Справа № 380/27300/23
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/27300/23 пров. № А/857/27184/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Глушка І.В.,

з участю секретаря судового засідання - Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Тарадін П.М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.10.2024р. з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмови у виготовленні і скеруванні до пенсійного органу оновленої довідки про розмір грошового забезпечення, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 14.10.2024р., м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 14.10.2024р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду від 25.04.2024р. у справі № 380/27300/23 відмовлено (а.с.204-205).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення питання про встановлення судового контролю, просить в апеляційній скарзі судову ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити (а.с.211-221).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання рішення суду відповідач видав оновлену довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2023р., в якій надбавка за особливості проходження служби обрахована в розмірі 1 % (замість 65 %) посадового окладу з урахуванням окладу за військове звання, премія в розмірі 10 % (замість 140 %) посадового окладу, при цьому не враховано телеграму Департаменту фінансів Міністерства оборони України № 2683/з від 01.02.2023р.

За таких обставин апелянт вважає неналежним виконання рішення суду.

Наголошує на тому, що додаткові складові грошового забезпечення, зазначені у виданій на виконання рішення суду довідці, мають визначатися виходячи з положень Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам та Положення про види, розміри і порядок надання компенсації громадянам у зв`язку з роботою, яка передбачає доступ до державної таємниці, затв. постановою КМ України № 414 від 15.06.1994р., а не відповідно до вказівки Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, оскільки це прямо суперечить п.8 постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. у справі № 380/27300/23 (із урахуванням ухвали суду від 21.05.2024р. з питань виправлення описки в судовому рішенні), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2021р., позов ОСОБА_3 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 /СП/ щодо відмови у виготовленні та скеруванні до Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Львівській обл. оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. для перерахунку пенсії з 01.02.2023р.; зобов`язано відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та скерувати до ГУ ПФ України у Львівській обл. довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн.), встановленого законом на 2023 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою, та обчислених з урахуванням розмірів, встановлених окладів станом на 01.01.2023р., для перерахунку пенсії з 01.02.2023р.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с.91-99, 109-110, 153-161).

На виконання рішень судів в справі № 380/27300/23 відповідач виготовив і скерував позивачу та пенсійному органу довідку № 12670 від 21.08.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. (а.с.175-176).

02.10.2024р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив встановити судовий контроль за виконанням рішення суду в справі № 380/27300/23, оскільки відповідач неналежно виконав рішення суду, вказавши у виданій довідці № 12670 від 21.08.2024р. неправильний розмір надбавки за особливості проходження служби в розмірі 1 % посадового окладу, окладу за військове звання та надбавки за вислугу років, а також премії в розмірі 10 % посадового окладу (а.с.165-174).

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на виконання рішення суду виготовлено та направлено до ГУ ПФ України у Львівській обл. довідку № 12670 від 21.08.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р.

Отже, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. у справі № 380/27300/23 фактично виконано.

Оскільки стадія виконання рішення суду завершилась, то неналежність чи неповнота виконання такого рішення суду не тягне за собою права на звернення до суду для встановлення судового контролю.

Вказане свідчить про належний спосіб захисту та відсутність підстав для звернення до суду в порядку ст.382 КАС України, що унеможливлює встановлення судового контролю за вже виконаним рішенням суду.

Розглядаючи подану апеляційну скаргу колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).

Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.

Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021р. у справі № 9901/598/19.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.

Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.

Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.

В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.

Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020р. у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.

Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення.

При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення.

Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз норми ст.382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами ст.372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:

рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо відмови у виготовленні та скеруванні до ГУ ПФ України у Львівській обл. оновленої довідки про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. для перерахунку пенсії з 01.02.2023р.; зобов`язано відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та скерувати до ГУ ПФ України у Львівській обл. довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р. у відповідності до вимог ст.ст.43 і 63 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», положень постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із зазначенням відомостей про розміри посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, які розраховані шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грн.), встановленого законом на 2023 рік, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 14 до постанови КМ України № 704 від 30.08.2017р. «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», а надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою, та обчислених з урахуванням розмірів, встановлених окладів станом на 01.01.2023р., для перерахунку пенсії з 01.02.2023р.; в задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення суду відповідач виготовив і скерував позивачу та пенсійному органу довідку № 12670 від 21.08.2024р. про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 станом на 01.01.2023р.

Водночас, позивач не погоджується із змістом вказаної довідки, вважаючи неправильне визначення розмірів додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в справі № 380/27300/23 виконано.

Підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, наявний ризик невиконання рішення суду, створення перешкод у виконанні судового рішення, колегія суддів не убачає.

Отже, за сукупності наведених обставин є відсутніми правові підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.04.2024р. в справі № 380/27300/23 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання цього судового рішення.

Звідси, загальний порядок виконання судового рішення дав очікуваний позитивний результату відповідач виготовив і направив позивачу та пенсійному органу оновлену довідку про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.

Окрім цього, під час при розгляді заяв в порядку ст.382 КАС України суд повинен з`ясувати, чи були оскаржувані рішення, дії відповідача, пов`язані з виконанням судового рішення, та чи не утримує в собі звернення позивача до суду самостійні підстави та предмет спору.

Як слідує із змісту доводів заявника ОСОБА_1 , спірним питанням є визначення додаткових видів грошового забезпечення у виданій оновленій довідці.

У позовній заяві ОСОБА_1 просив визначити розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та щомісячної премії згідно Окремого доручення МО України № 2683/з від 01.02.2023р. згідно до Додатку 2 за відповідним 57 тарифним розрядом відповідної штатної посади на момент звільнення (а.с.16).

У свою чергу, рішення суду першої інстанції у цій частині вказує на визначення щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у середніх розмірах, що фактично виплачені за місяць, у якому виникло право на перерахунок пенсії за відповідною посадою, та обчислених з урахуванням розмірів, встановлених окладів станом на 01.01.2023р.

В тексті постанови апеляційного суду від 12.08.2024р. зазначається про те, що в цій справі відсутній спір про розмір надбавки за особливості проходження служби та премії, які необхідно зазначати у довідці про грошове забезпечення для перерахунку пенсії, оскільки таку довідку фактично ще не видано.

Звідси, незгода позивача із змістом виданої оновленої довідки не є підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення; такі обставини свідчать про виникнення окремого спору між сторонами (про передчасність вирішення цього питання вказано у судових рішеннях по справі № 380/27300/23, що не є перешкодою для звернення позивача до суду із відповідним позовом для вирішення спірного питання).

За таких умов не виникає об`єктивна необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.

При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в ухвалах Касаційного адміністративного суду від 01.09.2022р. та від 15.09.2022р. у справі № 380/22572/21.

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 14.10.2024р. з питань встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі № 380/27300/23 залишити без задоволення, а згадану ухвалу суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко

Дата складання повного тексту судового рішення: 02.12.2024р.