Справа № 380/16941/24
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2024 рокусправа № 380/16941/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Сенчук Л.Ю.

за участю:

представника позивача Кропивницька У.М.

представника відповідача Гурняк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Львівській області, в якому просить визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 16.04.2024 року №17355/13-01-07-09 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 213496, 50 грн.

В обґрунтування позову зазначає, що працівники відповідача не взяли до уваги надані ним первинні документи, припустили вчинення ним порушень пунктів 1,2,12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та склали акт перевірки за відсутності жодних належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення таких порушень. Стверджує, що усі наведені ним аргументи в ході адміністративного оскарження були залишені поза увагою відповідачем. Зазначає, що відповідачем не надано інформації щодо того, в рамках яких заходів ним встановлено невідповідність діяльності вимогам чинного законодавства; на підставі яких відомостей та документів встановлені факти сумнівності; сумнівність яких саме операцій встановлена ним. Вказує, що надав усі можливі первинні документи, натомість, відповідач безпідставно не взяв їх до уваги. Стверджує, що ПРРО є нічим іншим як цифровим аналогом касових апаратів, а отже, програмою, що свідчить про можливість виникнення збоїв у роботі системи, ніяким чином не залежить від суб`єкта господарювання. Інспекторами було порушено норми ПК України, оскільки товар, отриманий службовою особою під час проведення контрольної розрахункової операції, не було йому повернуто, як і не було відшкодовано витрати у разі неможливості його повернення. Вимоги щодо проведення інвентаризації йому не вручалися та не направлялися.

Відповідач у відзиві зазначає, що не надання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР. В той же час, диспозиція норми статті 20 Закону №265/95-ВР передбачає, що до суб`єкта господарювання застосовується відповідна фінансова санкція за ненадання документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті). Вказує, що контрольна закупка була зроблена до початку перевірки, при цьому перевірка розпочалася в 15.30 про що свідчить підпис ОСОБА_2 в направленнях на перевірку. Долучений Фіскальний чек на придбання товару, який долучено, пробитий в 15.32 год тобто після початку перевірки, при цьому в чеку зазначено товар (колонки 4999,00 грн.) та не зазначено захисне скло, крім цього фіскальний чек на повернення товару зроблений після закінчення перевірки в 18.12 год. де зазначено колонки вартістю 4699,00 грн. Відтак захисне скло взагалі не пробивалось через касовий апарат, а вартість колонок/ акустичної системи була різною. Стверджує, що в кожній копії договору поставки №23 від 23.02.2024 зазначено згідно з оргіналом, при цьому підписи постачальника та покупця різні. Зазначає, що в Договорі про надання правничої допомоги від 05.03.2024 № 24/1/24 клієнт ОСОБА_1 підписався підписом, який неможливо зпівставити з підписами в договорі поставки.

У відповіді на відзив позивач вказує, що пункт 80.2 статті 80 ПК України містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких може бути проведена фактична перевірка. Крім того, факт допуску ФОП ОСОБА_1 інспекторів до перевірки не може беззаперечно свідчити про законність її призначення і проведення. Стверджує, що жодними нормативно-правовими актами не встановлюється обов`язок надання документу про оплату. У цьому випадку всі належні та допустимі первинні документи були долучені позивачем на початку та під час перевірки. Твердження щодо різних підписів є лише припущенням відповідача, оскільки жодних доказів на підтвердження цього не надано, відповідної почеркознавчої експертизи не проведено, а тому виникає логічне питання, - як, особа, яка не є експертом у цій галузі, може однозначно стверджувати про невідповідність підписів на копіях договору постанови.

Представник позивача просить позов задовольнити з урахуванням наведених мотивів.

Представник відповідача проти позову заперечує, просить в його задоволенні відмовити повністю.

Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито загальне позовне провадження.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 30.09.2024 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання від 15.11.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши докази, судом встановлено такі обставини.

За результатами проведення перевірки магазину Apple BRO суб`єкта господарської діяльності - фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відповідачем складено акт (довідку) фактичної перевірки від 05.03.2024 року за №8757/13/11/РРО/ НОМЕР_1 , в якому встановлено порушення позивачем пунктів 1, 2 та 12 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 6 липня 1995 року № 265/95-ВР, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон України №265/95-ВР).

25.03.2024 року позивач подав відповідачу заперечення до згаданого акта фактичної перевірки, за наслідками чого комісією по розгляду спірних питань ГУ ДПС у Львівській області прийнято рішення, що аргументи наведені у запереченні не спростовують фактів порушень вказаних в акті перевірки, а тому висновки даного акту залишені без змін.

Відповідачем на підставі згаданого акта перевірки та підп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року № 2755-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - ПК України), пункту 1 статтей 17, 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.04.2024 року №17355/13-01-07-09, відповідно до якого за порушення порядку проведення розрахунків, проведення розрахунків без видачі розрахункового документа, порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції та/або пеня у розмірі 213496 грн. 50 коп.

Представником позивача було подано на адресу Державної податкової служби України скаргу на податкове повідомлення-рішення, за наслідками чого прийнято рішення про результати розгляду скарги від 27.06.2024 року, яким податкове повідомлення-рішення залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Змістом спірних правовідносин є відповідність податкового повідомлення-рішення від 16.04.2024 року №17355/13-01-07-09 критеріям правомірності, передбачених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України).

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

У відповідності до положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, визначаються Законом України №265/95-ВР.

Як передбачено ч.1 ст.15 Закону України №265/95-ВР контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України.

Щодо процедурних порушень, на які звертає увагу позивач (неналежне оформлення наказу на проведення перевірки; встановлення порушень не у спосіб визначений чинним законодавством).

Абзацом першим п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, підпунктом 75.1.3. пунктом 75.1 статті 75 ПК України визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Зміст наказу на проведення перевірки від 26.02.2024 року за №955-ПП та акт перевірки вказує на те, що відповідачем проведено фактичну перевірку.

Згідно із положеннями п.80.1. ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Пункт 80.2 згаданої статті передбачає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема:

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підп.80.2.2);

письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування (підп.80.2.3);

у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації (підп.80.2.7).

Водночас запроваджене законодавцем правове регулювання у цій нормі зумовлює і певні особливості її застосування контролюючим органом, оскільки абзацом третім пункту 81.1 статті 81 ПК України закріплені обов`язкові вимоги до змісту наказу про призначення перевірки, зокрема, необхідність відображення у ньому підстави для її проведення, визначеної цим Кодексом.

Так, у відповідності до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

В силу положень ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України від 6 липня 2005 року № 2747-IV, з наступними змінами та доповненнями (далі - КАС України), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд, застосовуючи пункту 81.1 статті 81 ПК України, у п.50 постанови від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23 дійшов до таких висновків: «Водночас аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.».

Більше того, у пунктах 58 та 59 цієї ж постанови Верховний Суд дійшов до наступних висновків:

«Реалізуючи мету, з якою ця справа розглядається у складі Судової палати, Верховний Суд формулює такий правовий висновок, який має забезпечити єдині підходи до оцінки правомірності наказів про призначення фактичних перевірок. У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.

... Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.».

В матеріалах справи міститься лист Державної податкової служби України за №863/7/99-00-07-04-03-07 від 10.01.2024 року, доповідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області від 12.02.2024 року за №45/3-01-07-09-11, зміст яких, вказує на наявність інформації до призначення перевірки про можливі порушення щодо застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій, ведення обліку товарних запасів у сфері торгівлі побутовою технікою та електронікою.

Позивач здійснює свою підприємницьку діяльність у сфері торгівлі побутовою технікою та електронікою, що не заперечується сторонами.

Враховуючи наведені обставини та правовий висновок Верховного Суду у постанові від 26 березня 2024 року у справі №420/9909/23, суд уважає, що наявність посилання у згаданому наказі на проведення перевірки на підп.80.2.2 п.80.2 ст.80 ПК України, як на підставу проведення такої, фактичним підтвердженням чого є лист Державної податкової служби України за №863/7/99-00-07-04-03-07 від 10.01.2024 року, доповідна записка відділу фактичних перевірок управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Львівській області від 12.02.2024 року за №45/3-01-07-09-11, не може вказувати на протиправність такого наказу, та як наслідок такої перевірки.

Щодо суті порушень, які стали підставою для застосування фінансової санкції.

Як вбачається з акта перевірки позивачу ставляться у провину порушення вимог чинного законодавства, а саме:

- під час реалізації портативної акустичної системи (колонки) з блютуз, захисного скла для мобільного телефону загальною вартістю покупки 4999 грн. 00 коп. не застосовувався програмний реєстратор розрахункових операцій з видачею відповідного розрахункового документа;

- порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, не представлено документів щодо походження товарів згідно переліку зафіксованому у акті перевірки.

За визначеннями, наведеними в абзаці п`ятому ст.2 3акону №265/95-ВР реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо.

Відповідно до абзацу шостого цієї норми розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Відповідно до пунктів 1, 2, 12 ст.3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти); вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку. Порядок та форма обліку товарних запасів для фізичних осіб - підприємців, у тому числі платників єдиного податку, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. При цьому суб`єкт господарювання зобов`язаний надати контролюючим органам на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

Пунктом 1 ст.17 Закону №265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння) (ст.20 Закону №265/95-ВР).

Щодо невидачі розрахункового документу.

Одним зі складів об`єктивної сторони правопорушення, передбаченого пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР, за яке передбачено відповідальність у формі штрафу у розмірі 150 відсотків вартості проданих товарів є невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, яке вчинено не вперше.

У спірному податковому повідомленні-рішенні зазначено, що в місці реалізації позивача проведено розрахунки без видачі розрахункового документа.

Наявним у матеріалах справи фіскальним чеком від 05.03.2024 року підтверджується той факт, що такий видруковано о 15 год. 32 хв. 02 сек. після проведення контрольної розрахункової операції.

Крім того, в матеріалах перевірки наявний акт фактичної перевірки від 05.03.2024 року за №8748/13/11/РРО/ НОМЕР_1 (початок перевірки 12 год. 41 хв.), який підтверджує те, що наведене порушення вчиняється не вперше.

При цьому, аргументи позивача з приводу часткового повернення товару, придбаного інспекторами під час контрольної розрахункової операції, не вказує на відсутність порушення - проведення розрахунків без видачі розрахункового документа.

Більше того, відсутність зауважень до акта перевірки (п.4.1 розділу 4 акта перевірки) та відмова від його підпису, вказує на те, що працівник позивача погоджувався з діями інспектора, який проводив перевірку та з висновками викладеними у акті перевірки.

Також, судом не беруться до уваги посилання позивача на виключні обставини, передбачені ст.5 Закону №265/95-ВР, оскільки наявність таких не підтверджено будь-якими доказами.

Відтак, наявними в матеріалах доказами, в сукупному аналізі з діями працівника позивача, присутнього під час перевірки, не спростовується обставина проведення розрахунків без видачі розрахункового документа у місці здійснення підприємницької діяльності згаданої фізичної особи - підприємця.

За таких обставин, судом не встановлено обставин невідповідності спірного податкового повідомлення-рішення у цій частині критеріям правомірності, передбаченим ч.2 ст.2 КАС України.

Щодо порушення ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

Складом об`єктивної сторони порушення, за яке передбачено відповідальність ст.20 Закону №265/95-ВР, є:

- реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку;

- та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV, з наступними змінами та доповненнями (далі - Закон № 996-XIV), бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення; облікова політика - сукупність принципів, методів і процедур, що використовуються підприємством для складання та подання фінансової звітності.

Відповідно до приписів статті 8 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (частина 1). Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів (частина 2). Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства, обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних (частина 5).

За правилами статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій (частина 1). Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина 1).

Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку (абзац перший частини третьої згаданої статті). Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на перше число кожного місяця (абзац другий цієї ж частини). Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина 5 статті 9 Закону № 996-XIV).

Отже, документами, що є підставою для внесення записів до бухгалтерського обліку, є накладні, витратні накладні, товарно-транспортні накладні, тощо.

У цьому контексті слід зазначити, що акт перевірки та спірне податкове повідомлення-рішення містять розбіжності в частині об`єктивної сторони порушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності, а саме - порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації, не представлено документів щодо походження товарів (у акті перевірки) порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації (у податковому повідомленні-рішенні).

Відтак, саме у контексті визначеному у податковому повідомленні-рішенні складі правопорушення, судом досліджується правомірність застосування відповідальності до позивача.

В матеріалах справи наявні копія договору поставки №23 від 23.02.2024 року; копія видаткової накладної №67 від 25.02.2024 року; копія Форми ведення обліку товарних запасів, які подавались контролюючому органу із запереченням на акт перевірки до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, та вказують на належне ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.

При цьому, також слід звернути увагу і на такі обставини та норми чинного законодавства.

У відповідності до вимог підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний забезпечувати надання посадовими (службовими) особами платника податку письмових пояснень на письмовий запит контролюючого органу з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документального підтвердження.

Такий обов`язок платника податків кореспондується з правом контролюючого органу, передбаченого підпунктом 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України, згідно якого для здійснення функцій, визначених законом, відповідач має право отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Саме в даних нормах закладено принцип «належного урядування».

Суд звертає увагу, що у п.70 рішення Європейського Суду з прав людини від 20.01.2012 року у справі «Рисовський проти України» зазначено: «Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» (Oneryildiz v. Turkey), п. 128, та «Беєлер проти Італії» (Beyeler v. Italy), п. 119).».

Застосовуючи даний принцип до спірних правовідносин, суд уважає, що не вчинення контролюючим органом дій для отримання документів під час перевірки у підтвердження чи спростування обставин наявності складу порушення передбаченого ст.20 Закону №265/95-ВР, буде порушувати такі складові принципу «належного урядування» як послідовність, ясність дій та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.

Додатково слід зазначити, що документи в підтвердження належного ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації додавались до заперечення до акта фактичної перевірки від 25.03.2024 року до прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.

При цьому, контролюючим органом, в силу положень ч.2 ст.77 КАС України, не подано доказів в підтвердження обставин відсутності таких документів за місцем реалізації товарів.

Зміст наказу на проведення перевірки та направлення на перевірку від 26.02.2024 року за №1795 вказують на те, що перевірки проводилась з 26.02.2024 року тривалістю 10 діб і повинна була закінчитись 06.03.2025 року.

Матеріалами справи, зокрема, фіскальним чеком Укрпошти від 05.03.2024 року та опис вкладення від цієї ж дати, які підтверджують надання контролюючому органу до закінчення перевірки документів щодо належного обліку товарних запасів, які не були взяті до уваги.

З урахуванням викладеного, судом не беруться посилання відповідача на положення п.12 ст.3 Закону №265/95-ВР.

Відтак, матеріалами перевірки не підтверджено склад правопорушення, яке відображено у спірному податковому повідомленні-рішенні (порушено ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації), та як наслідок протиправно притягнуто до відповідальності позивача та застосовано фінансову санкцію у сумі 205998 грн. 00 коп.

Інші аргументи сторін, з урахуванням викладеного, не є суттєвими, а тому суд не надає правової оцінки таким.

За викладених обставин, суд уважає, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям правомірності, передбачених п.1 та п.2 ч.2 ст.2 КАС України, в частині застосування до позивача штрафної санкції у сумі 205998 грн. 00 коп., а тому у цій частині позов підлягає задоволенню.

У іншій частині у задоволенні позову належить відмовити.

Що стосується судового збору, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такий не належить стягувати зі сторін спору.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Головним управлінням ДПС у Львівській області податкове повідомлення-рішення від 16.04.2024 року №17355/13-01-07-09, в частині застосування штрафної санкції в сумі 205998 грн. 00 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне рішення складено 03 грудня 2024 року.

СуддяМартинюк Віталій Ярославович