України вибухових матеріалів і речовин; носіння і перевезення територією України відомчої вогнепальної, пневматичної, холодної зброї та бойових припасів до неї; придбання, зберігання і носіння громадянами України мисливської гладкоствольної зброї, основних частин зброї, бойових припасів до неї, пневматичної, холодної та охолощеної зброї.

Строк дії дозволу на виготовлення, зберігання та використання предметів, матеріалів і речовин, відкриття та функціонування підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, які видаються на ім`я керівників підприємств, установ і організацій, а також громадянам, - 3 роки, що передбачено пунктом 2.2 глави 2 розділу I Інструкції №622.

Згідно із підпунктом 2.3.2 пункту 2.3 Інструкції №622, дозволи видаються УП ГУНП на право перевезення через митний кордон України мисливської вогнепальної зброї, основних частин зброї, бойових припасів до неї, пневматичної, холодної та охолощеної зброї громадянами України; придбання, зберігання та носіння мисливської нарізної, гладкоствольної зброї, пневматичної, холодної, охолощеної зброї, пристроїв громадянами України.

Відповідно до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 Інструкції №622, територіальні підрозділи поліції видають дозволи на придбання і перевезення територією України вибухових матеріалів і речовин; носіння і перевезення територією України відомчої вогнепальної, пневматичної, холодної зброї та бойових припасів до неї; придбання, зберігання і носіння громадянами України мисливської гладкоствольної зброї, основних частин зброї, бойових припасів до неї, пневматичної, холодної та охолощеної зброї.

Главою 4 Інструкції №622 встановлено, що органам поліції надано право анульовувати дозволи на придбання, зберігання і носіння зброї, основних частин зброї, пристроїв та боєприпасів, видані громадянам, які зловживають спиртними напоями, вживають наркотичні засоби без призначення лікаря, інші одурманюючі засоби, хворіють на психічні захворювання, та в інших випадках, передбачених законодавством; анулювати дозволи на придбання, зберігання та носіння зброї, основних частин зброї та пристроїв, видані громадянам, у випадках, передбачених пунктом 5.1 глави 5 цього розділу.

Відповідно до абзаців другого - дев`ятого пункту 5.1 Інструкції №622, органи поліції не мають права давати згоду керівникам підприємств, установ, організацій та суб`єктам господарювання на укладення трудових договорів на виконання таких робіт, а також видавати дозволи на придбання, зберігання та носіння вогнепальної зброї та бойових припасів до неї, пневматичної чи холодної зброї, пристроїв та патронів до них громадянам, а також проводити їх перереєстрацію в разі:

наявності в особи медичних протипоказань до виконання вказаних функціональних обов`язків та володіння зброєю;

наявності даних про систематичне (два чи більше разів) порушення такою особою громадського порядку, неусунення виявлених раніше порушень вимог цієї Інструкції щодо зберігання, перевезення, використання раніше придбаної зброї, пристроїв, зловживання спиртними напоями, вживання наркотичних речовин без призначення лікаря, інших одурманюючих засобів, вчинення домашнього насильства, що підтверджується документально;

наявності вмотивованої постанови державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника в праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії;

надходження від уповноваженого органу до УП ЦОУП, УП ГУНП інформації про повідомлення такій особі про підозру або інформації про складення щодо такої особи повідомлення про підозру, що не вручене через невстановлення її місцезнаходження;

наявності в особи судимості за злочин, яка не погашена або не знята в установленому порядку;

відсутності довідки про вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування;

відсутності права, визначеного актами законодавства, на придбання, зберігання і носіння пристроїв.

Цей перелік підстав, який є вичерпним, також застосовується для анулювання виданих дозволів.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 03.03.2020 у справі №540/544/19, від 27.04.2020 у справі №440/4600/18.

Суд зауважує, що предмет спору у цій справі питання правомірності анулювання дозволу на право носіння та зберігання зброї, виданого позивачу.

Як вже встановлено вище, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.04.2024 по справі №335/3247/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Підставою для анулювання раніше виданого дозволу є пункт 5.1 глави 5 розділу ІІІ Інструкції №622 у зв`язку з обставинами вчинення домашнього насильства.

Разом з цим відповідач, застосовуючи цю підставу, не надав доказів повторного вчинення позивачем порушення громадського порядку, неусунення виявлених раніше порушень вимог цієї Інструкції щодо зберігання, перевезення, використання раніше придбаної зброї, пристроїв, зловживання спиртними напоями, вживання наркотичних речовин без призначення лікаря, інших одурманюючих засобів, вчинення домашнього насильства, що підтверджується документально, що б і могло беззаперечно слугувало підставою для анулювання дозволу на зберігання та носіння зброї.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 03 лютого 2021 року у справі 710/1148/17 Верховний Суд зробив висновок про те, що із системного аналізу глави 4 у взаємозв`язку із приписами пункту 5.1. глави 5 Інструкції №622, в рамках спірних правовідносин, законною підставою для анулювання відповідачами дозволів на право носіння та зберігання мисливської гладкоствольної та нарізної зброї є наявність даних про систематичне (два чи більше разів) порушення позивачем, а саме - скоєння насильства в сім`ї, що підтверджується документально.

Зважаючи на відсутність ознак систематичності (два чи більше разів) вчинення позивачем порушень, про які зазначено вище, висновок відповідача про анулювання такого дозволу суд визнає мудрим, але поспішним, оскільки такий не узгоджується з вимогами чинного законодавства.

За таких обставин, усі рішення суб`єкта владних повноважень, які ґрунтуються на незаконних висновках, підлягають скасуванню як протиправні.

Тож заявлений позов слід задовольнити у спосіб обраний позивачем.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно положень ч. 2 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч. 1 ст. 77 та ч. 2 ст. 77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020 по справі № 520/2261/19, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно положень ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, суд зазначає таке.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/WestAllianceLimited проти України, заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, позивачем укладений Договір №18 від 03.04.2024 про надання правової допомоги із адвокатом Хмарським Р.Б..

Відповідно до розрахунку витрат на правову допомогу за Договором № 18 про надання правової допомоги від 03.04.2024, загальна сума послуг становить 5000 грн.

Згідно квитанції до прибуткового ордеру № 31 від 03.10.2024 сплачено за Договором № 18 про надання правової допомоги від 03.04.2024 5 000 грн.

В даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн. є не співмірними зі складністю адміністративної справи та часом витраченим на надання правничої допомоги, у зв`язку з чим підлягають зменшенню до 2000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) представник ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в особі Сектору контролю за обігом зброї (Запорізька область, м.Запоріжжя, вул. Апухтіна Дмитра, буд.29, ) про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності і скасування рішення задовольнити.

Визнати протиправним рішення Сектору контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції у Запорізькій області - висновок про анулювання дозволу №55217 на зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, громадянина ОСОБА_1 .

Зобов`язати Сектор контролю за обігом зброї Головного управління Національної поліції в Запорізькій області повернути ОСОБА_1 пристрій вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, марки «Форт 12-Р» к. 9, № НОМЕР_3 та поновити дію дозволу на зберігання та носіння пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовою кулею, громадянина ОСОБА_1 .

Стягнути з Головного управління Національної поліції у Запорізькій області(адреса: 69005, м.Запоріжжя, вул. Апухтіна Дмитра, буд. 29, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, а саме витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 5 000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 02 грудня 2024 року.

Суддя О.О. Артоуз