Справа № 600/5472/24-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

02 грудня 2024 р. м. Чернівці Справа №600/5472/24-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області матеріальну шкоду в розмірі 48000,00 грн та моральної шкоди в розмірі 24000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; 4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); 6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Одержавши позовну заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, судом з`ясовано наступне.

Так, обґрунтовуючи вимогу про відшкодування матеріальної шкоди з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в сумі 48000,00 грн, позивач посилається на те, що лише починаючи з 01 липня 2023 року, після набрання законної сили рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а, позивачу відновлено виплату щомісячної доплати до пенсії в розмірі 2000,00 грн. Відповідно, наразі наявна заборгованість у зв`язку з невиплатою щомісячної доплати до пенсії за попередній період у розмірі 48000,00 грн.

Згідно з відомостями із системи «Діловодство спеціалізованого суду» рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а, яке набрало законної сили 13 червня 2023 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, - задоволено повністю. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області щодо відмови ОСОБА_1 у поновленні виплати щомісячної доплати в розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 «Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб", з дати припинення її нарахування.

14 червня 2023 року Чернівецьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист по адміністративній справі №600/2090/23-а про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 щомісячної доплати у розмірі 2000 грн, згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 №713 "Про додатковий соціальних захист окремих категорій осіб", з дати припинення її нарахування.

На виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області складено розрахунок на доплату (виплату, утримання) пенсії.

Так, сума доплати пенсії за рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а становить 48000,00 грн. Період, за який здійснюється виплата пенсії на виконання рішення суду з липня 2021 року по червень 2023 року.

Як вбачається з матеріалів позову, позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою щодо перерахунку та виплату пенсії на виконання рішення суду.

Листом від 18 жовтня 2024 року №2400-1702-8/42841 Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повідомлено ОСОБА_1 про те, що суми пенсії, донараховані на виконання судового рішення, виплачуються за рахунок коштів, передбачених у Державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету, обліковуються в автоматизованих системах обробки пенсійної документації (електронних пенсійних справах) та на їх підставі в автоматизованій базі даних у підсистемі «Реєстр судових рішень» Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України. Інформацію щодо наявності суми боргу за даним рішення станом на 17 жовтня 2024 року зареєстровано у Реєстрі судових рішень №457123.

Також Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області у листі від 18 жовтня 2024 року №2400-1702-8/42841 зазначено, що видатки на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, виданими або ухваленими після набрання чинності Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», плануються в межах коштів Державного бюджету України, передбачених на фінансування пенсійних програм. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили.

За таких обставин, враховуючи невиплату заборгованості по пенсії, нарахованої на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а у розмірі 48000,00 грн, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на зміст позовної заяви та беручи до уваги наведені вище обставини, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 27 липня 2022 року у справі №540/606/20 в подібній ситуації (позивач у справі №540/606/20 не погоджувався із діями відповідача, здійсненими на виконання рішення суду, яке набрало законної сили, у справі №540/1155/19; позивачка та її представник вважали, що пенсійний орган не у повному обсязі виконав постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у справі №540/1155/19) на підставі аналізу норм матеріального та процесуального права, а також враховуючи рішення Конституційного Суду України та рішення Європейського суду з прав людини, вказав наступне: Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України Про виконавче провадження. Якщо позивачка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення у справі №540/1155/19 порушувалися її права, свободи чи інтереси, то вона повинна була звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов. Вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності пенсійного органу, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення у справі №540/1155/19, в окремому судовому провадженні не повинні розглядатися. Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права. При розгляді позовних вимог позивачки стосовно фактичного невиконання окремого судового рішення у іншій справі, Суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження є завершальною стадію судового провадження. Відтак, колегія суддів доходить висновку, що оскільки є така, що набрала законної сили постанова суду з того самого фактичного предмету спору (щодо призначення та виплати пенсії позивачці) і між тими самим сторонами, а тому наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту четвертого частини першої статті 238 КАС України (пункти 44, 50, 52, 53, 55 постанови від 27 липня 2022 року).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 27 липня 2022 року у справі №540/606/20 та зважаючи на те, що у даному випадку, як і у названій справі, яку розглядав суд касаційної інстанції, позивач не погоджується із діями пенсійного органу, здійсненими на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду у справі №600/2090/23-а щодо невиплати йому нарахованих сум пенсії, суд приходить до висновку про те, що визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача пенсійного органу, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання рішення суду у справі №600/2090/23-а, в окремому судовому провадженні не повинні розглядатися, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права. Якщо ОСОБА_1 вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю пенсійного органу на виконання рішення суду у справі №600/2090/23-а порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статей 382, 383 КАС України (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішень судів), а не пред`являти новий адміністративний позов. Не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області виконувати рішення суду (рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а) шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення (про виплату сум пенсії, нарахованих на виконання рішення суду у справі №600/2090/23-а), оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічної позиції дотримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд при вирішенні подібних спірних відносин у справах №600/4650/23-а (постанова від 15 квітня 2024 року) та №600/4193/24-а (постанова від 12 листопада 2024 року).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду (рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 11 травня 2023 року у справі №600/2090/23-а) з того самого фактичного предмету спору (щодо виплати ОСОБА_1 перерахованої пенсії в сумі 48000,00 грн за період з липня 2021 року по червень 2023 року за результатом відновлення ОСОБА_1 виплати щомісячної доплати у розмірі 2000,00 грн згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 14 липня 2021 року №713), між тими самими сторонами (позивач ОСОБА_1 , відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області) і, фактично, з тих самих підстав, то наявні підставі для відмови у відкритті провадження у цій справі згідно пункту 2 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, як вбачається зі змісту позову, позивач просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відшкодувати моральну шкоду в розмірі 24000,00 грн.

Згідно з частиною 2 статті 20 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про оборонні закупівлі", крім спорів, пов`язаних із укладенням державного контракту (договору) про закупівлю з переможцем спрощених торгів із застосуванням електронної системи закупівель, а також зміною, розірванням і виконанням державних контрактів (договорів) про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу; 16) спорах щодо здійснення державного регулювання, нагляду і контролю у сфері медіа.

При цьому суд зауважує, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, тоді як визначальним принципом цивільного та господарського судочинства є змагальність сторін.

Водночас позов ОСОБА_1 за своїм змістом не містить позовних вимог щодо вирішення публічного-правового спору у розумінні пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки жодні дії, рішення чи бездіяльність відповідача не є предметом оскарження у цьому позові.

При цьому сам по собі факт того, що відповідачем є органом державної влади, який у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є суб`єктом владних повноважень, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень. Розгляду ж адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.

Суд зазначає, що відповідно до частини 5 статті 21 Кодексу адміністративного судочинства України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

При цьому суд звертає увагу на те, що у постанові від 14.03.2018 року у справі №522/3454/16-ц Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що вимоги про відшкодування шкоди, як майнової, так і моральної, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір (частина друга статті 21 КАС України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року та частина п`ята статті 21 КАС України у редакції від 03 жовтня 2017 року). Якщо такі вимоги заявлено окремо, вони вирішуються судами в порядку цивільного судочинства.

Частиною 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд звертає увагу, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

У цій справі основою спору є не оскарження рішень, дії або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, натомість дії позивача спрямовані на захист його приватно-правового інтересу, а саме: стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, а тому зазначені правовідносини носять виключно приватноправовий характер.

Оскільки позивачем заявлено позовну вимогу про відшкодування, зокрема, моральної шкоди без вимоги вирішити публічно-правовий спір, то такий спір підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Оскільки даний позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, то наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження у цій справі і на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною шостою статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у разі відмови у відкритті провадження в адміністративній справі з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд такої справи.

З огляду на викладене вище, суд роз`яснює позивачу, що вимоги про відшкодування моральної шкоди можуть вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 170, 171, 241, 242, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі №600/5472/24-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк