Справа № 300/5787/24
Суддя: Тимощук О.Л.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" грудня 2024 р. справа № 300/5787/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Тимощука О.Л., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення певних дій,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ) 25.07.2024 звернувся в суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі, також відповідач, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), у якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , щодо зменшення стажу роботи та отримуваної заробітної плати (по дату 01.01.2023) на території російської федерації, що прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву та пенсійні документи ОСОБА_1 , призначити йому пенсію за віком згідно з Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з моменту настання у нього права на пенсію за віком (з 14.03.2023);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийняти рішення щодо зарахування ОСОБА_1 до його стажу період роботи включно по 01.01.2023 на території російської федерації, який внесено записами в трудову книжку, а також зарахувати заробітну плату, отримувану на території росії по 01.01.2023.
Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 14.03.2023 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Однак при призначенні позивачу пенсії відповідач не врахував періоди його роботи на території російської федерації з 2005 року по 2023 рік, тривалість яких становить понад 17 років. На звернення позивача від 22.01.2024 відповідач листом 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 повідомив про відсутність підстав для зарахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку після 01.01.1992, оскільки російська федерація з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992. Таку відмову вважає протиправною та такою, що суттєво порушує його право на належний розмір пенсії. З метою захисту порушеного права звернувся до суду з цією позовною заявою.
Ухвалою суду від 30.07.2024 відкрито провадження в цій адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку, визначеному статтею 262 КАС України (а.с. 40-42).
Пунктом 2 резолютивної частини цієї ухвали витребувано у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області належним чином засвідчену копію оскаржуваного рішення від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, всіх документів, на підставі яких прийнято оскаржуване рішення та вичерпне обґрунтування з посиланням на відповідні докази причин (підстав) відмови у призначенні пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (з 14.03.2023).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
Записами трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 (зворотна сторона а.с.18 - а.с.19), підтверджено періоди роботи позивача на території російської федерації, зокрема, з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 08.09.2023.
Позивач 22.01.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи у ВАТ «Химическое СМУ МОИС-1» з 2005 по 2023 рік (а.с. 18).
Листом від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області повідомило позивача про відсутність підстав для зарахування при призначенні пенсії російського стажу та заробітку після 01.01.1992, оскільки російська федерація з 01.01.2023 припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 23.03.1992.
Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся з цим позовом до суду з метою захисту порушеного права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується приписами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, а також бере до уваги положення законів та підзаконних нормативно-правових актів у відповідних редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з статтею 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення (надалі, також - Закон №1788) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі, також - Закон №1058-IV), іншими законами і нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: 1) громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом; 2) особи, яким до дня набрання чинності цим Законом була призначена пенсія відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" (крім соціальних пенсій) або була призначена пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) за іншими законодавчими актами, але вони мали право на призначення пенсії за Законом України "Про пенсійне забезпечення" - за умови, якщо вони не отримують пенсію (щомісячне довічне грошове утримання) з інших джерел, а також у випадках, передбачених цим Законом, - члени їхніх сімей.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Також частиною 2 цієї статті передбачено, що у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - від 24 до 34 років.
Відповідно до статті 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктами 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 працював на території російської федерації, зокрема з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 08.09.2023.
Усі спірні періоди роботи позивача підтверджуються записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 (а.с. 117,118). Усі записи зроблені належним чином та не викликають жодних сумнівів щодо їх достовірності. Жодних доводів на спростування недійсності записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005 відповідач не наводить.
Отже, єдиною підставою відповідно до цього листа для неврахування до страхового стажу позивача періодів роботи на території російської федерації слугувала обставина припинення з 01.01.2023 участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд критично оцінює такі мотиви відмови відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та Російською Федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно з абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до статті 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Згідно з частиною 1 статті 25 Закону України Про міжнародні договори України припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору слід дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Суд наголошує на тому, що закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим та порушує конституційні принципи. Так, працюючи за межами України, особа мала легітимні очікування щодо її пенсійного забезпечення.
Також судом враховано, що предметом цього спору є правова оцінка рішенню територіального пенсійного фонду України щодо відмови в зарахуванні періодів роботи позивача в російській федерації до трудового (страхового) стажу, що дає право на пенсію в Україні, набутого в період чинності такого міжнародного договору. Здійнюючи трудову діяльність у такі періоди позивач мав легітимні очікування щодо зарахування таких періодів до страхового стажу та належне пенсійне забезпечення.
Отже, суд вважає безпідставним посилання відповідача на вихід росії з Угоди від 13.03.1992 як на підставу для незарахування позивачу стажу, набутого на території російської федерації в період дії такої угоди для всіх її учасників.
Записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
Окрім цього, позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на отримання пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин державами-учасницями Угоди.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно з пунктами 1, 5, 10 частини 1 статті 7 Закону №1058-IV загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами:
-законодавчого визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;
-рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов`язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;
-державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.
У спірному випадку відповідачу слід зважати на те, що у період роби позивача в російській федерації, існував правовий механізм за допомогою якого, для встановлення права на пенсію (за віком, на пільгових умовах, за вислугу років), громадянам держав - учасниць Угоди від 13.03.1992 враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Згідно зазначеної Угоди обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 за №1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення", прийнято рішення про вихід України з Угоди від 13.03.1992. Україна вийшла із зазначеної Угоди 19.06.2023.
Зі змісту правового регулювання, передбаченого частиною 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" від 06.09.2012 за №5207-VI дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Відтак, відмова органу пенсійного забезпечення у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації, вважатиметься недотриманням гарантованих державою Україною прав на рівний доступ застрахованих осіб щодо отримання соціального захисту, визначеного національним законодавством і ратифікованими державою Україна міжнародними договорами, та дискримінацією по відношенню до позивача.
У зв`язку з вищенаведеним, на переконання суду, неврахування відповідачем спірних періодів роботи на території російської федерації є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
Такі дії є непропорційним втручанням держави в особі Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у гарантовані конституційні права на пенсійне забезпечення громадянина України.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Внаслідок неврахування до страхового стажу спірних періодів роботи позивача з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023 згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 25.11.2005, які становлять понад 16 років 10 місяців, через припинення з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідачем значно знижено страховий стаж позивача, тривалість якого впливає на розмір пенсії.
За таких обставин, суд дійшов висновку що ГУ ПФУ в Івано-Франківській області протиправно не зарахувало до страхового стажу позивача періоди його роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023, а тому відповідача слід зобов`язати здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії з урахуванням таких періодів роботи.
Стосовно дати, з якої підлягає перерахунку пенсія позивача, суд зазначає таке.
Із заявою про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 звернувся 05.10.2023 (а.с. 71-72). Оскільки звернення позивача відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення ним (13.07.2023) пенсійного віку, визначеного частиною 2 статті 26 Закону №1058-IV (63 роки), пенсія за віком, з урахування положень частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV, призначена з 14.07.2023 (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).
Доказів призначення позивачу пенсії з 14.03.2023 матеріали справи не містять, а тому безпідставними є позовні вимоги щодо перерахунку пенсії позивача з цієї дати.
Окрім цього, як вбачається з розписки-повідомлення, до заяви про призначення пенсії за віком від 05.10.2023 позивач долучив лише трудову книжку НОМЕР_2 (а.с. 74). Трудову книжку серії НОМЕР_1 від 25.11.2005, яка містить записи про спірні періоди роботи на території російської федерації, ОСОБА_1 долучив лише до заяви про перерахунок пенсії від 22.01.2024 (а.с. 18).
Відповідно до частини 4 статті 45 Закону №1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться, зокрема, у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.
З огляду на викладене, пенсія позивача підлягає перерахунку з 01.02.2024 (з першого числа наступного місяця на підставі заяви та долучених документів, поданих після 15 числа).
Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити розрахунок розміру пенсії з врахуванням заробітної плати, яку він отримував у спірні періоди роботи на території російської федерації, суд зазначає таке.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 05.10.2024 відповідач не зарахував до страхового стажу періоди роботи позивача на території російської федерації. Також у зарахуванні таких періодів роботи відповідач відмовив і у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, наданому у відповідь на звернення позивача.
Розрахунку розміру пенсії з урахуванням заробітку, який отримувала особа у певний період трудової діяльності, передує вирішення питання щодо зарахування відповідного періоду до страхового стажу.
Відповідач взагалі заперечує право позивача на врахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації після 1992 року.
Доказів того, що після зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірних періодів роботи, розмір пенсії буде розрахований без урахування заробітної плати, яку позивач отримував у такі періоди, матеріали справи не містять.
Окрім цього, звертаючись до відповідача із заявою про перерахунок пенсії від 22.01.2024, ОСОБА_1 лише просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 2005 року по 2023 рік. У такій заяві позивач не ініціював питання щодо врахування отриманої у такі періоди заробітної плати, а також не долучав до заяви від 22.01.2024 довідки про суми нарахованої заробітної плати.
Тобто спір щодо неврахування заробітної плати, яку позивач отримував на території російської федерації станом на момент розгляду судом цієї адміністративної справи відсутній.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то відповідно питання щодо врахування отриманої позивачем заробітної плати на території російської федерації є передчасним.
Відтак, позовна вимога ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача здійснити нарахування й виплату пенсії з урахуванням заробітної плати, отриманої ним у спірні періоди роботи на території російської федерації, є передчасно та такою, що не підлягає задоволенню.
Ураховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною відмови ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, викладеної у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023 та зобов`язання ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
Стосовно прохання позивача постановити окрему ухвалу щодо відповідальних осіб відповідача, суд зазначає таке.
Відповідно до частин 1, 2 статі 249 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Положенням частини 4 цієї ж статті встановлено, що в окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно-правовий акт (у тому числі його статтю, пункт тощо), вимоги яких порушено, і в чому саме полягає порушення.
Тобто, окрема ухвала є способом реагування суду на випадки виявлення порушення законності та правопорядку, які не можуть бути усунені ним самостійно при вирішенні адміністративного спору з використанням передбачених адміністративним процесуальним законом засобів.
Реалізація такої процесуальної дії як постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. У цьому випадку суд не вбачає підстав для постановлення судом окремої ухвали.
За таких обставин, в задоволенні клопотання позивача про постановлення окремої ухвали слід відмовити.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до наявної в матеріалах справи квитанції №8656-7190-6762-6664 позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 грн (а.с. 1).
Доказів понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи суду не надано, відтак, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача частина сплаченої ним суми судового збору в розмірі 605,60 грн, що пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статями 241-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, викладену у листі від 19.02.2024 №1962-763/О-02/8-0900/24, у зарахуванні ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.02.2024 перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації з 25.11.2005 по 29.04.2022 та з 27.07.2022 по 01.01.2023.
У задоволенні решти вимог позовної заяви відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, адреса: вул. Січових Стрільців, буд. 15, м. Івано-Франківськ, 76018, .

Суддя /підпис/ Тимощук О.Л.