Справа № 460/14651/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження у справі
Рівненський окружний адміністративний суд в особі судді Друзенко Н.В. після одержання позовної заяви
доСьомого апеляційного адміністративного суду
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сьомого апеляційного адміністративного суду про визнання протиправним рішення відповідача щодо видачі про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 08.08.2024 №02.08-32/34, у частині визначення розміру суддівської винагороди, розрахованої із застосуванням для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року прожиткового мінімуму у розмірі 2 102 гривень, встановленого в Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» від 09.11.2023 №3460-ІХ та зобов`язання відповідача видати нову довідку про суддівську винагороду розрахованої на 2 серпня 2024 року, для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з визначенням посадового окладу і доплати за вислугу років відповідно до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 01 січня 2024 року складає 3 028 гривень.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.
Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Поняття "підсудність" розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України та визначається останнім, як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно положень частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.
При цьому, згідно зазначеної норми права позивач має право вибору адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання, або за місцем свого фактичного перебування, або знаходження.
Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
При цьому за визначенням, наведеним в абзаці третьому статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" №1382-IV від 11.12.2003, вільний вибір місця проживання чи перебування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.
Отже, вільне обрання місця проживання (перебування) є правом позивача.
Не зважаючи на ту обставину, що зареєстрованим місцем проживання позивача є м.Київ, він у позовній заяві зазначив адресу фактичного свого перебування на території Рівненської області та на підтвердження надав договір оренди та акт обстеження житлово-побутових умов.
Отже, справа підсудна Рівненському окружному адміністративному суду.
Позовна заява подана особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність та відповідає вимогам, встановленим статтями 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позовну заяву належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Адміністративний позов подано у строк, установлений законом.
Підстави для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлені цим Кодексом, відсутні.
Частиною першою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративне судочинство здійснюється у порядку позовного провадження (загального або спрощеного).
За правилами частини другої цієї статті, спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Частиною четвертою цієї статті визначено перелік справ у спорах, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження.
В свою чергу, перелік справ у спорах які для цілей Кодексу адміністративного судочинства України є справами незначної складності визначено у частині шостій цієї статті. При цьому такий перелік, на відміну від переліку справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження, може бути розширеним, позаяк за правилами пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, справами незначної складності є будь які справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Проаналізувавши предмет та підстави позову, суд дійшов висновку, що вказана справа є справою незначної складності, а тому то вона підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Керуючись ст. ст. 12, 171, 248, 256, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Прийняти позовну заяву до розгляду.
Розгляд справи провести за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України.
Протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі він має право подати відзив на позов. Вимоги до змісту та оформлення відзиву встановлені статтею 162 Кодексу адміністративного судочинства України. Частиною третьою цієї статті встановлено, що копія відзиву та доданих до нього документів повинна бути надіслана (надана) іншим учасникам справи одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. А частиною четвертою передбачено, що до відзиву додаються: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи. За правилами частини шостої цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. При цьому, за правилами частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив.
Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Довести до відома учасників, що відповідно до статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України вони мають рівні процесуальні права та обов`язки. Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами. Учасники справи можуть за власний рахунок додатково замовити та отримати в суді засвідчені копії документів і витяги з них. Учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.
Роз`яснити, що у відповідності до вимог частини першої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач має право на будь-якій стадії судового процесу відмовитися від позову. Позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. При цьому, за правилами частини сьомої цієї статті, у разі подання такої заяви, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у судовому рішенні.
Роз`яснити, що у відповідності до вимог частини четвертої статті 47 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач має право визнати позов повністю або частково, подати відзив на позовну заяву. В силу вимог частини восьмої цієї статті, відповідач, який не є суб`єктом владних повноважень, може пред`явити зустрічний позов відповідно до положень статті 177 цього Кодексу. А за правилами частини третьої статті 79 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. При цьому, за правилами частини дев`ятої цієї статті, суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Копію ухвали надіслати сторонам.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала окремо не оскаржується, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Н.В. Друзенко