Справа № 160/26260/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
01.10.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Єланський Олег Геннадійович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди його роботи з 25.07.1981 року по 20.03.1985 року у колгоспі ім.Леніна, з 11.04.1985 року по 29.06.1985 року у механічному цеху №1 Дніпропетровського ордену Трудового червоного знамені заводу важких пресів, з 08.10.1992 року по 17.11.1992 року у Покровській дільниці Дніпропетровськавтомотосервіс, з 23.11.1992 року по 31.08.1994 року у Покровському райоб`єднанні Сільгоспхімія, відповідно до трудової книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.10.1982 року, а також трудової книжки НОМЕР_2 від 18.06.1985 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2024 року про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-1V, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.10.2024 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 17.10.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на адресу суду письмовий відзив на позов не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 30.08.2024 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою №2074 про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року № 1058-IV (надалі по тексту - Закон №1058).
Не погодившись із рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії та не зарахуванням певних періодів роботи до страхового стажу роботи, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.
Надане вищевказаною статтею право деталізоване у Законах України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788) та від 09.07.2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058).
Згідно із ст. 1 Закону №1788 громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, регулюються Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон України № 1058-ІV).
Частиною 1 ст. 44 Закону України № 1058- ІV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
У відповідності до п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України, Радою Міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Аналіз наведених правових положень свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 року і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969 року, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).
Як вбачається із копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.10.1982 року вбачається, що ОСОБА_1 з 25.07.1981 року по 20.03.1985 року працював у колгоспі ім.Леніна.
Також згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 18.06.1985 року останній з 11.04.1985 року по 29.06.1985 року працював у механічному цеху №1 Дніпропетровського ордену Трудового червоного знамені заводу важких пресів, з 08.10.1992 року по 17.11.1992 року у Покровській дільниці Дніпропетровськавтомотосервіс та з 23.11.1992 року по 31.08.1994 року у Покровському райоб`єднанні Сільгоспхімія».
Щодо не зарахуванням до загального страхового стажу періодів роботи позивача з 25.07.1981 року по 20.03.1985 року у колгоспі ім.Леніна згідно довідки №1.3 від 14.03.2024 року, оскільки в довідці по батькові заявника зазначено скорочено, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 5, 6 основних положень про порядок видачі трудових
книжок колгоспників, схвалених Союзною радою колгоспників 14.03.1975 року та
затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 року № 310 до трудової книжки колгоспника заносились наступні дані: відомості про колгоспника, відомості про членство в колгоспі, відомості про роботу, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Враховуючи, що обчислення стажу роботи селян має певні особливості, з огляду на те, що в багатьох із них праця сезонна, слід мати на увазі, що період праці в колективному господарстві після 1965 року зараховують до стажу залежно від виконання встановленого мінімуму трудової участі. Якщо, для прикладу, член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховують тільки час його роботи за фактичною тривалістю. Тобто для розрахунку стажу за період роботи в колгоспі необхідні дані про встановлений мінімум трудоднів та про кількість фактично відпрацьованих трудоднів.
Так, в спірні періоди роботи позивача в колгоспі, а саме з 1979 року по 1985 року згідно довідки №13 від 14.03.2024 року не зараховано, та єдиною підставою такого не зарахування вказано те, що в довідці скорочено по батькові позивача. Щодо наявності у позивача необхідної кількості вихододнів за вказаний період у спірному рішенні не зазначено.
Так, згідно з архівною довідкою Виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №13 від 14.03.2024 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , у документах архівного фонду товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Перун» Покровського району Дніпропетровської області, у книгах обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу, ксп імені Леніна значиться ОСОБА_2 «так у документі», який за період роботи червень, липень, серпень 1979 року, червень, липень, серпень, грудень 1980 року, червень, липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 1981 року, квітень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень 1982 року, лютий, березень 1985 року працював і отримував заробітну плату у відповідних розмірах.
Слід зазначити, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_1 від 10.10.1982 року також видана на ім`я « ОСОБА_1 », проте на титульній сторінці прізвище « ОСОБА_3 » закреслено і написано « ОСОБА_3 » та міститься запис «виправленому вірити згідно паспорта НОМЕР_3 , виданого 02.10.1980 року.
Отже, враховуючи викладене, довідка №13 від 14.03.2024 року, яка видана на ім`я ОСОБА_1 та в якій зазначено прізвище, ім`я та по-батькові « ОСОБА_2 Ив.» (так у документі) стосується безпосередньо позивача і дані про заробітну плату, які містяться і такій довідці також свідчать про заробітну плату за вказані у довідці періоди саме позивача.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що існуючі неточності в заповненні довідки №13 від 14.03.2024 року не спростовують того факту, що позивач працював з 25.07.1981 року по 20.03.1985 року у колгоспі ім.Леніна.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 11.04.1985 року по 29.06.1985 року та з 08.10.1992 року по 17.11.1992 року, оскільки неможливо визначити рік наказів про звільнення з роботи із-за неякісної сканкопїї трудової книжки та з 23.11.1992 року по 31.08.1994 року, оскільки неможливо визначити рік наказів про прийняття на роботу із-за неякісної сканкопії трудової книжки, суд зазначає наступне.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).
Відповідно до п.2.4 Інструкції № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
З аналізу вказаних норм судом встановлено, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.
Суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року по справі № 677/277/17.
Також слід наголосити, що ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової книжки, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.
Також, як вже зазначалося, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи щодо якої внесені такі відомості.
Таким чином, суд наголошує, що позивач не несе відповідальність за порушення третіми особами вимог ведення трудових книжок. Формальні неточності у документах не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Також суд зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Таким чином, судом встановлено, що в трудовій книжці йдеться посилання на відповідні накази як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, підчисток, тобто оформлені належним чином. Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірний період, ці записи є належними та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.
Суд, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства.
Слід зазначити, що у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було не достатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати позивачеві надати інформації щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Така позиція суду узгоджується також із висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Натомість, відповідач не здійснював ніяких запитів на підтвердження спірних періодів роботи позивача.
Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що спірні періоди роботи позивача з 11.04.1985 року по 29.06.1985 року, з 08.10.1992 року по 17.11.1992 року та з 23.11.1992 року по 31.08.1994 року підтверджений записами його трудової книжки, а неякісна сканкопія трудової книжки, в даному випадку, не може бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Водночас, з приводу позовних вимог зобов`язального характеру, які заявлені до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, суд зазначає про таке.
Як вже було вказано у цьому рішенні, за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності розгляд заяви від 30.08.2024 року №2074, поданої позивачем було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Тобто, розгляд заяви позивача 30.08.2024 року №2074 та прийняття відповідного рішення здійснювалися саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Суд зазначає, що дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди його роботи з 11.04.1985 року по 29.06.1985 року у механічному цеху №1 Дніпропетровського ордену Трудового червоного знамені заводу важких пресів, з 08.10.1992 року по 17.11.1992 року у Покровській дільниці Дніпропетровськавтомотосервіс, з 23.11.1992 року по 31.08.1994 року у Покровському райоб`єднанні Сільгоспхімія.
Також враховуючи, що у спірному рішенні відповідачем не досліджено наявність у позивача необхідної кількості трудоднів за спірний період та єдиною підставою для не зарахуванням спірного періоду було не врахування довідки №13 від 14.03.2024 року, з метою ефективного захисту прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області врахувати довідку Виконавчого комітету Покровської селищної ради Синельниківського району Дніпропетровської області №13 від 14.03.2024 року при вирішенні питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з 25.07.1981 року по 20.03.1985 року у колгоспі ім.Леніна та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.08.2024 року №2074 про призначення пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-1V, з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у загальній сумі 1211,20 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 968,96 грн.
Згідно з ч.5 ст. 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 9, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна