Справа № 280/8099/24
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

02 грудня 2024 року Справа № 280/8099/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чернової Ж.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 (далі третя особа), в якому позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі її командира звільнити позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 в особі її командира виключити позивача зі списків особового складу військової частини, та направити його особову справу до відповідного РТЦК та СП для постановки на військовий облік.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.06.2023 був мобілізований та 30.06.2023 згідно з наказом №187 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Надалі 28.08.2023 згідно з наказом №248 звільнений з військової частини НОМЕР_1 та наказом №245 від 29.08.2023 преведений до військової частини НОМЕР_2 на посаду розвідника-кулеметника десантно-штурмових військ. Наказом №287 від 10.10.2023 виведений зі штату військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з контузією та лікуванням. З 10.10.2023 по 22.02.2024 знаходився на лікуванні у ротозабезпеченні військової частини НОМЕР_2 , у ході якого з 01.02.2024 по 08.02.2024 проходив військово-лікарську комісію та отримав заключення щодо обмеженої придатності до військової служби з діагнозом: «органічний галюцинаторний розлад невстановленого генезу у стадії медикаментозної ремісії», непридатний до військової служби у десантно-штурмових військах. 22.02.2024 згідно з наказом №53 був виключений з військової частини НОМЕР_2 та переведений до військової частини НОМЕР_1 . 23.02.2024 наказом №54 зарахований до роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта (ветерана), де до теперешнього часу проходить військову службу. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 між позивачем та ОСОБА_2 19.07.2022 укладено шлюб. Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №459305 від 08.02.2024 дружині позивача ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності на строк до 01.03.2025. 16.03.2024 позивач особисто звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами відповідно до пп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з наявністю дружини з інвалідністю ІІІ групи. До рапорту позивач додав: копію військового квитка, довідку до акту огляду МСЕК щодо дружини, свідоцтво про шлюб, копію паспорту та ідентифікаційного коду ОСОБА_2 . Листом від 11.04.2024 №812/5303 військова частина НОМЕР_1 повідомила позивача про відмову у звільненні зі служби, у зв`язку з тим, що його рапорт подано не по команді. Позивач вважає, що бездіяльність відповідача призвела до порушення його прав, у зв`язку з чим він змушений звертатися до суду за їх захистом. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02 вересня 2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Відповідач у поданому до суду письмовому відзиві проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень посилається на те, що відповідно до статті 12 Закону № 548-XIV - про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо). Відповідно до статті 14 Закону № 548-XIV - із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Відповідно до пункту 225 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» звільнення військовослужбовців їх військової служби здійснюється: 2) Під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Пункт 233 Положення №1153/2008 передбачає, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі і так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів. Позивач у позовній заяві зазначає, що особисто звернувся з рапортом від 16.03.2024 до командира військової частини НОМЕР_1 в якому просить звільнити його з військової служби. Відповідно до відповіді на рапорт позивача від 11.04.2024 №812/5302 позивачу доведено та проінформовано про процедуру та порядок подання рапорту на звільнення з військової служби. Проаналізувавши рапорт ОСОБА_1 командування військової частини НОМЕР_1 прийшло до висновку, що рапорт позивача подано не по команді оскільки вищевказаний рапорт не було підписано безпосередніми командирами за підпорядкованістю. Також командуванням військової частини у відповіді проінформовано позивача про даний факт і надано роз`яснення щодо порядку подання рапорту на звільнення по команді. Фактично звернення позивача без погодження відповідних безпосередніх начальників не може розцінюватися як належне та подане по команді. Також варто зазначити, що посилання Позивача на пункт 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України від 07.04.2017 № 124 є грубою помилкою оскільки дана інструкція втратила чинність. Також є помилковим твердження позивача щодо звернення з рапортом до безпосереднього командира, оскільки командир військової частини НОМЕР_1 є прямим начальником за службою і не є для позивача безпосереднім командиром. Дана норма визначена у статті 31 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України - начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником. Враховуючи вищевикладене, варто зазначити, що позивач також зобов`язаний підтвердити належними доказами подання рапорту по команді до безпосереднього начальника і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Підсумовуючи вищевикладене та спираючись на докази, зазначено, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в межах своєї компетенції, які входять до кола повноважень командира частини, було здійснено всі належні дії. А отже факт протиправної бездіяльності з боку військової частини, як суб`єкта владних повноважень по відношенню до позивача відсутній. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Третьою особою через канцелярію суду подані пояснення, однак без доказів направлення. Відтак, суд, в силу приписів ст.47 КАС України, не приймає до розгляду пояснення.

До суду від позивача надійшли заперечення на відзив на позовну заяву, однак без доказів направлення. Відтак, суд, в силу приписів ст.47 КАС України, не приймає до розгляду відповідь на відзив позивача.

Суд, оцінивши повідомлені обставини та наявні у справі докази у їх сукупності, установив наявність достатніх підстав для прийняття рішення у справі, з огляду на наступне.

З матеріалів адміністративної справи судом установлено, що, ОСОБА_1 28.06.2023 призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 .

Відповідно до наказу №187 від 30.06.2023 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Надалі 28.08.2023 згідно з наказом №248 звільнений з військової частини НОМЕР_1 та наказом №245 від 29.08.2023 преведений до військової частини НОМЕР_2 на посаду розвідника-кулеметника десантно-штурмових військ. Наказом №287 від 10.10.2023 виведений зі штату військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з контузією та лікуванням. З 10.10.2023 по 22.02.2024 знаходився на лікуванні у ротозабезпеченні військової частини НОМЕР_2 , у ході якого з 01.02.2024 по 08.02.2024 проходив військово-лікарську комісію. 22.02.2024 згідно з наказом №53 був виключений з військової частини НОМЕР_2 та переведений до військової частини НОМЕР_1 . 23.02.2024 наказом №54 зарахований до роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта (ветерана), де до теперешнього часу проходить військову службу.

19.07.2022 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 19.07.2022.

При цьому, як вбачається зі довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №459305 від 08.02.2024, ОСОБА_2 є особою, яка має ІІІ групу інвалідності.

16.03.2024 ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом на звільнення по сімейним обставинам з військової служби на підставі ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До вказаного рапорту було додано: копію військового квитка серії НОМЕР_4 , копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 , копію реєстраційного номера облікової картки платника податків ОСОБА_2 , копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №459305.

Листом командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 №812/5302 позивача повідомлено про те, що відповідно до змісту вимог ст.14 Розділу 1 частини 1 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, затвердженого Законом України №548-ХІV, визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен особисто звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити до наступного прямого начальника. За змістом пункту 233 Розділу ХІІ Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: - підстави звільнення з військової служби; - думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; - районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. Враховуючи зазначене, подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання і так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Обов`язковою передумовою розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби та прийняття за цим відповідних управлінських рішень є подання таким військовослужбовцем вказаного рапорту на розгляд командування відповідної військової частини у спосіб та в порядку передбаченими вимогами чинного законодавства України. Так, як слідує з аналізу звернення, що розглядається, останнє є таким, яке подано на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 не по команді. З огляду на вказане, звернення позивача неможливо розцінювати, як таке, що подано на розгляд командуванню військової частини у спосіб та в порядку передбаченому чинним законодавством України. Командування військової частини НОМЕР_1 не наділено повноваженнями щодо прийняття будь-яких управлінських рішень за зверненням позивача стосовно звільнення з військової служби.

Позивач, не погодившись з бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 17 Конституції України передбачено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ).

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень .

Частини 1 - 3 статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначають, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

У частині сьомій статті 1 Закону № 2232-XII закріплено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Згідно з частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону № 2232-XII передбачено види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону №2232-ХІІ у запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на момент розгляду цієї справи.

Указом Президента України Про загальну мобілізацію від 24.02.2022 №69/2022, затвердженим Законом України від 03.03.2022 № 2105-ІХ, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України.

Відповідно до статті 39 Закону № 2232-ХІІ на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Позивач 28.06.2023 призваний у Збройні Сили України по мобілізації на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022, що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_4 . Відповідно до наказу №187 від 30.06.2023 призваний на військову службу до військової частини НОМЕР_1 . Надалі 28.08.2023 згідно з наказом №248 звільнений з військової частини НОМЕР_1 та наказом №245 від 29.08.2023 преведений до військової частини НОМЕР_2 на посаду розвідника-кулеметника десантно-штурмових військ. Наказом №287 від 10.10.2023 виведений зі штату військової частини НОМЕР_2 у зв`язку з контузією та лікуванням. З 10.10.2023 по 22.02.2024 знаходився на лікуванні у ротозабезпеченні військової частини НОМЕР_2 , у ході якого з 01.02.2024 по 08.02.2024 проходив військово-лікарську комісію. 22.02.2024 згідно з наказом №53 був виключений з військової частини НОМЕР_2 та переведений до військової частини НОМЕР_1 . 23.02.2024 наказом №54 зарахований до роти забезпечення військової частини НОМЕР_1 на посаду курсанта (ветерана), де до теперешнього часу проходить військову службу.

Статтею 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII передбачені підстави звільнення з військової служби. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період встановлені у частині 4 статті 26 Закону № 2232-XII та розмежовані з огляду на період застосування: під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) (пункт 1); під час воєнного стану (пункт 2).

Таким чином, з огляду на введення в Україні воєнного стану та зважаючи на вид військової служби, яку проходить позивач, підстави звільнення його з військової служби визначені у пункті 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ.

Так, відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Судом установлено, що позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом на звільнення по сімейними обставинам, в якому зазначив про те, що його дружина ОСОБА_2 згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №459305 є особою з інвалідністю ІІІ групи. Відповідно до підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, під час воєнного стану звільняються з військової служби через певні сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Відповідно до статті 26 Закону № 2232-ХІІ причиною звільнення військовослужбовця по сімейними обставинам є наявність у військовослужбовця дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Однак, листом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2024 №812/5302 позивача повідомлено про те, що його звернення є таким, яке подано на розгляд командування військової частини НОМЕР_1 не по команді. З огляду на вказане, звернення позивача неможливо розцінювати, як таке, що подано на розгляд командуванню військової частини у спосіб та в порядку передбаченому чинним законодавством України. Командування військової частини НОМЕР_1 не наділено повноваженнями щодо прийняття будь-яких управлінських рішень за зверненням позивача стосовно звільнення з військової служби.

З приводу наведеного відповідачем у зазначеному листі за результатами розгляду рапорту, суд зазначає таке.

Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (частина четверта вступу Статуту).

Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).

Відповідно до ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.

Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (п. 2 Положення).

Згідно з пунктами 5 7 Положення громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Відповідно до п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Порядок підготовки та видання наказів з питань проходження військової служби встановлюється Міністерством оборони України.

Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має військове звання «солдат».

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад), зокрема, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили); завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них визначає Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 (далі Інструкція № 280).

Відповідно до п. 5 розділу І зазначеної Інструкції № 280 командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління та органі управління Держспецтрансслужби, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах, установах та організаціях, у тому числі у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, в управліннях, відділах, службах, відділеннях та групах персоналу (далі - служба персоналу), Кадровому центрі Збройних Сил України (далі - Кадровий центр Збройних Сил) та кадрових центрах видів Збройних Сил (далі - кадровий центр), на кораблях (суднах) та в підрозділах військових частин, створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.

Організація обліку особового складу покладається, в тому числі, у підрозділах військових частин - на командирів цих підрозділів.

Згідно з пунктами 1, 2 розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.

Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема, призов (прийняття) на військову службу; звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (далі Інструкція № 170, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п. 1.5 зазначеної Інструкції для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: 1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16), зокрема, звільнення з військової служби.

Пунктами 12.1, 12.11 розділу XII Інструкції №170 передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення (абзац третій пункту 14.10 розділу XIV Інструкції).

Додаток 19 до Інструкції встановлює Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Так, п. 5 додатку 19 встановлено, що через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено, зокрема, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

З аналізу наведених вище законодавчих норм вбачається, що позивач, як військовослужбовець, має право подати рапорт на звільнення. Рапорт подається разом з документами, які надають право на звільнення командиру, де проходить службу військовозобов`язаний. Надалі рапорт розглядається командиром та передається його керівництву з клопотанням. Рапорт пишеться на відповідному бланку, в якій зазначається прізвище, ім`я, по батькові, військове звання, посаду, причину звільнення та орієнтовну дату закінчення служби. До рапорту, в залежності від підстави звільнення, мають бути додані документи, в залежності від обставин, якими аргументується подання. У разі звільнення через сімейні обставини військовослужбовець має надати оригінали чи нотаріально посвідчені копії документів, що підтверджують такі підстави. Рапорт на звільнення зі служби розглядається військовим командиром частини чи відповідним керівником підрозділу. При розгляді рапорту враховуються обставини та наведені підстави, після чого приймається рішення про подальші дії.

Процедура розгляду рапорту про звільнення зі служби включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Проект наказу про звільнення зі служби до подання їх на підпис командирам перевіряється безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою та проходить правову експертизу в юридичній службі.

Як установив суд, позивач 16.03.2024 звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення його з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Тобто, позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 без клопотання своїх безпосередніх командирів.

Відповідач листом від 11.04.2024 №812/5302 за результатами розгляду поданого позивачем рапорту повідомив позивача, що рапорт про звільнення з військової служби від 16.03.2024 подано не по команді. Повідомлено, що звернення позивача неможливо розцінювати, як таке, що подано на розгляд командуванню військової частини у спосіб та в порядку передбаченому чинним законодавством України. Командування військової частини НОМЕР_1 не наділено повноваженнями щодо прийняття будь-яких управлінських рішень за зверненням позивача стосовно звільнення з військової служби.

Позивача проінформовано про процедуру та порядок подання рапорту на звільнення з військової служби.

Суд враховує, що відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й бездіяльності військової частини, що є предметом цього спору.

Частина 1 статті 2 КАС України визначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічні правові позиції викладені в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 15.08.2019 у справі №1340/4630/18.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позивач, подавши рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , порушив установлений порядок звернення військовослужбовця з службових питань. Тому суд вважає, що дії відповідача за результатами розгляду зазначеного рапорту щодо надання позивачу листом від 11.04.2024 №812/5302 роз`яснень щодо порядку звернення військовослужбовців до керівництва військової частини, є законними та обґрунтованими. Таким чином, суд вважає, що відповідач не допустив протиправної бездіяльності, тому права позивача на час звернення до суду з цим позовом не були порушенні відповідачем.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача звільнити позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю дружини із числа осіб з інвалідністю, суд зазначає наступне.

Судом установлено, що відповідач у листі від 11.04.2024 №812/5302 не надавав оцінку наявності правових підстав, передбачених ст. 26 Закону № 2232-XII, для звільнення позивача з військової служби.

Тобто, на час подання позовної заяви до суду не було спору щодо обґрунтованості відмови відповідача щодо звільнення позивача з військової служби, оскільки відповідач листом від 11.04.2024 №812/5302 не приймав рішення про таке звільнення.

Враховуючи зазначене, суд вважає позовні вимоги в цій частині передчасними, тому відсутні підстави для їх задоволення.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

У відповідності до статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_8 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Ж.М. Чернова