Справа № 380/12188/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 рокусправа № 380/12188/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №37 від 03.05.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні його на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889, зарахувавши період його військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982 до стажу державної служби, та виплачувати її починаючи з 26.04.2024 на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.04.24 № 23 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.04.24 № 22, виданих Стрийською районною державною адміністрацією Львівської області, з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що його страховий стаж роботи становить 41 рік 05 місяців 05 днів, в тому числі, 20 років 02 місяці 06 днів стаж державної служби (разом із військовою службою), який дає право на призначення пенсії відповідно до норм законів України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723 та від 10.12.2015 № 889-VIII. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 37 від 03.05.2024 (додається), мені відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889. Як вбачається із наданого відповідачем розрахунку стажу державної служби (додається), до останнього не враховано період проходження позивачем військової служби (з 11.11.1980 по 11.11.1982), що суперечить законодавству України. Наведене зумовило звернення до суду.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 13.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вказує, що згідно з записів трудової книжки позивач працював на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001. Вказує, що посадові особи місцевого самоврядування не є державними службовцями. Чинними нормативними актами не передбачено зарахування до стажу державної служби, що дає право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону №889 періоду служби в органах місцевого самоврядування. Згідно поданих документів, страховий стаж позивача складає 41 рік 8 місяців 5 днів (період військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982 зараховано до страхового стажу), стаж державної служби відсутній.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якому вказує, що в оскаржуваному рішенні відповідачем безспірно зараховано до стажу державної служби позивача 18 років 02 місяці 05 днів, а саме періоди його роботи з 30.03.1990 по 16.06.2008, і не до зараховано стажу державної служби лише період проходження військової служби. Натомість у відзиві на позовну заяву вказує про відсутність стажу державної служби. Відтак заперечує раніше зарахований ним стаж у безспірному порядку, що не може бути притаманним для органу, що призначає пенсію, а саме як суб`єкту владних повноважень. Наполягає на зарахуванні до стажу державної служби періоду проходження військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982.

Відповідач подав заперечення, у якому наводить доводи, аналогічні тим, що викладені у відзиві на позовну заяву.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889.

Рішенням від 03.05.2024 №37 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у задоволенні його заяви.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Законом України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, згідно з пунктом 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі Закон №3723-ХІІ) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.

Як встановлено судом, позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889.

Рішенням від 03.05.2024 №37 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило позивачу у задоволенні його заяви.

Із вказаного рішення, а також долученого перерахунку вбачається, що стаж державної служби позивача становить 18 років 2 місяці 5 днів та охоплює період роботи позивача з 30.03.1990 по 16.06.2008.

Водночас, до стажу державної служби не зараховано період проходження позивачем військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаних із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Стаж державної служби обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, згідно якого до стажу державної служби включався час військової служби у ЗС та інших військових формуваннях.

Відтак, суд погоджується з позивачем щодо того, що період проходження військової служби слід зарахувати до стажу державної служби позивача.

Водночас, у відзиві на позовну заяву відповідач заперечує щодо наявності у позивача стажу державної служби, оскільки той перебував на посадах в органах місцевого самоврядування, стаж роботи у яких не підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

Суд відхиляє такі доводи відповідача, оскільки вони не були підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII. В оскаржуваному рішенні та долученому розрахунку відповідач визнав наявність у позивача стажу державної служби 18 років 02 місяці 05 днів, а саме періоди його роботи з 30.03.1990 по 16.06.2008.

Разом з тим, суд зазначає, що висновок щодо наявності підстав для зарахування періоду роботи на посадах в органах місцевого самоврядування до стажу державної служби викладено у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №1.380.2019.003855, що додатково спростовує твердження відповідача, викладені у відзиві та запереченні.

Відтак, з урахуванням періоду проходження військової служби, стаж позивача на державній службі становить понад 20 років, що є достатнім для призначення пенсії відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII.

Відтак, прийняте відповідачем рішення №37 від 03.05.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.

Також позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

З цього приводу суд зазначає, що питання переведення (переходу) з одного виду пенсії на інший та питання призначення пенсії проаналізовано у постановах Верховного Суду України від 31 березня 2015 року в справі № 21-612а14, Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року в справі № 317/4184/16-а (2а/317/2/2017), в яких Суд дійшов висновку, що, якщо особа отримувала пенсію на підставі одного закону та виявила бажання перейти на пенсію за іншим законом, це буде нове призначення пенсії. А якщо такий перехід відбувся в рамках одного закону Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то це не є призначенням пенсії, а є переведенням на пенсію в рамках одного закону.

Відтак, оскільки позивач станом на момент звернення до суду отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, то належним способом захисту порушеного права буде зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, зарахувавши період його військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982 до стажу державної служби.

Визначаючись щодо дати, з якої слід призначити пенсію, суд зазначає, що 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі Порядок №622) передбачено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права.

Оскільки із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» позивач звернувся 26.04.2024, то пенсія позивачу має бути призначена саме з цієї дати.

Також позивач просить призначити пенсію з врахуванням на підставі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) від 24.04.24 № 23 та про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби від 24.04.24 № 22, виданих Стрийською районною державною адміністрацією Львівської області.

Втім, позовні вимоги в цій частині є передчасними, а отже безпідставними, оскільки спірним питанням у розглядуваних правовідносинах є право позивача на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ, а не визначення грошового розміру пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак розподіл судового збору не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №37 від 03.05.2024, яким відмовлено ОСОБА_1 у переведенні його на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 26.04.2024 пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, зарахувавши період його військової служби з 11.11.1980 по 11.11.1982 до стажу державної служби.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Розподіл судового збору не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна