Справа № 340/1166/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-12-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/1166/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Казанчук Г.П. розглядаючи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Казанчук Г.П, розглядаючи у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,

ВИКЛАД ОБСТАВИН:

ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Охременка Артема Вікторовича, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд визнати незаконними та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №634 від 21.10.2022 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 » в частині визнання ОСОБА_1 таким, що самовільно залишив військову частину.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 10.10.2022 року під час виконання бойового завдання при проходженні військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , разом із іншими військовослужбовцями повідомили керівництву військової частини НОМЕР_1 про обставини виконання ними бойових завдання та доповіли про понесені втрати, а також доповіли про їх недовіру до командування, оскільки його разом із іншими було кинуто на призволящє, значних втрат можна було б уникнути якби командування військової частини НОМЕР_1 належним чином виконувало свої обов`язки. Крім того, ОСОБА_1 повідомив командуванню про те потребу у тимчасовому відновленні боєздатності. На вказаний рапорт не було жодної відповіді від командування.

Не маючи наміру ухилятись від військової служби, ОСОБА_1 через негативне ставлення командування в/ч НОМЕР_1 та погіршення здоров`я, 19.10.2022 року вимушений був звернутись до швидкої медичної допомоги, що підтверджується довідкою №1045 від 19.10.2022 року, в подальшому, ОСОБА_1 звертався до командування військової частини із рапортами про надання направлення на лікування та про переведення до іншої військової частини.

Представник позивача зазначає про те, що службове розслідування, що проведене у військовій частині НОМЕР_1 проведено не всебічно, не повно та не об`єктивно, а встановлені в ході службового розслідування обставини не відповідають дійсним обставинам.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04.03.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Цією ж ухвалою сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій. Також зобов`язано військову частину НОМЕР_1 надати суду усі матеріали службового розслідування за фактом самовільного залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалу судді направлено на відому адресу військової частини НОМЕР_1 та відому суду електронну адресу представника в/ч НОМЕР_2 .

Військова частина НОМЕР_3 не скористалась право подання відзиву на позов.

Ухвалою суду від 24.04.2024 року витребувано додаткові докази.

Військовою частиною НОМЕР_3 направлено суду витяг з акту службового розслідування та витяг з наказу від 21.10.2022 №634.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року витребувано у ОСОБА_1 письмові пояснення про те, куди він відправився із бойової позиції 11.10.2022 року та чи повертався він у розташування військової частини НОМЕР_1 з 11.10.2022 року.

Ухвалою суду від 25.09.2024 року повторно витребувано у ОСОБА_1 письмові пояснення про те, куди він відправився із бойової позиції 11.10.2022 року та чи повертався він у розташування військової частини НОМЕР_1 з 11.10.2022 року; та повторно витребувано у військової частини НОМЕР_1 письмову інформацію чи повертався ОСОБА_1 у розташування військової частини після 11.10.2022 року.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року повторно витребувати у військової частини НОМЕР_1 письмову інформацію чи повертався ОСОБА_1 у розташування військової частини після 11.10.2022 року.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_4 .

10.10.2022 року військовослужбовці колективно повідомили керівництву військової частини НОМЕР_1 про обставини виконання ними бойових завдань, доповіли про понесені втрати та повідомили про їх недовіру до командування, оскільки їх фактично кинули на призволяще та значних втрат можна було б уникнути якби командування військової частини НОМЕР_1 належним чином виконувало свої обов`язки та цінувало життя своїх військових, які готові його віддати (а.с.18-21).

19.10.2022 року за місцем свого проживання, позивач звернутися до швидкої медичної допомоги, що підтверджується довідкою №1045 від 19.10.2022 (а.с.16).

У довідці ВЛК від 25.05.2022 року №116/4 ОСОБА_1 є придатним до військової служби в військовий час (а.с.17).

Актом проведення службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 встановлено, ''що солдат ОСОБА_1 , стрілець-помічник гранатометника 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 11.10.2022 року самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 без закріпленої за ними зброї. Місцезнаходження військовослужбовця не відоме.

Пунктом 8.8 акту службового розслідування визначено, що солдат ОСОБА_1 з 11.10.2022 вважати таким, що по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчинили дії, в яких містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 ''Дезертирство'' Кримінального кодексу України.

Згідно пункту 8.10. визначено про необхідність вирішення питання про виведення у розпорядження та зняття з усіх видів забезпечення (а.с.59-64).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 №634 ''Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 '' солдата ОСОБА_1 вважати таким, що з 11.10.2022 по теперішній час відсутній на військовій службі без поважних причин, в умовах воєнного стану, вчинили дії, в яких містяться ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 ''Дезертирство'' КК України.

За відсутності на службі без поважних причин - солдата ОСОБА_1 припинити виплату грошового забезпечення.

Матеріали службового розслідування направити до військової частини НОМЕР_2 щодо вирішення питання про виведення у розпорядження та зняття з усіх видів забезпечення (надалі спірний наказ, а.с.65-68).

Отже, правомірність та законність спірного наказу є предметом спору та вирішення адміністративного суду.

Позивач звернувся до Командувача Оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з рапортом від 15.05.2023 року про сприяння у переведенні до військової частини НОМЕР_5 (а.с.33-37). Проте, до теперішнього часу позивача не переведено до військової частини НОМЕР_5 .

Підставою для визнання протиправним спірного наказу позивач зазначає про те, що службове розслідування проведене у військовій частині НОМЕР_1 не всебічно, не повно та не об`єктивно, а встановлені обставини командуванням військової частини НОМЕР_1 штучно створені обставини та не відповідають дійсним обставинам.

Дисциплінарний Статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV (надалі Дисциплінарний Статут ЗСУ) визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Згідно частини 1 статті 1 Дисциплінарного Статуту ЗСУ військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 6 статті 5 Дисциплінарного Статуту ЗСУ право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (надалі Статут ВС ЗСУ) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.

Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.

У пункті 1 розділу ''Загальні положення'' Статуту ВС ЗСУ визначено, що Збройні Сили України - військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності.

Згідно пунктів 35-36 розділу ''Порядок віддання й виконання наказів'' Статуту ВС ЗСУ накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові.

Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

За віддання і виконання явно злочинного наказу (розпорядження) винні особи притягаються до відповідальності згідно із законом.

Статтею 7 Дисциплінарного Статуту ЗСУ визначено, що застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до статті 49 Дисциплінарного Статуту ЗСУ командир відділення, головний сержант (заступник командира) взводу мають право застосовувати стягнення, передбачені пунктами "а"-"г" статті 48 цього Статуту.

Спірний наказ винесений командиром військової частини НОМЕР_1 , отже належній посадовій особі, якій надано повноваження на притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У письмових поясненнях представник позивача від 01.10.2024 року вказав, що позивачу необхідне хірургічне лікування, у зв`язку з чим та для забезпечення свого здоров`я, позивач вибув до місця свого проваживаття та чекає вказівок командування в/ч НОМЕР_1 (а.с.76-79).

Листом в/ч НОМЕР_1 рахується як такий, що 11.10.2022 самовільно залишив військову частину і на даний час до військової частини НОМЕР_1 не повертався. Наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 08.08.2024 року №221 на відставі витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03.08.2024, номер кримінального провадження 0001923 (а.с.88-89).

Суд звертає увагу, що безспірним є факт не повернення позивача з 10.11.2022 року до місцерозташування військової частини НОМЕР_1 , оскільки не спростовується змістом позовної заяви.

Враховуючи вищеописане, суд дійшов висновку, що обставини самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 є доведеним.

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного Статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

У статті 48 Дисциплінарного Статуту ЗСУ визначені види дисциплінарних стягнень.

Спірним наказом позивач не притягувався до дисциплінарної відповідальності. Вказане свідчить, що на дату звернення до суду відсутнє порушене право позивача.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав та свобод і можливість оскаржити до суду рішення, дії та бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування, громадських об`єднань і посадових осіб.

Свою позицію щодо застосування Конституції України при здійсненні правосуддя Верховний Суд України свого часу відобразив у постанові Пленуму ''Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя'' від 1 листопада 1996 року №9.

Згідно з частинами 1 і 2 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 листопада 2018 року у справі №607/6092/18, від 05 червня 2019 року у справі №607/6865/18, від 11 червня 2019 року у справі №917/1338/18, визначення предмета, підстав позову та відповідача у спорі - це право, яке належить позивачу; натомість установлення обґрунтованості позову - це обов`язок суду, який здійснюється під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження про порушення прав було обґрунтованим. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (висновок, що сформований у постанові Верховного Суду України від 15 листопада 2016 року у справі №800/301/16).

Пунктами 10-12 спірного наказу визначено про направлення до військової частини НОМЕР_2 щодо вирішення питання про виведення у розпорядження та зняття з усіх видів забезпечення солдата ОСОБА_1 , а також про направлення копії службового розслідування до Миколаївської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону м. Миколаїв.

Проте, вказані пункти жодним чином не порушують права позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 21.10.2022 року №634 винесено у межах та у спосіб повноважень, визначених Дисциплінарного Статуту ЗСУ та Статуту Внутрішньої служби ЗСУ.

Судові витрати не підлягають розподіленню через відсутність даних про понесені судові витрати у матеріалах даної справи.

Керуючись статтями 9, 90, 143, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним та скасування наказу.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК