Справа № 520/15857/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

02 грудня 2024 року № 520/15857/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), у звільненні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024), оформлену листом №1634/1 від 20.05.2024;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024).

Ухвалою суду від 12.06.2024 року зазначена позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

На виконання ухвали суду позивачем було подано пояснення (в порядку п.3 ч.1 ст. 44 КАС України), заяву про усунення недоліків позовної заяви та заяву про заміну первісного відповідача належним відповідачем.

Ухвалою суду від 24.06.2024 року заяву позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем - задоволено; визначено належним відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) замість первинного Військової частини НОМЕР_2 ; позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху; надано позивачу термін - десять календарних днів з дня отримання копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання до суду доказів направлення на адресу належного відповідача копії поданих до суду документів, у тому числі, позову та доданих до нього документів.

В обґрунтування позовної заяви позивачем зазначено, що він проживає разом з батьком, здійснює догляд за ним, супровід до лікувальних закладів, а також здійснює матеріальне утримання батька (купує харчі, ліки тощо), що підтверджується довідкою №115 від 12.04.2024, довідкою (актом обстеження) від 12.04.2024 та актом проведення обстеження сім`ї №2-10 від 12.04.2024 року. Жодна із затверджених законодавством форм медичної документації не містить в собі можливості зазначення про потребу саме у «постійному сторонньому догляді», як того вимагає підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024). У зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком, на підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024), позивач має право на звільнення з військової служби, з огляду на що 17.05.2024 ним був поданий рапорт про звільнення. Відповідач листом повідомив про відмову у задоволенні рапорту, проте така відмова є протиправною, оскільки така мотивована посиланням на положення статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (зі змінами), тобто в редакції від 19.05.2024 року. Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду із позовом у цій справі.

Ухвалою суду від 02.07.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі.

Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. В той же час представником відповідача вказано, що за результатами опрацювання подання та матеріалів на звільнення позивача, їх було повернуто з підстав відсутності у матеріалах висновку МСЕК, про який зазначено у рапорті. Натомість в матеріалах до рапорту був наданий висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.04.2024 № 490. Однак, у цьому висновку не зазначено, які саме соціальні послуги рекомендовано хворому. Відповідальними посадовими особами військової частини НОМЕР_2 були доопрацьовані повернені матеріали на звільнення позивача та надіслані повторно до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України. Представником відповідача наголошено на обставинах того, що з повторним поданням документів було подано новий рапорт позивача на звільнення, у якому слова у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується висновком МСЕК були замінені на у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком. Крім того, у матеріалах на звільнення з`явилися висновок ЛКК № 712 від 17.05.2024 та довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 685132. Однак, недоліки, про які було наголошено у листі начальника Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України командиру військової частини від 13.05.2024 № 765/4/6258 щодо висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.04.2024 № 490, не було виправлено. Натомість, у розділі 4 цього висновку замість підкреслення конкретних рекомендованих видів соціальних послуг, було підкреслено усі перераховані. Вказані матеріали на звільнення позивача з військової служби надійшли повторно до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України 21 травня 2024 року та відповідальними посадовими особами Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України були відпрацьовані і листом від 29.05.2024 № 765/4/7032 повернуті знову до Військової частини НОМЕР_2 . При цьому зазначені матеріали з посиланням на обставини того, що зазначена військовослужбовцем підстава для звільнення не відповідає пункту 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу. Крім того вказано, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснювали жодних дій щодо відмови позивачу у звільненні його з військової служби. Натомість, усі дві наявні відмови були підготовлені представниками Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України. Відтак, вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 не може бути у цій судовій справі Відповідачем.

Ухвалою суду від 19.09.2024 року залучено в якості другого відповідача Кадровий центр Сухопутних військ Збройних Сил України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до участі у справі за вказаним вище позовом.

Представником відповідача Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України через канцелярію суду подано відзив на позов, в якому зазначено, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. В той же час представником відповідача вказано, що за результатами опрацювання, подання до звільнення позивача з військової служби та додані матеріали відповідачем було повернуто останні на адресу Військової частини НОМЕР_2 без реалізації за вих. № 765/4/7032 від 29.05.2024, у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення. В той же час представником відповідача вказано, що станом на 29.05.2024 року, тобто дату прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, застосуванню підлягав підпункт г пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу в редакції Закону № 3633-IX. Оскільки батько позивача, у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за яким позивач подав рапорт про звільнення, є особою з інвалідністю III групи, то на дату прийняття оскаржуваного рішення у позивача були відсутні підстави для звільнення з військової служби, а рішення відповідача від 29.05.2024 вих. № 765/4/7032 про повернення без реалізації подання до звільнення позивача з військової служби та доданих матеріалів - ґрунтується на вимогах закону, чинного на дату такого рішення. На дату подачі рапорту про звільнення з військової служби позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , командир якої не є посадовою особою, визначеною пунктом 225 Положення про проходження військової служби. Водночас, Військова частина НОМЕР_2 не підпорядкована відповідачу, тому у начальника кадрового центру Збройних Сил України відсутні повноваження щодо звільнення позивача з військової служби. З огляду на наведене, відповідач не є належним відповідачем за позовною вимогою щодо зобов`язання звільнити позивача з військової служби.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову та заперечень проти нього, суд встановив таке.

Солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується довідкою №755 від 01.03.2024.

Зі змісту позовної заяви та заяв про уточнення встановлено доводи стосовно того, що батько ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є інвалідом ІІІ групи довічно у зв`язку з захворюванням, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №685132.

Як зазначено позивачем, у зв`язку з похилим віком та наявністю хвороб, ОСОБА_2 здійснює лікування у лікувальних закладах.

При цьому під час призову ОСОБА_1 на військову службу за мобілізацією стан здоров`я його батька дозволяв йому проживати самостійно та обходити себе у побуті, однак у теперішній час стан здоров`я ОСОБА_2 суттєво погіршився, у зв`язку з чим він потребує постійного стороннього догляду.

Після лікування, лікарсько-консультативна комісія встановила потребу ОСОБА_2 у постійному догляді за ним.

Так, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у зв`язку з наявністю порушень функцій організму не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися, у зв`язку з чим потребує догляду на непрофесійній основі, що підтверджується висновком ЛКК №490 від 04.04.2024 та листом №01-19/252 від 08.05.2024.

ОСОБА_1 проживає разом з батьком, здійснює догляд за ним, супровід до лікувальних закладів, а також здійснює матеріальне утримання батька (купує харчі, ліки тощо), що підтверджується довідкою №115 від 12.04.2024, довідкою (актом обстеження) від 12.04.2024 та актом проведення обстеження сім`ї №2-10 від 12.04.2024.

Своєю чергою під час розгляду справи встановлено, що 17.05.2024 року позивач звернувся по команді до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом, в якому просив порушити клопотання перед вищим командуванням про звільнення його з військової служби на підставі підпункту г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу у зв`язку із необхідністю постійного догляду за хворим батьком.

Згідно з довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією від 31.10.2022 серії 12ААВ № 685132 батькові позивача, ОСОБА_3 , з 01.11.2022 встановлено третю групу інвалідності довічно.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП Центр первинної медико-санітарної допомоги Красноградського району №490 від 04.04.2024 (форма 080-4/о) батько позивача, ОСОБА_3 , має потребу в постійному сторонньому догляді.

Командиром Військової частини НОМЕР_2 рапорт позивача про звільнення з військової служби задоволено та відпрацьовано подання до звільнення позивача з військової служби.

Подання до звільнення позивача з військової служби разом з документами, передбаченими пунктом 12.11 розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої на подання до звільнення позивача з військової служби згідно із наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 року №170, направлено командуванням Військової частини НОМЕР_2 за вих. № 1634/1 від 20.05.2024 на адресу Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України (вих. військової частини НОМЕР_2 від 23.04.2024 № 1296) отримано та зареєстровано ІНФОРМАЦІЯ_2 за вх. № 942П від 21.05.2024 року.

За результатами опрацювання, подання до звільнення позивача з військової служби та додані матеріали Кадровим центром Сухопутних військ Збройних Сил України було повернуто на адресу Військової частини НОМЕР_2 без реалізації за вих. № 765/4/7032 від 29.05.2024, у зв`язку із відсутністю підстав для звільнення.

Причиною повернення стала відсутність у матеріалах висновку МСЕК, про який зазначено у рапорті. Натомість в матеріалах до рапорту був наданий висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.04.2024 № 490. Однак, у цьому висновку не зазначено, які саме соціальні послуги рекомендовано хворому.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідальними посадовими особами військової частини НОМЕР_2 були доопрацьовані повернені матеріали на звільнення позивача та надіслані повторно до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України за вих. від 20.05.2024 № 1634/1.

Представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 вказано, що з повторним поданням документів було подано новий рапорт позивача на звільнення, у якому слова у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується висновком МСЕК були замінені на у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком. Крім того, у матеріалах на звільнення з`явилися висновок ЛКК № 712 від 17.05.2024 та довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 685132. Однак, недоліки, про які було наголошено у листі начальника Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України командиру військової частини від 13.05.2024 №765/4/6258 щодо висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.04.2024 № 490, не було виправлено. Натомість, у розділі 4 цього висновку замість підкреслення конкретних рекомендованих видів соціальних послуг, було підкреслено усі перераховані.

Вказані матеріали на звільнення позивача з військової служби надійшли повторно до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України 21 травня 2024 року.

Відповідальними посадовими особами Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України були відпрацьовані вказані матеріали та листом від 29.05.2024 № 765/4/7032 повернуті знову до військової частини НОМЕР_2 . При цьому було повідомлено, що зазначена військовослужбовцем підстава для звільнення не відповідає пункту 12 статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Позивач, вважаючи вказану відмову протиправною, звернувся до суду із позовом у цій справі.

Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає таке.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами 1, 2 статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та є діючим і станом на час розгляду цієї справи.

Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно із ч.1 ст.2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною 2 ст. 2 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до положень ч.6 ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Приписами ч.5 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу.

Судовим розглядом справи встановлено, що первинно 16.04.2024 року позивач подав до відповідача рапорт про звільнення з військової служби на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується висновком МСЕК.

Отже, положеннями пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у редакції станом на 16.04.2024 року, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

У Кадровому центрі Сухопутних військ Збройних Сил України, за результатами опрацювання подання та матеріалів на звільнення позивача, їх було повернуто, а в якості причин повернення вказано відсутність у матеріалах висновку МСЕК, про який зазначено у рапорті.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача Командування Сухопутних військ Збройних Сил України відзиву на позов встановлено доводи стосовно того, що в матеріалах до рапорту був наданий висновок про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 04.04.2024 № 490. Однак, у цьому висновку не зазначено, які саме соціальні послуги рекомендовано хворому.

Також представником відповідача вказано, що після доопрацювання повернутих документів матеріали на звільнення позивача та надіслані повторно до Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України за вих. від 20.05.2024 № 1634/1.

При цьому представником відповідача вказано, що повторним поданням документів було подано новий рапорт позивача на звільнення, у якому слова у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком, що підтверджується висновком МСЕК були замінені на у зв`язку з необхідністю здійснення постійного стороннього догляду за батьком. Крім того, у матеріалах на звільнення з`явилися висновок ЛКК № 712 від 17.05.2024 та довідка до акта огляду МСЕК серії 12 ААВ № 685132.

В подальшому, 18.05.2024 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" №3633-IX.

У зв`язку із внесеними змінами положеннями пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у новій редакції чинній з 18.05.2024, визначено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Згідно з ч.12 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у редакції чинній з 18.05.2024, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин під час дії воєнного стану у зв`язку із необхідністю необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Враховуючи вказане вище, слід дійти висновку про те, що положення Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", якими визначено підстави звільнення з військової служби, змінились та законодавцем шляхом внесення змін до нормативно-правового акту встановлено, що для звільнення з військової служби військовослужбовець має довести необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, така підстава для звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану як наявність третьої групи інвалідності у батька зазнала змін станом на час розгляду відповідачем рапорту позивача, хоча і була чинною станом на час первинного звернення позивача до відповідача із відповідним рапортом.

Зі змісту поданого до суду представником відповідача відзиву на позов встановлено доводи останнього стосовно того, що від 18.05.2024 самого факту наявності у військовослужбовця одного із батьків, які є особами з інвалідністю та потребують постійного нагляду стало недостатньо. За таких обставин, станом на день розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби відповідний закон вже було змінено, й рішення приймалося з врахуванням внесених змін та з врахуванням нових підстав для звільнення, які у позивача були відсутні.

Тому, за наслідками розгляду рапорту та доданих до нього документів, відповідачем було повідомлено позивача листом від 29.05.2024 року №765/4/7032 про те, що згідно із Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» підстави для звільнення відсутні.

Позивачем не було надано ні до відповідача разом із рапортом, ні до суду разом із позовом документів, які б підтверджували необхідність у здійсненні постійного догляду за його батьком.

Натомість зі змісту позовної заяви встановлено доводи позивача стосовно того, що оскільки рапорт ним був поданий ще за часу дії положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції до 18.05.2024 року, то саме такі норми при розгляді такого рапорту і мали бути застосовані відповідачем.

Надаючи оцінку вказаним доводам позивача, суд зазначає таке.

Згідно із положеннями ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до висновків щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, які викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі наведено Верховним Судом й у постановах від 09.09.2020 у справі №826/10971/16, від 31.03.2021 у справі №803/1541/16, від 24.01.2023 у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а відповідно, від 10 січня 2024 року у справі № 380/13615/21 та ухвалі від 01.08.2024 року у справі №200/843/24.

Під час розгляду справи встановлено, що спірні правовідносини між сторонами виникли 16.04.2024 року (день первинного звернення позивача із відповідним рапортом) та припинились 29.05.2024 року (день складення на ім`я позивача відповідачем листа-відповіді на рапорт), тобто такі правовідносини тривали у проміжку часу до та після набуття 18.05.2024 року чинності змінами до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відтак, оскільки станом на час розгляду рапорту позивача відповідачем застосовано чинну редакцію Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" з урахуванням змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11.04.2024 року №3633-IX, то у суду відсутні підстави вважати, що останнім було допущено порушення норм законодавства.

З огляду на вказане вище та встановлені судом обставини, підстави для визнання протиправним відмови Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024), оформлену листом №765/4/7032 від 29.05.2024, відсутні.

Оскільки позовні вимоги позивача про зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби підставі підпункту «Г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції від 04.05.2024) є похідними від первинної позовної вимоги, то враховуючи висновки суду у цій справі такі задоволенню також не підлягають.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 ), Кадрового центру Сухопутних військ Збройних Сил України ( АДРЕСА_1 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.