Справа № 240/12245/24
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/12245/24

категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Капинос О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:

Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з дати права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку з 17.04.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.04.2024 звернувся до ГУПФУ в Житомирській області із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Головним Управлінням ПФУ у Сумській області за принципом екстериторіальності розглянуто його заяву та відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку. Зокрема, у своєму рішення відповідач вказав, що відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у 2024 році пенсія за віком призначається після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу 29 років. Станом на 01.01.1993 документально підтверджений період його проживання у зоні гарантованого добровільного відселення становить 1 рік 6 місяців 26 днів, що не дає право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796.

Позивач стверджує, що має пільги по виходу на пенсію, а тому вважає відмову відповідача протиправною та такою, що суперечать чинному законодавству. Вказує, що відповідно до довідки від 05.04.2024 року № 288, виданої Лугинською селищною радою Житомирської області дійсно з 26.04.1986 року по 29.08.1986 року, з 05.07.1993 року по 28.08.1995 року був зареєстрований і постійно проживав у АДРЕСА_1 , а з 30.08.1986 року по 26.06.1987 року та з 10.06.1989 року по 04.07.1993 року проживав без реєстрації у АДРЕСА_1 (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991року с. В. Дивлин Лугинського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС). Відповідно до довідки від 29.02.2024 року № 694, виданої виконкомом Лугинської селищної ради Житомирської області, дійсно з 23.08.1995 по даний час проживає та зареєстрований у смт.Лугини Коростенського району Житомирської області (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 року смт.Лугини Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС). Крім того, вказує, що дійсно навчався з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 14.06.1989 по 29.06.1993 в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. Однак, в період свого навчання, він на постійній основі на вихідні приїздив до батьків в с.В.Дивлин, Коростенського району Житомирської області та, всі канікули, які були під час навчання, а також коли хворів, цей час проводив в с.В.Дивлин Коростенського (Лугинського) району.

Крім того, вказав, що 26.04.1986, в день аварії на Чорнобильській АЕС, проживав у с.В.Дивлин Коростенського (Лугинського) району. Також, факт його постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3 серія НОМЕР_1 від 08.11.2023, яке видавалося особам, які постійно проживають або працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, - на підставі довідки встановленого зразка.

Ухвалою справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області відзив у встановлений строк до суду не подав.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві просить у задоволенні позову відмовити. Вказав, що згідно наданих документів станом на 01.01.1993 підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення з 26.04.1986 по 29.08.1986, з 02.09.1991 по 27.07.1992 та з 06.09.1992 по 31.12.1992, що становить 01 рік 06 місяців 26 днів, не дає право на зниження пенсійного зниження пенсійного віку для виходу на пенсію на 6 років відповідно до Закону 796. Зокрема, архівною довідкою від 06.10.2023 №03-24/01/2552 про період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 15.06.1989 по 29.06.1993 в Луцькому державному педагогічному інституті, в т.ч. на індивідуальному плані навчання на 1991-1992 навчальний рік, спростовується інформація про постійне проживання в зоні гарантованого добровільного відселення за періоди проживання без реєстрації, м.Луцьк, відповідно до переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого Постановою КМ УРСР від 23.07.1991 №106, не відноситься до зон радіоактивного забруднення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.04.2024 після досягнення 55 річного віку звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою та відповідним пакетом документів про призначення пенсії, із зниженням пенсійного віку на 6 років, відповідно до ст. 55 Закону №796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

За принципом екстериторіальності заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області, за результатами чого прийнято рішення від 25.04.2024 про відмову у призначенні пенсії.

У рішенні зазначено, що відсутній необхідний період роботи (проживання) у зоні гарантованого добровільного відселення відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" на 1 січня 1993 року, який становить лише 1 рік 6 місяців 26 днів.

Зокрема, не врахований період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 15.06.1989 по 29.06.1993 в Луцькому державному педагогічному інституті, в т.ч. на індивідуальному плані навчання на 1991-1992 навчальний рік, що спростовує факт постійного проживання чи роботи в даний час в зоні гарантованого добровільного відселення.

Листом ГУПФУ в Житомирській області від 30.04.2024 повідомило позивача про результати розгляду заяви.

Отже, спірним у даній справі є питання підтвердження факту постійного проживання чи роботи позивача в зоні гарантованого добровільного відселення, зокрема, не менше 3 років станом на 01.01.1993, для зниження пенсійного віку при призначенні пенсії за віком.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України від 28.02.1991 №796-XII "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (далі - Закон №796-ХІІ).

Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.

Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, що особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого (добровільного) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зниження пенсійного віку 3 роки та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 6 років.

При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення не менше 3 років.

Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:

1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;

2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення протягом трьох років до 01.01.1993;

3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.

Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за кожен рік проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 3 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.

Позиву відмовлено у призначення пенсії з підстави не підтвердження факту постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки станом на 01.01.1993. Зокрема, враховані періоди проживання з реєстрацією з 26.04.1986 по 29.08.1986, з 05.07.1993 по даний час, та періоди роботи з 02.09.1991 пo 27.07.1992, з 06.09.1992 по 05.12.1992 у зоні гарантованого добровільного відселення. Також враховано період проживання без реєстрації з 30.08.1986 по 26.06.1987 та з 10.06.1989 по 04.07.1993 у зоні гарантованого добровільного відселення. Однак, згідно диплому НОМЕР_2 та архівної довідки не враховано період навчання з 01.09.1986 по 28.06.1987 та з 15.06.1989 по 29.06.1993 в Луцькому державному педагогічному інституті, в т.ч. на індивідуальному плані навчання на 1991-1992 навчальний рік.

Суд не погоджується з такими діями та зазначає наступне.

Відповідно до статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Пунктом 4.7 розділу ІV цього Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").

Тобто, факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування.

Така позиція суду узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18) та постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі №381/3359/17 (№61-16015св18).

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Відповідно до довідки від 05.04.2024 року, № 288 виданої Лугинською селищною радою Житомирської області ОСОБА_1 дійсно з 26.04.1986 року по 29.08.1986 року, з 05.07.1993 року по 28.08.1995 року був зареєстрований і постійно проживав у АДРЕСА_1 , а з 30.08.1986 року по 26.06.1987 року та з 10.06.1989 року по 04.07.1993 року проживав без реєстрації у АДРЕСА_1 (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991року с. В.Дивлин Лугинського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС).

Відповідно до довідки від 29.02.2024 року № 694, виданої виконкомом Лугинської селищної ради Житомирської області, позивач дійсно з 23.08.1995 по даний час проживає та зареєстрований у смт. Лугини Коростенського району Житомирської області (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 смт.Лугини Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС).

Довідкою від 05.04.2024 № 01-09/127, виданою Великодивлинською гімназією Лугинської селищної ради підтверджено, що ОСОБА_1 працював з 02.09.1991 по 27.07.1992 вихователем групи продовженого дня у Великодивлинській середній школі Лугинського району Житомирської області (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 с. В.Дивлин Лугинського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС).

Цей факт також підтверджується записами у трудовій книжці позивача НОМЕР_3 від 16.10.1985.

Відповідно до довідки № 458 від 05.04.2024, виданої Кремненським ліцеєм Лугинської селищної ради, позивач з 06.09.1992 року по 05.12.1992 рік включно, дійсно працював на посаді вчителя історії під час проходження безперервної педагогічної практики в Кремнянській середній школі (згідно постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991 с. Кремне Лугинського району Житомирської області відноситься до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок аварії на ЧАЕС).

Згідно з архівною довідкою, виданою Волинським національним університетом імені Лесі Українки від 06.10.2023 року № 03-24/01/2552, ОСОБА_1 дійсно навчався 01.09.1986 року по 28.06.1987 року та з 14.06.1989 року по 29.06.1993 року в Луцькому державному педагогічному інституті імені Лесі Українки. У період 1991-1992 навчальний рік позивач був переведений на індивідуальну форму навчання для працевлаштування на посаді вчителя історії Великодивлинської середньої школи Лугинського району Житомирської області.

Суд вважає за необхідне відмітити, що в матеріалах справи відсутня інформація про те, що вказані довідки, були відкликані, будь-якими суб`єктами, оскаржені та відповідним органом скасовані, а тому слугують належним доказом у справі та підтверджує факт проживання позивача на території зони гарантованого (добровільного) відселення у вказані в них періоди.

Також слід наголосити, що належність позивача до кола осіб, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи підтверджується наявним в матеріалах справи посвідченням категорії 3 Серія НОМЕР_1 від 08.11.2023 (дублікат взамін НОМЕР_4 від 19.09.1993).

Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17, від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні радіоактивного забруднення.

Суд наголошує, що позивач надав документ, що підтверджує його право на пільги та компенсації, встановлені Законом №796-ХІІ, - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), який засвідчує той факт, що станом на 01.01.1993 вона проживала в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років. Відповідачем як суб`єктом владних повноважень, рішення якого оскаржується, не надано доказів того, що видане позивачу посвідчення визнане недійсним, а наданий позивачу статус скасований; у цій справі відсутні підстави ставити під сумнів наданий позивачу статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи.

У постанові від 26.07.2023 у справі № 460/2589/20 Верховний Суд також зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого (добровільного) відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Отже, диплом не може спростувати факту постійного проживання позивача в зоні гарантованого (добровільного) відселення, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування та посвідченням, у зв`язку з чим відповідач дійшов помилкових висновків про відсутність у позивача права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2024 у справі №240/16372/23.

Враховуючи викладене, суд констатує, що позивач як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії, яка станом на день звернення до відповідного територіального органу Пенсійного фонду України досяг віку 55 роки, мав страховий стаж понад 15 років та проживав в зоні гарантованого (добровільного) відселення станом на 01.01.1993 6 роки (плюс 3 роки початкова величина) має право на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону №796-XII, у зв`язку з чим відмова пенсійного органу в призначенні позивачу такої пенсії є незаконною.

Таким чином, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що ГУПФУ у Сумській області, приймаючи рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, діяло всупереч вимог вказаних вище норм законів, що спричинило порушення права позивача на соціальний захист та отримання пенсійних виплат.

Розглядаючи питання зобов`язання призначення пенсії, суд повинен перевірити усі умови, за яких відповідач зобов`язаний таку пенсію призначити.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у пункті 75 рішення від 05 квітня 2005 у справі "Афанасьєв проти України" (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні (абзац 2 частини 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

У справі, яка розглядається суд встановив, що для прийняття рішення за результатами поданої позивачем заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУ ПФУ у Сумській області, рішенням якого відмовлено в призначенні пенсії за віком.

Відтак, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є ГУ ПФУ у Сумській області.

При цьому, враховуючи положення частини першої статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія позивачу має бути призначена з 17.04.2024.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Житомирській області, призначити пенсію, то суд зазначає, що така вимога задоволенню не підлягає, оскільки пенсійний орган листом лише повідомив позивачу про результат розгляду його заяви, натомість рішенням, яке безпосередньо впливає на права позивача є рішення ГУ ПФУ у Сумській області.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 242-246, 295 КАСУ,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м.Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н,10003. РНОКПП/), Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області (вул.Пушкіна 1, м.Суми,Сумська обл., Сумський р-н,40009. РНОКПП/), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області від 25.04.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов"язати Головне управління Пенсійного фонду України у Сумській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 17.04.2024.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Капинос

02.12.24