Справа № 240/21645/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/21645/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області, в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. від 31 жовтня 2024 року ВП № 63092731 про накладення штрафу у розмірі 10200,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач наполягає на тому, що до винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про накладення штрафу позивачем виконано судове рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 240/5626/18. Пояснює, що судовим рішенням зобов`язано пенсійний орган нарахувати та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до статті 39 Закону України від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (надалі Закон № 796-ХІІ), що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік. При нарахуванні цієї доплати позивачем обчислюється пенсійна виплата із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, оскільки пунктом 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (надалі - Закон № 1774-VIII) встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом як розрахункова величина не застосовується. Тому позивачем обґрунтовано проведено нарахування стягувачу з 17 липня 2018 року підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1762,00 грн х 2.

Посилаючись на пункт 3 частини першої статті 49 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" окрім того зауважує на тому, що виплату пенсії ОСОБА_1 припинено в зв`язку зі смертю, відтак перерахунок пенсії після цього факту не здійснюється.

Також зазначає про те, що з метою отримання додаткового фінансування на проведення пенсійних виплат, які здійснюються виключно за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, інформацію про виконання зазначеного судового рішення та про суму нарахованих, але невиплачених коштів, доведено Пенсійному фонду України, як до розпорядника бюджетних коштів вищого рівня, шляхом включення до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" ІКІС ПФУ. Натомість, державний виконавець вправі накласти штраф за невиконання судового рішення виключно у разі невиконання судового рішення без поважних причин, а тому, відсутність належного фінансування виплат з державного бюджету не утворюють підстав для застосування штрафних санкцій за оскаржуваною у цій справі постановою.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі. Ухвалою суду від 21 листопада 2024 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 29 листопада 2024 року.

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти доводів та вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у відзиві на позовну заяву зазначає про необґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що згідно із судовим рішенням розрахунковою величиною для обрахунку пенсійної виплати стягувача є мінімальна заробітна плата згідно із Законом про Державний бюджет на кожен відповідний рік, яка є змінною величиною, а не прожитковий мінімум, узятий до розрахунку позивачем. Стверджує, що всупереч вказаному у виконавчому листі порядку виконання судового рішення, позивачем безпідставно у період з 17 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року нараховано спірну щомісячну доплату не у відповідності до рішення суду, що встановлено державним виконавцем з матеріалів виконавчого провадження та інформації, наданої пенсійним органом, а також зі звернення стягувача щодо невиконання рішення суду.

З таких підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Також у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про розгляд позовної заяви без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 29 листопада 2024 року, суд, з урахуванням клопотання представника позивача, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи та заперечення сторін у позовній заяві та відзиві на позов, з`ясувавши усі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив таке.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 240/5626/18, яке набрало законної сили 07 серпня 2020 року, визнано, зокрема, протиправною бездіяльність Овруцького об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 як непрацюючій пенсіонерці, яка проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік).

На виконання цього рішення суду 18 серпня 2020 року видано виконавчий лист № 4550 2020 р., який стягувачем пред`явлено до виконання та на підставі якого державним виконавцем відкрите виконавче провадження згідно з постановою від 21 вересня 2020 року ВП № 63092731.

Листом від 07 жовтня 2020 року № 0600-0314-8/55057 Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило державного виконавця про те, що сума донарахованих коштів за період з 17 липня 2018 по 31 жовтня 2020 року складає 96853,16 грн і з 01 листопада 2020 року пенсія виплачуватиметься у розмірі, визначеному рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 240/5626/18, а виплата заборгованості за судовим рішенням буде проведена за умови відповідного фінансування.

У листі від 06 травня 2021 року № 0600-0304-5/34090 Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області подало державному виконавцю інформацію, аналогічного змісту у листі від 07 жовтня 2020 року № 0600-0314-8/55057, з доданням витягу з Реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, щодо внесення інформації про судове рішення у справі № 240/5626/18 до Реєстру за реєстраційним номером 75256.

Так само й у листі від 21 жовтня 2021 року № 0600-0304-8/83589 позивач зазначив про здійснення виплати пенсії з 01 листопада 2020 року згідно із рішенням суду у справі № 240/5626/18 та донарахування за період з 17 липня 2018 по 31 жовтня 2020 року 96853,16 грн, які виплачуватимуться у разі відповідного фінансування та збільшення видатків Пенсійного фонду на виплату пенсій за окремою бюджетною програмою.

Згідно з довідкою в матеріалах виконавчого провадження від 07 липня 2021 року № 45-Ф розмір бюджетних асигнувань, передбачених для Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду на 2021 рік складає 9679,55 тис. грн, які станом на 23 червня 2021 року використані у повному обсязі на виплату сум за рішеннями суду, що надійшли до Головного Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області до 11 листопада 2019 року (включно).

12 жовтня 2021 року за № 32/18911 державним виконавцем скеровано Головному Управлінню Пенсійного фонду України в Житомирській області вимогу виконавця щодо виконання у строк до 22 жовтня 2021 року рішення суду у справі № 240/5626/18 з наданням підтверджуючих документів про його виконання.

01 листопада 2021 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Сладь Т.П. прийнято постанову про накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в адміністративній справі № 240/5626/18 (стягувач ОСОБА_1 ). Цією ж постановою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Згідно з цією постановою підставою для накладення штрафу слугувало не виконання рішення суду у справі № 240/5626/18, оскільки згідно з розрахунком підвищення до пенсії ОСОБА_1 з 17 липня 2018 року нараховується не у розмірі, визначеному судовим рішенням, який повинен дорівнювати двом мінімальним заробітним платам згідно із Законом про державний бюджет на відповідний рік.

04 січня 2024 року за вих. № 1057 державним виконавцем винесено вимогу виконавця, у якій вказано про невиконання у повному обсязі рішення суду у справі № 240/5626/18 із зазначенням про те, що розмір щомісячного підвищення до пенсії, на яке має право стягувач, становить дві мінімальні заробітні плати, встановлені Законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік, тобто ця величина має відповідати показникам мінімальної заробітної плати, визначеної у конкретних Законах про Державний бюджет на 2018 2024 роки. Окрім цього зазначено, що згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2024 рік" розмір мінімальної заробітної плати як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду встановлено на рівні 1600 грн.

Цією вимогою державним виконавцем вимагалось виконати рішення суду щодо нарахування та виплати підвищення до пенсії у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам згідно зі Законом про Державний бюджет на відповідний календарний рік у 10-денний строк.

08 лютого 2024 року відповідачем винесено постанову ВП № 63092731 про заміну сторони виконавчого провадження, а саме - стягувача у виконавчих листах ОСОБА_1 на її правонаступницю ОСОБА_2 .

У листі від 19 лютого 2022 року № 0600-0304-8/20763 Головне Управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило Відділ примусового виконання рішень про те, що при виконанні рішення суду застосовано Закон № 1774-VIII й узято до розрахунку підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ у розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 1762 грн з 01 січня 2018 року. В результаті перерахунку розмір пенсії станом на 30 листопада 2021 року становив 6938,03 грн, у тому числі 3524 грн - підвищення за проживання на території радіоактивного забруднення (1762 грн х 2).

23 квітня 2024 року за № 36722 винесено вимогу виконавця, згідно з якою державним виконавцем вимагалось у 10-денний термін з моменту отримання вимоги виконати рішення суду та надати підтверджуючі документи про його виконання.

У зв`язку з ненаданням пенсійним органом відповіді на вимогу виконавця від 23 квітня 2024 року, 24 червня 2024 року державним виконавцем винесено вимогу виконання за № 55245, відповідно до якої вимагалось в 10-денний строк з дня отримання вимоги виконати рішення суду та надати підтверджуючі документи про його виконання.

Листом від 28 червня 2024 року за вих. № 0600-0306-5/80741 Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено відповідача, що на виконання вимоги державного виконавця від 24 червня 2024 року проведено перерахунок пенсії згідно з рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року по справі № 240/5626/18 із застосуванням розрахункової величини з урахуванням Закону № № 1774-VIII прожиткового мінімуму, відтак рішення суду виконано добровільно в межах наданих компетенції та фінансування. Інформацію про стан виконання рішення та про суму нарахованих, але невиплачених коштів (потребу), надано Пенсійному фонду України шляхом включення до Реєстру судових рішень, фінансування яких здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України підсистеми "Реєстр судових рішень" Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України (ІКІС ПФУ).

19 серпня 2024 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сладь Т.П. винесено постанову у ВП № 63092731 про накладення на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області, штрафу у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в адміністративній справі № 240/5626/18 (стягувач ОСОБА_3 ). Цією ж постановою зобов`язано боржника протягом десяти робочих днів виконати рішення суду, а також попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

09 вересня 2024 року відповідачем винесено вимогу виконавця № 84287 щодо виконання судового рішення у справі № 240/5626/18 (виконавчий лист виданий 18 серпня 2020 року; стягувач ОСОБА_3 ) у 5-денний термін з наданням підтверджуючих виконання судового рішення документів.

У відповідь 18 вересня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомлено про надання детальної інформації щодо проведеного перерахунку пенсії на виконання судового рішення у справі № 240/5626/18 у листі від 28 червня 2024 року № 0600-0306-5/80741 у відповідь на вимогу від 24 червня 2024 року № 55245 по виконавчому провадженню від 21 вересня 2020 року ВП № 63092731.

31 жовтня 2024 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання у Житомирській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сладь Т.П. у виконавчому провадженні № 63092731 винесено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в розмірі 10200 грн за повторне невиконання рішення суду, яка є предметом оскарження у цій справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Частиною другою статті 14 КАС України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Частиною четвертою статті 372 КАС України визначено, що примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (надалі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Статтею 75 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання (частина перша статті 75 Закону № 1404-VIII).

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення (частина друга статті 75 Закону № 1404-VIII).

Правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин. При цьому, застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

Вирішуючи питання про накладення штрафу, державний виконавець повинен встановити дві обставини: 1) факт виконання чи невиконання рішення; 2) у випадку невиконання рішення встановити причини невиконання. При цьому, лише дійшовши висновку про відсутність поважних причин, державний виконавець вправі накласти штраф на боржника. Встановлення таких обставин здійснюється шляхом виконання державним виконавцем своїх обов`язків та реалізації прав, передбачених статтею 18 Закону № 1404-VIII, а також дотриманням сторонами виконавчого провадження свої обов`язків.

Зокрема, частиною першою статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, серед іншого, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, а за частиною четвертою вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, складовою права на справедливий суд.

За змістом спірних обставин у цій справі підставою для винесення оскаржуваної постанови слугувало те, що виконуючи рішення суду у справі № 240/5626/18 пенсійний орган, нараховуючи підвищення до пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 39 Закону № 796-XII проводив нарахування виплати з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, зокрема 1762 грн з 01 січня 2018 року.

Як з`ясовано судом та підтверджується матеріалами справи, за період з 17 липня 2018 року по 31 жовтня 2020 року на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року у справі № 240/5626/18 пенсійним органом нараховано 96853,16 грн як суми підвищення до пенсії згідно із судовим рішенням з розрахунку двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом про Державний бюджет на відповідний рік.

Визначаючись у цій справі суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у межах зразкової справи № 240/4937/18, розглядаючи заяву пенсійного органу про роз`яснення питання можливості застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для забезпечення розміру підвищення до пенсії відповідно до вимог статті 39 Закону № 796-XII з постановлених питань: яка розрахункова величина повинна застосовуватися для нарахування підвищення до пенсії позивачу як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-XII, а саме мінімальна заробітна плата чи прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 01 січня календарного року; чи необхідно здійснювати перерахунок розміру підвищення до пенсії позивачу у зв`язку зі зміною показника мінімальної заробітної плати/прожиткового мінімуму для працездатних осіб згідно із законами про державний бюджет на відповідний рік; відмовила заявнику у роз`ясненні судового рішення.

Велика Палата зазначила, що відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 та статті 39 Закону №796-ХІІ із 17 липня 2018 року позивач має право на щомісячне отримання підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат, як установлено статтею 39 Закону №796-ХІІ, тому судове рішення Великої Палати Верховного Суду є зрозумілим і підстав для його роз`яснення немає.

Оскільки згідно з ухваленим судом рішенням у справі № 240/5626/18 пенсійний орган зобов`язано здійснити із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії ОСОБА_1 , визначеного статтею 39 Закону 796-XII, саме у розмірі, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік), а не з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відсутні підстави вважати виконаним належним чином судове рішення у справі № 240/5626/18 й проведення нарахування та виплати підвищення до пенсії стягувача згідно зі статтею 39 Закону 796-XII у розмірі, встановленому судом.

Станом як на дату винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу, так і на дату розгляду цієї справи у суді позивач не надав державному виконавцю та суду доказів, які б підтверджували належне виконання судового рішення.

Тому суд відхиляє довід пенсійного органу щодо добровільного виконання рішення суду, оскільки доказами у цій справі доведено протилежне.

Суд також не бере до уваги й посилання позивача щодо того, що зі смертю стягувача ( ОСОБА_1 ) припинено обов`язок виконання судового рішення, оскільки ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2023 заяву ОСОБА_2 було задоволено та замінено стягувача у виконавчих листах по справі № 240/5626/18 - ОСОБА_1 її правонаступником - ОСОБА_2 .

При цьому заміна первинного стягувача його правонаступником не змінює обов`язку боржника належним чином виконати рішення суду, оскільки до правонаступника перейшли всі права стягувача.

Також не є обґрунтованими й покликання позивача на відсутність належного фінансування, оскільки такі обставини (відсутність коштів) не лягли в основу оскаржуваного у цій справі індивідуального акта (постанови про накладення штрафу).

Враховуючи попереднє накладення штрафу на боржника - Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області згідно з постановою державного виконавця від 19 серпня 2024 року у ВП № 63092731 у розмірі 5100,00 грн за невиконання рішення суду в адміністративній справі № 240/5626/18 (стягувач ОСОБА_3 ), повторність застосування штрафу за спірною у цій справі постановою у подвійному щодо визначеного у частині першій статті 75 Закону № 1404-VIII розмірі - 10200 грн відповідає нормі частини другої статті 75 Закону № 1404-VIII. Покликання позивача на судове оскарження цієї постанови не змінює повторне застосування штрафу, як і не утворює обставин, які б перешкоджали судовому розгляду цієї справи.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За результатом розгляду адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні постанови про накладення штрафу від 31 жовтня 2024 року ВП № 63092731 дотримався приписів Закону № 1404-VIII й оскаржувана постанова відповідає критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, а відтак у позові слід відмовити.

За правилами статті 139 КАС України у суді відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

У позові Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в особі відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Житомирській області (майдан Соборний, 1, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування постанови від 31 жовтня 2024 року ВП № 6309273 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько

Повний текст складено: 29 листопада 2024 р.

29.11.24