Справа № 300/4705/24
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2024 р. справа № 300/4705/24

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Кафарського В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Оріана» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Оріана» (надалі - АТ «Оріана», позивач) звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі - ГУ ДПС в Івано-Франківській області, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що за результатами камеральної перевірки позивача щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з плати за землю (земельного податку з юридичних осіб, орендної плати з юридичних осіб), з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, контролюючим органом складено акт №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024. Згідно вказаного акту контролюючим органом встановлено, що АТ «Оріана» допустило несвоєчасну сплату узгоджених сум грошових зобов`язань, в тому числі із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів, нарахованих відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки. На підставі зафіксованих в акті перевірки порушень відповідач прийняв спірне податкове-повідомлення рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 про застосування штрафних санкцій у розмірі 69 220,60 грн. Представник позивача не погоджується з таким податковим-повідомленням рішенням та вважає його протиправним, посилаючись на те, що з часу порушення процедури банкрутства щодо позивача, АТ «Оріана» по мірі можливості виконувало свої зобов`язання. При цьому, з лютого 2002 року позивач не здійснює основну виробничу діяльність (виробництво пластмас у первинних формах), а єдиним видом його діяльності являється надання в оренду рухомого та нерухомого майна, що не забезпечує в повній мірі покриття витрат підприємства. Водночас, ГУ ДПС в Івано-Франківській області систематично з 2018 року здійснює зняття готівкових коштів з розрахункових рахунків АТ «Оріана» за боргами, які виникли у 2000 роках по рентній платі шляхом видачі інкасових доручень. Крім того, на підставі рішення начальника Калуського управління ГУ ДФС в Івано-Франківській області від 27.03.2018 належне АТ «Оріана» майно перебуває в податковій заставі, що підтверджується актами опису майна, що також унеможливлює його реалізацію з метою погашення наявної заборгованості. Тому належним чином виконувати свої зобов`язання в повному обсязі чи навіть частково АТ «Оріана» не мало можливості у зв`язку з перебуванням в процесі банкрутства, а в подальшому - приватизації, недостатністю власних обігових коштів, що зумовило критичний стан неплатоспроможності та складне фінансове становище АТ «Оріана». На думку представника позивача, АТ «Оріана» вжило всіх можливих заходів для дотримання правил та норм податкового законодавства щодо сплати своїх податкових зобов`язань, однак вказані вище обставини не були враховані ГУ ДПС в Івано-Франківській області як пом`якшуючі при розгляді справи та винесенні оскаржуваного повідомлення-рішення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17.06.2024 даний позов залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

Узв`язку із усуненням недоліків адміністративного позову, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.07.2024 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

23.08.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ДПС в Івано-Франківській області із викладеними запереченнями проти позову. Представник зазначає, що контролюючим органом встановлено порушення АТ «Оріана» підпункту 266.10.1 б) пункту 266.10 статті 266 Податкового Кодексу України, оскільки позивач несвоєчасно сплатив узгоджену суму грошових забов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки у розмірі 692 206,02 грн. Представник відповідача звернула увагу на те, що контролюючий орган в ході проведення камеральної перевірки не проводив перевірку подання декларацій і правильності задекларованих в них показників, а тому граничний термін подання податкової декларації в цій перевірці не є датою, яка впливає на визначення строків давності. Таким чином, датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України у частині проведення камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого грошового зобов`язання, та і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 124 Податкового кодексу України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, є дата фактичної сплати узгодженого податкового зобов`язання. Щодо доводів представника позивача про перебування АТ «Оріана» в процесі банкрутства та приватизації, а також про недостатність власних обігових коштів, то такі обставини не є підставою для звільнення від сплати податкових зобов`язань. Представник відповідача просила суд відмовити в задоволенні позову (а.с. 95-103).

02.09.2024 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача зазначив, що відповідачем не спростовано доводів позивача, викладених у позовній заяві, не наведено і не надано доказів, якими було би підтверджено порушення AT «Орілна» строків і правил сплати грошових зобов`язань. Відповідачем не наведено переконливих аргументів щодо правильності визначення кількості днів прострочки та взагалі не відображено порядок, методику, здійснення арифметичного розрахунку (формулу розрахунку) щодо визначення конкретних строків (кількості днів), які застосовано відповідачем у оскаржуваному рішенні. Також представником відповідача не спростовано доводів АТ «Оріана» про неправомірність проведення у лютому 2024 року камеральної перевірки з порушенням строків давності, визначених статтею 120 Податкового кодексу України. Щодо доводів представника відповідача про те, що позивач не звертався до контролюючого органу із заявою про неможливість своєчасного виконання податкових зобов`язань, то такі доводи не узгоджуються зі змістом відповіді ГУ ДПС в Івано-Франківській області, надісланої АТ «Оріана» за результатами розгляду численних заяв позивача про списання безнадійного податкового боргу. Також, на думку представника позивача, є безпідставними посилання представника відповідача на пункт 102.9 статті 102 Податкового кодексу України в частині зупинення перебігу строків давності на період дії правового режиму воєнного стану, оскільки така норма виключена Законом №3219-ІХ від 30.06.2023 (а.с. 110-114).

04.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення представника відповідача, у яких вона зазначила, що обчислення 1095-денного строку, визначено пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, для проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, розпочинається з дати фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, тобто в спірному випадку - з 16.06.2020. Відтак, станом на час проведення камеральної перевірки АТ «Оріана» - 26.02.2024, не завершився граничний строк на проведення такої перевірки (1095 днів). Тобто такий строк не завершився, з огляду на загальну норму податкового закону, встановлену пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України. Також, за спеціальними нормами пункту 52 прим. 2, підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зупинено перебіг такого строку у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та надалі воєнним станом. Представник відповідача зазначила, що відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з 18.03.2020 по 27.05.2022 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з 27.05.2022 по день завершення перевірки зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. При цьому, вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусноївороби (COVID-19), не застосовуються. За вказаних обставин, на думку відповідача, доводи позивача про порушення строків проведення камеральної перевірки є безпідставними. Окрім цього, представник позивача звернула увагу, що дії Головного управління ДПС у Івано-Франківській області щодо погашення податкового боргу АТ «Оріана» шляхом ініціювання стягнення коштів інкасовими дорученнями відповідають вимогам Податкового кодексу України та Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, яка затверджена постановою Правління Національного банку України 21.01.2004 №22. З урахуванням наведеного, за доводами відповідача, контролюючим органом правомірно застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції у визначених ним розмірах відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 01.04.2024 № 00/8091/0406, прийнятого ГУ ДПС у Івано-Франківській області на підставі Акта про результати камеральної перевірки від 26.02.2024 №3940/09-19-04-06/05743160 (а.с. 121-124).

09.10.2024 представник позивача подав заперечення на додаткові пояснення відповідача, у якому просив такі додаткові пояснення відповідача повернути без розгляду (а.с. 128-129).

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, встановив наступне.

Акціонерне товариство «Оріана» зареєстроване як юридична особа 12.01.1996, , перебуває на обліку в Головного управління ДПС в Івано-Франківській області. Основний вид діяльності за КВЕД: 20.16 - Виробництво пластмас у первинних формах, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 28.04.2023 (а.с. 51-58).

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2002 у справі №Б-11/283 за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» порушено провадження в справі про банкрутство ВАТ «Оріана», введено процедуру розпорядження майном, а також мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 у справі №Б-7-11/283-13/143 введено процедуру санації боржника ВАТ «Оріана».

19.02.2015, 16.02.2016, 14.02.2017, 16.02.2018, 25.02.2019 ВАТ «Оріана» подало контролюючому органу податкові декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки відповідно (а.с. 136-146).

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 провадження у справі №Б-7-11/283-13/143-23/19 про банкрутство АТ «Оріана» припинено на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році», до якого було включено АТ «Оріана».

26.02.2024 старшими державними інспекторами Головного управління ДПС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку АТ «Оріана» щодо порушення термінів сплати (перерахування) податків, зборів, платежів з плати за землю (земельного податку з юридичних осіб, орендної плати з юридичних осіб), з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, та податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

За наслідками проведеної перевірки складено акт №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024 (далі - акт перевірки), яким встановлено несвоєчасну сплату АТ «Оріана» узгоджених сум грошових зобов`язань:

з плати за землю (земельного податку з юридичних осіб), нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2008, 2013, 2014 роки; з плати за землю (орендної плати з юридичних осіб), нарахованої відповідно до поданої декларації за 2017 рік, чим порушено пункт 287.3 статті 287 Податкового Кодексу України;

з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки (в розмірі 692 206,02 грн), чим порушено підпункт 266.10.1 б) пункту 266.10 статті 266 Податкового Кодексу України;

з податку з власників наземних, водних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2007-2010 роки (а.с. 10-12).

Так, в акті перевірки контролюючим органом зафіксовано встановлені граничні терміни сплати згідно поданих АТ «Оріана», зокрема, податкових декларацій з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки (№, №, №, № та №), дати фактичної сплати суми податку/грошового зобов`язання, суми податкового боргу, що сплачено, а також кількість днів прострочення сплати позивачем (а.с. 11 - зв. ст. а.с. 11).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем 01.04.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення №00/8091/0406 про застосування штрафних санкцій на суму 69 220,60 грн, що становить 10% від несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань (а.с. 18).

АТ «Оріана» подало до Державної податкової служби України скаргу №34412 від 17.04.2024 на податкове повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 (а.с. 60-63).

За результатом розгляду скарги позивача №34413 від 17.04.2024 Державна податкова служба України прийняла рішення №13736/6/99-00-06-03-02-06 від 10.05.2024 про залишення скарги без розгляду (а.с. 59).

Вважаючи протиправним прийняття Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивач звернувся з цим позовом до суду, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати таке податкове повідомлення-рішення.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступних підстав та мотивів.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

У відповідності до статті 244 КАС України, суд вирішуючи питання, яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин та враховуючи період, в якому тривали спірні правовідносини, а також дати застосування фінансових санкцій зазначає, що до правовідносин між сторонами підлягають застосуванню норми права, які діяли в часі на момент їх виникнення.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Суд зазначає, що способи здійснення податкового контролю перелічені у статті 62 ПК України, згідно якої до них, серед іншого відноситься здійснення податкового контролю шляхом проведення перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки (пункт 75.1 статті 75 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового, даних СОД РРО.

Порядок проведення камеральної перевірки, в свою чергу, безпосередньо встановлено статтею 76 ПК України, пунктами 76.1 та 76.2 якої, передбачено, що камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог етапі 86 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 86.2 статті 86 ПК України, за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

В даному випадку судом встановлено, що контролюючим органом дотримано процедуру проведення перевірки та з дотриманням вимог законодавства складено акт перевірки №3940/09-19-04-06/ 05743160 від 26.02.2024 (а.с. 10-12).

З приводу правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024, яким до позивача на підставі п. 124.1 ст. 124 ПК України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 69 220,60 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 266.7.5 Податкового кодексу України передбачено, що платники податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки - юридичні особи самостійно обчислюють суму податку станом на 1 січня звітного року і не пізніше 20 лютого цього ж року подають контролюючому органу за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування декларацію за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками поквартально.

Згідно із підпунктом 266.10.1 б) пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання за звітний рік з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується юридичними особами - авансовими внесками щокварталу до 30 числа місяця, що наступає за звітним кварталом, які відображаються в річній податковій декларації.

Відповідно до підпунктів 14.1.39, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом та/або Митним кодексом України.

Крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою (пункт 54.1 статті 54 ПК України).

За правилами пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 87.9 ст. 87 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом. Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України, податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/ або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

За порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовується в зокрема і фінансова відповідальність. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (стаття 111 ПК України).

Згідно з пунктом 124.1 статті 124 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах:

при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу;

при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктами 113.1 та 113.2 статті 113 ПК України визначено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань. Суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки та збори; застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), передбачених цією главою, не звільняє платників податків від обов`язку сплатити до бюджету належні суми податків та зборів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, а також від застосування до них інших заходів, передбачених цим Кодексом.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу (стаття 114 ПК України).

Пунктом 102.1 ст. 102 ПК України визначено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації або уточнюючої декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань, в межах поданих уточнень, за такою податковою декларацією протягом 1095 днів (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу) з дня подання уточнюючого розрахунку (декларації).

У разі виявлення за результатами перевірки порушень інших вимог податкового законодавства, безпосередньо не пов`язаних з декларуванням податкових зобов`язань платником податків, а також порушень вимог іншого, крім податкового, законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) платника податків не пізніше 1095 дня з дня вчинення відповідного правопорушення.

З місцевих податків та/або зборів, за якими передбачено подання річної податкової декларації, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право за результатами перевірки самостійно визначити суму грошових зобов`язань, у разі виявлення ним за результатами перевірки заниження суми визначеного платником податків податкового зобов`язання з цих податків, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати цих податків, визначених відповідними розділами цього Кодексу.

Згідно з приписами пункту 102.2 ст. 102 ПК України, грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо:

102.2.1. податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано;

102.2.2. посадову особу платника податків (фізичну особу - платника податків) засуджено за ухилення від сплати зазначеного грошового зобов`язання або у кримінальному провадженні винесено рішення про його закриття з нереабілітуючих підстав, яке набрало законної сили.

Контролюючий орган має право проводити перевірку з питань дотримання вимог статті 39-3 цього Кодексу фінансовими агентами та власниками рахунків та визначати суму штрафних санкцій (фінансових санкцій, штрафів) у випадках та розмірах, визначених цим Кодексом, не пізніше 1825 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання звіту про підзвітні рахунки, а якщо відповідний звіт був поданий пізніше - за днем його фактичного подання. Строк давності, визначений цим абзацом, не застосовується щодо перевірки фінансового агента, який не подав звіт про підзвітні рахунки за звітний період у визначеному цим Кодексом порядку.

Отже, передумовою нарахування штрафних санкцій з підстав, визначених пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, є несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлені законом строки.

Так, позивач в межах цієї адміністративної справи оскаржив податкове повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 про застосування штрафних санкцій на суму 69 220,60 грн, що становить 10% від несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань. Таке податкове повідомлення-рішення винесене на підставі висновків акта перевірки АТ «Оріана» №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024, в якому зафіксовано порушення позивачем, зокрема, підпункту 266.10.1 б) пункту 266.10 статті 266 Податкового Кодексу України, оскільки позивач несвоєчасно сплатив узгоджені суми грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованої відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки в сумі 692 206,02 грн.

При цьому, позивач стверджує про порушення процедури проведення камеральної перевірки АТ «Оріана» в частині строків давності проведення перевірки. Суд з цього приводу звертає увагу на таке.

Як уже зазначено вище, строки давності для проведення камеральної перевірки визначені пунктом 102.1 статті 102 ПК України, відповідно до приписів якої контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки відповідно до статей 39 і 39-2, застосування вимог пункту 141.4 статті 141 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

В спірному випадку обчислення визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України строку 1095 днів для проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання розпочинається з дати фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного АТ «Оріана» в податкових деклараціях, зокрема за 2015, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки (№, №, №, № та №), а саме:

з 16.06.2020, коли позивачем сплачено 16 934,80 грн, 1 601,67 грн та 1 643,60 грн, які в порядку черговості сплати зараховані в рахунок сплати податкового боргу по податкових деклараціях за 2015, 2016, 2017 відповідно;

з 26.06.2020, коли позивачем сплачено 2 695,71 грн, які в порядку черговості сплати зараховані в рахунок сплати податкового боргу по податковій декларації за 2018 рік;

з 28.08.2020, коли позивачем сплачено 1 419,40 грн, які в порядку черговості сплати зараховані в рахунок сплати податкового боргу по податковій декларації за 2019 рік (а.с. 18).

За вказаних обставин, станом на час проведення камеральної перевірки АТ «Оріана» - 26.02.2024, не завершився граничний строк на проведення такої перевірки - 1095 днів. Тобто такий строк не завершився з огляду на загальну норму податкового закону, встановлену пунктом 102.1 статті 102 ПК України.

Окрім цього, пунктом 52 прим. 2, підпунктом 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено перебіг такого строку у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), та, надалі, воєнним станом.

Специфіка застосування штрафної санкції відповідно до норм ПК України полягає в тому, що вона нараховується контролюючим органом на сплачену узгоджену суму податкового зобов`язання. Тобто, базою визначення суми штрафних санкцій є сума, яка фактично сплачена, а не сума податкового боргу, або сума грошового зобов`язання у повному обсязі. Отже, з урахуванням того, що обов`язковою умовою для застосування до платника податку штрафної (фінансової) санкції є сплата грошового зобов`язання або факт погашення податкового боргу, то відлік строку давності для застосування штрафної (фінансової) санкції за порушення правил сплати (перерахування) узгодженої суми грошового зобов`язання починається з дня, наступного за днем фактичної сплати такого грошового зобов`язання.

Таким чином, з огляду на положення чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків, датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого законом граничного строку сплати узгодженого грошового зобов`язання.

Граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України. Таким строком є строк 1095 днів, початком відліку якого є дата сплати податкових (грошових) зобов`язань.

Такий висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, сформованому у постанові від 24.07.2023 за результатом розгляду справи №821/850/18, в якій досліджувалось питання встановлення початку відліку строку давності, визначеного пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання.

Так, у вказаній постанові від 24.07.2023 у справі №821/850/18 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду сформував такий висновок: «датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, визначений пунктом 102.1 статті 102 ПК України, як в частині проведення податковим органом камеральної перевірки з питань своєчасності сплати узгодженого податкового (грошового) зобов`язання, так і застосування штрафних санкцій згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України за несвоєчасну сплату платником податків узгодженого грошового зобов`язання, - є дата фактичної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду відступає від висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 10.05.2018 у справі №820/3544/17, від 05.06.2018 у справі №824/760/17-а, від 02.10.2018 у справі №820/3543/17, від 05.07.2019 у справі №820/11541/13-а, від 29.01.2019 у справі №820/495/18, від 24.05.2022 у справі №280/928/20 про те, що нарахування штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, й відлік такого строку пов`язується не з днем фактичної сплати позивачем узгодженої суми податкового (грошового) зобов`язання, а саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.

Для забезпечення узгодженості судової практики з висновками, викладеними у цій постанові, Верховний Суд зазначає, що наведені висновки щодо застосування норм права повинні враховуватися судами під час вирішення тотожних спорів незалежно від того, чи у даній постанові перераховані всі постанови Верховного Суду, в яких викладено правову позицію, від якої відступила судова палата у цій справі…».

Окрім цього, суд звертає увагу на існування мораторію на проведення камеральних перевірок та з цього приводу зазначає таке.

18.03.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 №533-IX (далі - Закон №533-IX).

Відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України було встановлено мораторій на проведення документальних перевірок на період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), крім: документальних позапланових перевірок, що проводяться на звернення платника податків; документальних позапланових перевірок з підстав, визначених підпунктами 78.1.7 та 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу.

На період з 18.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

Постановою від 27.06.2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» Кабінет Міністрів України відмінив з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15.03.2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» встановлено, що дія п. 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України зупиняється на період дії воєнного, надзвичайного стану.

Тимчасово на період дії воєнного стану, починаючи з 27.05.2022, привілюють норми в частині звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання платником податків податкових обов`язків у випадках та за умов, передбачених пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України.

Згідно з пунктом 102.9 статті 102 ПК України, на період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану, що вводиться в Україні, зупиняється перебіг строків, визначених ПК України, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім випадків, передбачених ПК України. Відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Таким чином, відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з 18.03.2020 по 27.05.2022 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України з 27.05.2022 по день завершення перевірки зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Законом України від 12.05.2022 № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану», внесено зміни та доповнення до підпункту 69.2 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, та передбачено, що у разі виявлення порушень законодавства за результатами проведення перевірок до платників податків застосовується відповідальність згідно з цим Кодексом, законами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, з урахуванням обставин, передбачених підпунктом 112.8.9 пункту 112.8 статті 112 цього Кодексу, що звільняють від фінансової відповідальності.

При цьому, вимоги законодавства щодо мораторію (зупинення) застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) на період дії воєнного, надзвичайного стану та/або на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), не застосовуються.

Проте, з 01.08.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-IX (далі - Закон №3219-IX), яким п. 102.9. ст. 102 Податкового кодексу України виключено, а редакцію пп. 69.9. п. 69 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України викладено в такій редакції: «Тимчасово, до 01.08.2023, для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім виключень, які не стосуються перебігу строку нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання з земельного податку фізичних осіб».

Таким чином, з 01.08.2023 остаточно скасовано зупинення перебігу строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, яке було запроваджено в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану.

З огляду на вищевказане, перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, було зупинено в період з 18.03.2020 по 16.03.2022 - в зв`язку з дією карантину, та з 17.03.2022 по 31.07.2023 в зв`язку з дією правового режиму воєнного стану. Так, перебіг строків давності, передбачених ст. 102 Кодексу, зупинено з 18.03.2020 по 31.07.2023 року (включно), а тому з 01.08.2023 року перебіг строку відновився.

Отже, з 01.08.2023 для платників податків та контролюючих органів відновлено перебіг строків, визначених ПК України та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Таким чином, контролюючий орган вправі був нарахувати платнику податків штрафи за порушення строку сплати грошових зобов`язань з орендної плати за земельні ділянки за 2017 рік, з урахуванням періоду зупинення такого строку давності.

Таким чином, доводи представника позивача про порушення контролюючим органом процедури проведення камеральної перевірки АТ «Оріана», за результатами якої складено акт за №3940/09-19-04-06/05743160 від 26.02.2024, є помилковими.

Щодо суті оскарженого податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024, то суд зазначає, що мотиви представника позивача стосовно протиправності такого податкового повідомлення-рішення зводяться до відсутності вини АТ «Оріана», оскільки: позивач фактично з 2002 року не здійснює основного виду господарської діяльності (виробництво пластмас у первинних формах), а єдиним видом діяльності підприємства є надання в оренду рухомого та нерухомого майна; позивач з 2018 року перебуває в процесі приватизації на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році»; майно АТ «Оріана» перебуває в податковій заставі; контролюючий орган здійснює примусове списання коштів позивача через інкасові доручення банківським установам, а тому всі кошти, які надходять на рахунки АТ «Оріана», перераховуються на сплату податкового боргу за інкасовими дорученнями згідно рішення контролюючого органу.

Так, щодо доводів представника позивача про нездійснення АТ «Оріана» основного виду господарської діяльності (виробництво пластмас у первинних формах) та відсутності в позивача коштів, то такі обставини не свідчать про відсутність вини позивача в несвоєчасній сплаті податкових зобов`язань. Зокрема, із пояснень представника позивача у позові та відповіді на відзив вбачається, що останній визнає факт сплати податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, нарахованих відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки, в 2020-2021 роках, тобто з порушенням граничних термінів сплати таких податкових зобов`язань. При цьому, представник позивача посилається, що АТ «Оріана» сплатило такі податкові зобов`язання після виникнення в позивача фінансової можливості для сплати таких зобов`язань.

В підтвердження фактичної сплати АТ «Оріана» податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2015-2019 роки, лише в 2020-2021 роках, суду надано витяг з інтегрованої картки платника податку з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у якому зафіксовано дати зарахування та суми податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених АТ «Оріана» (а.с. 106).

У постанові від 08.12.2022 по справі №520/9294/21 Верховним Судом сформовано правовий підхід щодо застосування положень ПК України, якими визначено вину як об`єктивну сторону податкових правопорушень, зауваживши на тому, що для встановлення наявності вини платника контролюючому органу необхідно довести не наявність відповідного ставлення платника податків до своїх протиправних дій/бездіяльності (усвідомлення своїх дій, розуміння наслідків тощо), а саме: що платник податків, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

Водночас, не у кожному випадку необхідно встановлювати наявність в платника податків вини у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності) для притягнення його до відповідальності.

Так, у постановах від 16.03.2023 у справі №600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі №520/22505/21, від 22.08.2023 у справі №520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 ПК України.

З цього приводу позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 ПК України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 ПК України, є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм ПК України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.

Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання, так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 ПК України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру. Відтак, особа вважається такою, що умисно допустила порушення податкової дисципліни, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання. Обов`язок доведення вини покладено на контролюючий орган, без виконання якого особу неможливо притягнути до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, для кваліфікації якого умовою є наявність вини (постанови Верховного Суду від 06.08.2024 у справі №520/4454/22, від 23.09.2024 у справі №520/10963/21, від 10.10.2024 у справі №440/3061/23.

Суд зауважує, що у даному випадку АТ «Оріана» притягнуто до фінансової відповідальності у вигляді штрафу на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України. Отже, для притягнення АТ «Оріана» до фінансової відповідальності достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, що не є спірним у цій справі, оскільки такий факт визнається обома сторонами.

Щодо доводів позивача про дотримання ним правил та норм, за порушення яких ПК України передбачена відповідальність, та вчинення усіх можливих дій для недопущення прострочення грошового зобов`язання, а також наявності обставин, які не залежали від позивача, та які фактично пом`якшують відповідальність, то суд зазначає таке.

Представник позивача не надав суду жодних доказів наявності в АТ «Оріана» передбачених статтею 30 ПК України податкових пільг щодо сплати податкового боргу з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2019 роки, зокрема, в зв`язку з перебуванням в процедурі приватизації на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році».

Щодо посилань представника позивача, що на підставі рішення начальника Калуського управління ГУ ДФС в Івано- Франківській області від 27.03.2018 належне АТ «Оріана» майно перебуває в податковій заставі, що, у свою чергу, унеможливлює його реалізацію з метою погашення наявної заборгованості, то су зауважує, що АТ «Оріана» не надало доказів оскарження такого рішення контролюючого органу щодо податкової застави майна позивача чи його скасування, та, як наслідок, таке рішення є чинним.

Також суд звертає увагу на те, що пунктом 92.1 статті 92 ПК України визначено, що платник податків зберігає право користування майном, що перебуває у податковій заставі, якщо інше не передбачено законом. Платник податків може відчужувати майно, що перебуває у податковій заставі, тільки за згодою контролюючого органу, а також у разі, якщо контролюючий орган впродовж десяти днів з моменту отримання від платника податків відповідного звернення не надав такому платнику податків відповіді щодо надання (ненадання) згоди.

Позивачем не надано суду докази таких звернень до контролюючого органу для отримання згоди на відчуження майна та докази неможливості реалізації майна позивача для погашення податкового боргу.

Що стосується дій чи бездіяльності контролюючого органу за результатами звернень АТ «Оріана» про списання податкового боргу як безнадійного, згідно наданої представником позивача копії листа ГУ ДПС в Івано-Франківській області №2513/6/09-19-13-01-04 від 19.03.2021 (а.с. 115-118), то такі дії відповідача з відмови визнати податковий борг АТ «Оріана» безнадійним та прийняти рішення про його списання, позивачем не оспорено. Доказів протилежного суду не надано.

Щодо доводів представника позивача про перебування АТ «Оріана» в процедурі банкрутства, то суд вказує на таке.

Відповідно до пункту 87.10 статті 87 ПК України з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно з Кодексом України з процедур банкрутства без застосування норм цього Кодексу.

Так, статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства регламентовано порядок запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною 1 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Відповідно до частини 2 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу державної виконавчої служби, приватному виконавцю, у якого перебуває виконавче провадження на виконанні.

Частиною 3 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах;

забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Відповідно до частини 5 статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства, дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, повернення невикористаних та своєчасно неповернутих коштів загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Дія мораторію не поширюється на будь-які дії довірчого власника щодо об`єкта довірчої власності, довірчим засновником якої є боржник. Дія мораторію не поширюється на процедуру обов`язкового звернення стягнення на об`єкт довірчої власності.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном, керуючим санацією згідно з планом санації, а також ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов`язаннями, на які не поширюється дія мораторію, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу, провадиться з рахунку боржника в установі банку, небанківському надавачу платіжних послуг або з електронного гаманця боржника в емітенті електронних грошей.

Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів шляхом звернення стягнення на предмет обтяження, що забезпечує виконання зобов`язань суб`єкта підприємницької діяльності - сторони генеральної угоди відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, крім випадків, передбачених статтею 94 цього Кодексу.

Згідно з частиною восьмою статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 18.09.2002 у справі №Б-11/283 за заявою ЗАТ КБ «Приватбанк» порушено провадження в справі про банкрутство ВАТ «Оріана», введено процедуру розпорядження майном, а також мораторій на задоволення вимог кредиторів.

На час порушення провадження в справі про банкрутство ВАТ «Оріана» був чинним Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 за №2343-ХІІ.

Так, відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших економічних санкцій за всіма видами заборгованості банкрута.

Таким чином, нарахування штрафу по всіх видах заборгованості та зобов`язаннях, строк виконання яких настав після порушення справи про банкрутство та введення мораторію, припиняється з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 16.06.2010 у справі №Б-7-11/283-13/143 введено процедуру санації боржника ВАТ «Оріана».

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.06.2018 провадження у справі №Б-7-11/283-13/143-23/19 про банкрутство АТ «Оріана» припинено на підставі частини п`ятої статті 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та розпорядження Кабінету Міністрів України №358-р від 10.05.2018 «Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році», до якого було включено АТ «Оріана».

З огляду на те, що податковий борг позивача виник по вимогах поточних кредиторів (з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2019 роки) та враховуючи припинення процедури банкрутства позивача з 11.06.2018, то в спірному випадку не застосовуються норми, передбачені пунктом 87.10 статті 87 ПК України та статтею 41 Кодексу України з процедур банкрутства щодо мораторію в процедурі банкрутства, на відносини між АТ «Оріана» та контролюючим органом щодо сплати податкових зобов`язань з плати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015-2019 роки, які виконані позивачем в 2020-2021 роках, щодо нарахування штрафних санкцій за прострочення сплати вказаних зобов`язань, що мали місце після завершення вказаної процедури.

При цьому, підстави виникнення та детальний розрахунок несвоєчасно сплаченого податкового боргу та нарахованих штрафних санкцій надано в розрахунку до податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 (а.с. 19).

Дослідивши вищевказані обставини в їх сукупності, суд вважає, що контролюючий орган правомірно дійшов висновків про порушення АТ «Оріана» підпункту 266.10.1 б) пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених грошових забов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 692 206 грн., нарахованого відповідно до поданих декларацій за 2015-2019 роки.

Таким чином, відповідач правомірно прийняв податкове повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024 про застосування на підставі пункту 124.1 статті 124 ПК України штрафних санкцій на суму 69 220,60 грн, що становить 10% від несвоєчасно сплачених грошових зобов`язань (а.с. 18).

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та неупереджено, а тому суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог АТ «Оріана» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №00/8091/0406 від 01.04.2024.

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у спірному випадку відповідач діяв на підставі закону, із урахуванням усіх обставин, які мають значення для вірного вирішення порушеного позивачем питання, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Акціонерного товариства «Оріана» (, вул. Євшана, 9, м. Калуш, Івано-Франківська обл., 77300) до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Кафарський В.В.