Справа № 160/10571/24
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Тулянцевої І.В.,
розглянувши у місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-
23 квітня 2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, в якому позивач просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразились у не зарахуванні до пільгового стажу за списком № 1 та списком № 2 періодів роботи ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , скасувавши рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 14.03.2024 № 1;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_1 , пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дати набуття права, а саме - з 09.03.2024 року, зарахувавши до пільгового стажу період роботи з 13.03.1992 по 22.08.1994, з 10.10.1994 по 28.08.2006 та з 03.11.2006 по 20.01.2007 до пільгового стажу за списком №2; з 16.01.2008 по 30.04.2009 до пільгового стажу за списком №1.
Ухвалою суду від 29 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів з дня отримання копії вказаної ухвали шляхом подання до суду: доказів сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
На виконання ухвали суду від 29.04.2024 року на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача, 06.05.2024 року надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору у розмірі 2 422,40 грн.
Ухвалою суду від 09 травня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Цією ж ухвалою відповідачам було надано строк для подання відзиву на позов (у разі заперечення проти позову) протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідачів.
Копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано представниками відповідачів-1, 2 та 3 13.05.2024 року, про що в матеріалах справи містяться довідки про доставку електронних листів.
27 травня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій наведені аргументи щодо обґрунтованості позовних вимог, аналогічні, що зазначені у позовній заяві, а також позивач заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
19 червня 2024 року до суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій наведені аргументи щодо обґрунтованості позовних вимог, аналогічні, що зазначені у позовній заяві, а також позивач заперечує проти відзиву на позовну заяву та просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі.
25 червня 2024 року до суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на позовну заяву, в якому відповідач-3 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позивач 03.04.2024 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV. На момент звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії, вік позивача становив 50 років 24 дні. Необхідний вік, страховий та пільговий стаж визначено на підставі п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058-IV, відповідно до якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається після досягнення 55 років при страховому стажі 25 років та пільговому стажі 10 років. До пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсі на пільгових умовах або за вислугу років при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2024 №1, інших документів які передбачені пп. 5 п.2.1 Порядку № 22-1, не надано. Загальний стаж становить 28 років 11 місяців 2 дні в тому числі 11 років 8 місяців 24 дня роботи за Списком № 2. Отже, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недосягненням відповідного віку відповідно до Закону № 1058-IV.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23.02.2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
У зв`язку з впровадженням екстериторіальності, заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області та розглянуто ним.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №19 від 01.03.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року.

Рішення мотивоване тим, що пенсійний вік, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (Список № 2), становить 55 років. Необхідний страховий стаж, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV (Список № 2), становить 25 років. Необхідний пільговий стаж на роботах з шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2, визначений п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV (Список № 2) становить 10 років. Вік заявниці 49 років 11 місяців. Страховий стаж особи становить 28 років 11 місяців. Пільговий стаж особи становить 00 років 00 місяців. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. До пільгового стажу не зараховано: періоди роботи з 13.03.1992 по 22.08.1994, з 10.10.1994 по 28.08.2006, з 03.11.2006 по 30.04.2009 згідно архівної довідки від 26.01.2024 № 4/5-93, оскільки відповідні документи передбачені підпунктом 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, не надано. Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області прийнято рішення № 19 від 01.03.2024 р. про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058-IV у зв`язку з недосягненням пенсійного віку пільгового стажу роботи 10 років.

Позивач звернулася до комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

14 березня 2024 року Комісією Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення №1 та підтверджено періоди роботи з 13.03.1992 по 14.10.1993, з 10.10.1994 по 30.06.1995, з 01.08.1995 по 31.12.2004, для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2, для призначення пенсії відповідно до п.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

18 березня 2024 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом щодо пенсійного забезпечення позивача.

26 березня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №0400-010304-8/59750 повідомило про те, що 23.02.2024 ОСОБА_1 звернулася із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. За результатами розгляду наданих для призначення пенсії документів, загальний страховий стаж позивача склав 28 років 11 місяців 3 дні (зарахований по 31.12.2023). Пільговий стаж не визначено, оскільки не надано документи, передбачені пп. 5 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25.11.2005 за № 22-1. Заява була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області та прийнято рішення про відмову від 01.03.2024 за № 19, оскільки позивач не досягла пенсійного віку - 55 років та через відсутність необхідного пільгового стажу роботи. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державна реєстрація ВАТ «Дніпрошина» припинена за судовим рішенням у зв`язку з банкрутством. У такому випадку підтвердження стажу роботи, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1, проводиться комісіями з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії. Рішенням комісії від 14.03.2024 за № 1 підтверджено періоди роботи позивача з 13.03.1992 по 14.10.1993, з 10.10.1994 по 30.06.1995 та з 01.08.1995 по 31.12.2004 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2. Проведення перевірки достовірності видачі архівної довідки від 26.01.2024 за № 4/5-93, яка видана управлінням архівної справи Дніпровської міської ради за період роботи з 13.03.1992 по 30.04.2009, заплановано на квітень поточного року.

03 квітня 2024 року позивач повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

У зв`язку з впровадженням екстериторіальності, заяву було направлено для опрацювання до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та розглянуто ним.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №19 від 09.04.2024 року ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з недосягненням відповідного віку.

Рішення мотивоване тим, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 пенсії за віком на пільгових умовах призначаються працівникам, зайнятим, повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. До пільгового стажу зараховано періоди роботи згідно рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2024 №1, інших документів які передбачені пп. 5 п. 2.1. Порядку № 22-1 не надано. Загальний стаж 28р. 11м. 2д. в тому числі 11р. 8м. 24д. робота за Сп. № 2. Отже, заявниця не має права на призначення пенсії за віком (на пільгових умовах) у зв`язку з недосягненням відповідного віку.

10 квітня 2024 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з адвокатським запитом щодо пенсійного забезпечення позивача.

15 квітня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом №0400-010304-8/5980 повідомило про те, що Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, прийнято рішення від 14.03.2024 № 1 про підтвердження періодів роботи з 13.03.1992 по 14.10.1993, з 10.10.1994 по 30.06.1995 та з 01.08.1995 по 31.12.2004 для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2. Страховий стаж заявниці складає 28 років 11 місяців 2 дні (зарахований по 31.12.2023), пільговий стаж за Списком № 2 11 років 8 місяців 24 дні. По заяві від 03.04.2024 було прийнято рішення від 09.04.2024 № 419 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з недосягненням 55-річного віку.

Не погоджуючись з відмовою відповідачів у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та не зарахуванням періодів роботи з 13.03.1992 по 22.08.1994, з 10.10.1994 по 28.08.2006 та з 03.11.2006 по 20.01.2007 до пільгового стажу за списком №2; з 16.01.2008 по 30.04.2009 до пільгового стажу за списком №1, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Згідно з п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.

При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті «б» для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом «б» якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті «б» - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.

Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.

При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.

Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.

Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим, на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 55 років за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме- положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII (в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року).

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV- з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви №23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 у справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 50 років.

Відповідачем 2, у даному випадку, мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на користь пенсіонера.

Як встановлено судом, позивачка на момент звернення до відповідача 1 із заявою про призначення пенсії - 23.22.2024р., мала вік 49 років 11 місяців, та звернулась до пенсійного органу не раніше, ніж за 1 місяць до досягнення пенсійного віку (09.03.1974), що передбачено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», отже посилання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в рішенні від 01.03.2024 року № 19 на недосягнення нею пенсійного віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, є протиправним.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 01.03.2024 року № 19 в частині незарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи позивача: з 13.03.1992 по 22.08.1994, з 10.10.1994 по 28.08.2006 та з 03.11.2006 по 30.04.2009, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наведене кореспондується положенням ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, за якими страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також:

а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і Постанова Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» , встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Згідно із записами в трудовій книжці серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 у спірні періоди працювала:

- 13.03.1992 прийнята на посаду «учня каландрозщика» складального цеху до АТ «Дніпрошина» (наказ №192 від 13.03.1992 р.) (запис №1);

- 03.05.1992 переведена в складальний цех №1 виробництва масових шин на посаду «каландровщика 3 розряду» (наказ №568 від 03.05.1992 р.) (запис №2);

- 01.08.1993 переведена в складальному цеху №1 виробництва масових шин на посаду «складальника браслетів і брекерів по 4 розряду» (наказ №721 від 01.08.1993 р.) (запис №3);

- 15.10.1993 переведена в центральну лабораторію транспортувальником по 2 розряду (наказ №263 від 15.10.1993 р.) (запис №4);

- 12.11.1993 переведена до центральної заводської лабораторії, на посаду «складальника - навісювача індригієнтів 3 розряду» (наказ №1036 від 12.11.1993 р.) (запис №5);

- 26.01.1994 переведена до центральної заводської лабораторії, на посаду «транспортувальником по 2 розряду» (наказ №98 від 26.01.1994 р.) (запис №6);

- 22.08.1994 звільнена за власним бажанням (наказ №1087 від 22.08.1994 р.) (запис №7);

- 10.10.1994 прийнята в цех по виробництву мотошин та ремонту автопокришок до АТ «Дніпрошина» на посаду «учня виготовлення кілець» (наказ №359 від 10.10.1994 р.) (запис №8);

- 16.12.1994 переведена на посаду «виготовлювача бортових кілець» (наказ №11 від 16.12.1994 р.) (запис №9);

- 15.11.1995 переведена до складального цеху виробництва масових шин на посаду «учня складальника» (наказ №625 від 14.11.1995 р.) (запис №10);

- 22.03.1996 переведена в виробничому цеху №1 ВМШ «складальником а/п 6 розряду» (наказ №265 від 22.03.1996 р.) (запис №11);

- з 17.06.1996 переведена складальником в цеху №1 ВМШ на посаду «перезарядчика складальних станків» (наказ №465 від 17.06.1996 р.) (запис №12);

- 26.12.1996 переведена в складальному цеху № 1 ВМШ на посаду «складальника автопокришок по 5 розряду» (наказ №69 від 26.12.1996 р.) (запис №13);

- 12.06.2000 переведена в складальному цеху № 1 ВМШ на посаду «складальника покришок по 5 розряду» (наказ №382 від 22.06.2000 р.) (запис №14);

- на підставі наказів №257-р від 19.07.1996 року, №132-р від 15.05.2000 року та №252-р від 13.05.2005 року робоче місце атестовано та встановлено право на пільгову пенсію по Списку №2 (запис №15);

- 28.08.2006 звільнена за скороченням штату співробітників, п.1 ст. 40 КЗпП України (наказ №1101-к від 29.08.2006 р.) (запис №16);

- 03.11.2006 прийнята до відділу технічного контролю у ВАТ «Дніпрошина» на посаду «контролера шинного виробництва по обслуговуванню цехів підготовчого, складального, вулканізації і автокамерного по 4 розряду» (наказ №644 від 25.10.2006 р.) (запис №19);

- 20.01.2007 переведена до відділу технічного контролю на посаду «контролера шинного виробництва контрольної лабораторії по обслуговуванню підготовчого цеху по 4 розряду» (наказ №9 від 19.01.2007 р.) (запис №20);

- на підставі наказу №667-р від 21.12.2005 року робоче місце атестовано та встановлено право на пільгову пенсію по Списку №2 (запис №21);

- 07.06.2007 переведена до відділу технічного контролю шинного виробництва контрольної лабораторії по обслуговуванню підготовчого цеху (наказ №325 від 06.06.2007 р.) (запис №22);

- 07.06.2007 запис за №22 недійсний. переведена до відділу технічного контролю контролером шинного виробництва контрольної лабораторії по обслуговуванню підготовчого цеху по 5 розряду (наказ №325 від 06.06.2007 р.) (запис №23);

- на підставі наказу №384-р від 18.08.2006 року робоче місце атестовано та встановлено право на пільгову пенсію по Списку №2 (запис №24);

- 16.01.2008 переведена в цеху по виробництву спеціальних шин і гумотехнічних виробів на дільницю вулканізації на посаду «учня намащувача деталей» за строковим договором (наказ №1246-к від 25.12.2007 р.) (запис №25);

- 19.02.2008 переведена в цеху по виробництву спеціальних шин і гумотехнічних виробів на дільницю вулканізації на посаду «намащувача деталей по 2 розряду» за строковим договором (наказ №55 від 18.02.2008 р.) (запис №26);

- на підставі наказу №384-р від 18.08.2006 року робоче місце атестовано та встановлено право на пільгову пенсію по Списку №1 (запис №27);

- 03.04.2008 переведена в цеху по виробництву спеціальних шин і гумотехнічних виробів на дільницю вулканізації на посаду «намащувача деталей по 2 розряду» постійно (наказ №297-к від 03.04.2008 р.) (запис №28);

- 29.12.2008 переведена до цеху по виробництву сільхоз і спеціальних шин на дільниці вулканізації на посаду «намазчика деталей по 2 розряду» (наказ №979 від 19.12.2008 р.) (запис №29);

- на підставі наказу №567-р від 22.12.2008 року робоче місце атестовано та встановлено право на пільгову пенсію по Списку №1 (запис №30);

- з 30.04.2009 звільнена за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №210 від 23.04.2009 р.) (запис №31).

Крім того в матеріалах справи наявна довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, №676 від 29.04.2014 року, видана ВАТ «Дніпрошина», відповідно до якої (далі мовою оригіналу) позивач працювала за наступними професіями:

з 01.08.1993 по 14.10.1993 «сборщик браслетов и брикетов с полным рабочим днем», що передбачено Списком №2, Розділ Х «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 1а 2110А010, код КП 8284 ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 р. №10;

з 22.03.1996 по 15.01.2003 «сборщик покрышек, перезарядчик сборочных станков, сборщик покрышек с полным рабочим днем», що передбачено Списком №2, Розділ Х «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 1а 2110А010, код КП 8284; 8231; 8284, ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 р. №162;

з 16.01.2003 по 28.08.2006 «сборщик покрышек с полным рабочим днем», що передбачено Списком №2, Розділ Х «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 10А; підпункт 10А.1, код КП 8284; ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36;

з 03.11.2006 по 15.01.2008 «контролер шинного производства по обслуживанию цехов подготовительного, сборочных, вулканизации и автокамерного; контролер шинного производства контрольной лаболатории по обслуживанию подготовительного цеха с полным рабочим днем», що передбачено Списком №2, Розділ Х «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 10А; підпункт 10А.3-3а, код КП 8231; ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36;

з 19.02.2008 по 30.09.2008 «намазчик деталей с полным рабочим днем», що передбачено Списком №1, Розділ VIII «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 8А; підпункт 8А.1, код КП 8231; ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36;

з 01.10.2008 по 28.12.2008 ВАТ «Дніпрошина» працювала не повному режимі, пільговий стаж за Списком №1 ОСОБА_1 складає жовтень 2008 13 днів, листопад 2008 7 днів, грудень 2008 13 днів. Всього 1 місяць 3 дні, робота в якості «намазчика деталей», що передбачено Списком №1, Розділ VIII «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 8А; підпункт 8А.1, код КП 8231; ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36;

з 29.12.2008 по 30.04.2009 «намазчик деталей с полным рабочим днем», що передбачено Списком №1, Розділ VIII «Хімічне виробництво», підрозділ А, пункт 8А; підпункт 8А.1, код КП 8231; ДК 003:210, підстава: Постанова Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 р. №36, з 29.12.2008 по 30.04.2009 - ВАТ «Дніпрошина» працювала не повному режимі, пільговий стаж за Списком №1 ОСОБА_1 складає грудень 2008 відсутній, січень 2009 відсутній, лютий 2009 09 днів, березень 2009 19 днів, квітень 2009 08 днів. Всього 01 місяць 06 днів.

Крім того матеріали справи містять копії наказів про проведення атестації робочих місць на підприємстві №257-р від 19.07.1996 р., №132-р від 15.05.2000р., №252-р від 13.05.2005р., №384-р від 18.08.2006р., №567-р від 22.12.2008р. згідно з якими дані професії підтверджені результатами атестації робочих місць.

За приписами пункту 20 вказаного Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

При цьому, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач у спірні періоди працювала на посадах віднесених до Списків № 1 та 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які у різні періоди були затверджені постановами Уряду.

Також суд зазначає, що позивач не може нести відповідальність за помилки, допущені адміністраціями підприємств при оформленні довідок.

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17 дійшов висновку, про те, що перевірка достовірності виданих документів покладається на Пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.

Крім того суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності. Однак, відповідач-1 таким правом не скористалося.

Враховуючи те, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка, суд приходить висновку, що пільговий характер роботи позивача підтверджується наявними записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

Отже, надана позивачем довідка та копії наказів про проведення атестації робочих місць визначають пільговий характер роботи позивача у спірні періоди, а рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 19 від 01.03.2024 щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи: з 13.03.1992 по 22.08.1994, з 10.10.1994 по 28.08.2006 та з 03.11.2006 по 30.04.2009, та відмову у призначенні пенсії за відсутності необхідного віку 55 років, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Судом також встановлено, що рішенням Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №1 від 14.03.2024 року, після дослідження матеріалів пенсійної справи позивача зараховано періоди роботи з 13.03.1992 по 14.10.1993, з 10.10.1994 по 30.06.1995, з 01.08.1995 по 31.12.2004 до пільгового стажу за Списком № 2, для призначення пенсії відповідно до п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Також в матеріалах справи міститься розрахунок ПФУ форми РС-право, згідно якого вбачається, що пенсійним органом зараховано до пільгового стажу роботи позивача, за Списком №2 наступні періоди: з 13.03.1992 по 14.10.1993; з 10.10.1994 по 30.06.1995 та з 01.08.1995 по 31.12.2004.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зарахуванню до пільгового стажу роботи за Списком №2 підлягають наступні періоди: з 15.10.1993 по 22.08.1994; з 01.07.1995 по 31.07.1995; з 01.01.2005 по 28.08.2006; з 03.11.2006 по 20.01.2007, а також до пільгового стажу роботи за Списком №1 період з 16.01.2008 по 30.04.2009, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що виразились у не зарахуванні до пільгового стажу за списком № 1 та списком № 2 періодів роботи позивача, скасувавши рішення Комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років від 14.03.2024 № 1, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 5 ч. 2.1 Розділу ІІ «Документи, необхідні для призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший» Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) визначено перелік документів, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема: довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії №18-1). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зверталася до комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про підтвердження стажу роботи.

Комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 14.03.2024 року прийнято рішення №1, яким підтверджено періоди роботи позивача з 13.03.1992 по 14.10.1993, з 10.10.1994 по 30.06.1995, з 01.08.1995 по 31.12.2004, для зарахування до пільгового стажу за Списком № 2, для призначення пенсії відповідно до п.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом не вбачається порушень Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії №18-1 з боку комісії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, а також вказаним рішенням не порушено прав позивача в частині зарахування спірних періодів роботи до пільгового стажу позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Щодо рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.04.2024 року №419 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з посиланням на недосягнення нею пенсійного віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-ІV, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за поданою нею заявою від 03.04.2024 року, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, водночас, наявність у позивача загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, відповідачами 1 та 3 не заперечується, про що безпосередньо і вказано у рішенні Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.03.2024 року № 1 та у рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.04.2024 року №419.

Отже, спірним у питанні наявності у позивачки права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах є - досягнення нею необхідного віку, який би давав їй право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та періодів роботи.

Зважаючи на те, що позивачка на час звернення до пенсійного органу із заявою від 03.04.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 досягла 50 років 00 місяців 24 дні і мала загальний страховий стаж роботи 28 рік 11 місяців 02 дні, у тому числі на роботах за Списком № 2 - 11 років 08 місяців 24 дні, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 09.04.2024 року №419, є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги в цій частині, підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобов`язання призначити пенсію на пільгових умовах за списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дати набуття права, а саме - з 09.03.2024 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачами 2 і 3 було відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах лише через недосягнення пенсійного віку (55 років), водночас, судом встановлено, що позивачка на момент звернення із заявою від 23.02.2024 року про призначення пенсії необхідного пенсійного віку досягла (49 років 11 місяців 24), а також мала необхідний загальний стаж (28 років 11 місяців), у тому числі на роботах за Списком № 2 (11 років 08 місяців 24 дні, який зарахований по 31.12.2023 року) суд вважає, що у даному випадку у пенсійного органу відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є- саме призначення пенсії ОСОБА_1 .

При цьому, суд зазначає, що порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мін`юсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що оскільки після вирішення питання про відмову в призначенні пенсії за віком позивачці Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було передано до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (як органу, що призначає пенсію за місцем проживання особи) сформовану електронну пенсійну справу ОСОБА_1 , належним відповідачем в частині зобов`язання призначення пенсії, є саме - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Частиною 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви (пп 1.7, 1.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846).

Як встановлено судом позивачка, яка народилась 09.03.1974 року, на момент звернення до відповідача-3 із заявою про призначення пенсії від 23.02.2024 року, дійсно ще не досягла віку з якого призначається пенсія (50 років), однак мала загальний страховий стаж роботи 28 років 11 місяців, та пільговий стаж - 11 років 08 місяців 24 дні. Тобто, вона мала право на звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, а пенсія могла бути їй призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку.

Отже, оскільки позивачка мала право на звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку, а пенсія могла бути їй призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, пенсія позивачці має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, а саме - з 10.03.2024 року.

З огляду на означене, з урахуванням наведених судом законодавчих норм, висновків Верховного Суду та встановлених обставин, суд дійшов висновку, що у відповідача-1 виник обов`язок призначити позивачеві пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дати набуття права, а саме - з 10.03.2024 року.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З урахуванням положень частини 3 статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 255, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, 83, ), відповідача-3 Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: 88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 19 від 01.03.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 419 від 09.04.2024 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, наступні періоди роботи: з 15.10.1993 по 22.08.1994; з 01.07.1995 по 31.07.1995; з 01.01.2005 по 28.08.2006; з 03.11.2006 по 20.01.2007, а також стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України період роботи з 16.01.2008 по 30.04.2009.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213- VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з дати набуття права, а саме - з 10.03.2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (місцезнаходження: 49094, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, Одеська обл., м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (місцезнаходження: 88008, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева