Справа № 300/6191/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6191/24 пров. № А/857/23005/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №300/6191/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Главач І. А.,

дата ухвалення судового рішення 27 серпня 2024 року,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), в якому просив визнати протиправними дії територіального сервісного центру МВС №2643 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях щодо вибракування автомобіля "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та щодо відмови у видачі йому нового свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу замість втраченого; зобов`язати сервісний центр МВС №2643 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях відновити реєстрацію автомобіля та видати йому нове свідоцтво про реєстрацію автомобіля "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана ухвала прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає про те, що він і ОСОБА_2 лише після отримання відповіді на адвокатський запит від 14 березня 2024 року упевнились остаточно в протиправності дій працівників відповідача щодо вибракування автомобіля та про порушення своїх прав, що дозволило звернутись з цим адміністративним позовом протягом шестимісячного строку. Покликається на карантин та введений воєнний стан в Україні, тому строк для звернення до суду першої інстанції пропущено з поважних причин. Таким чином, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви та просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3 (повернення заяви позивачеві (заявникові)) частини першої статті 294 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін з таких підстав.

Матеріалами справи стверджується, що 12 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях (філія ГСЦ МВС), в якому просив визнати протиправними дії територіального сервісного центру МВС №2643 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях щодо вибракування автомобіля "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 та щодо відмови у видачі йому нового свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу замість втраченого; зобов`язати сервісний центр МВС №2643 Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях відновити реєстрацію автомобіля та видати йому нове свідоцтво про реєстрацію автомобіля "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_2 .

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху, оскільки така подана з пропуском строку звернення в суд та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням причин пропуску та доказів, що підтверджують поважність причин пропуску.

На виконання вимог ухвали позивачем подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду та в обґрунтування вимог заяви позивач зазначає про те, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року, який набрав законної сили 29 вересня 2021 року, було вирішено повернути речовий доказ - автомобіль марки "Ореl Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_1 , арешт автомобіля скасувати. Однак цим автомобілем до його арешту користувався засуджений за цим вироком ОСОБА_2 , який придбав цей автомобіль у ОСОБА_1 (заплатив йому кошти) задовго до вчинення кримінального правопорушення, разом з тим, не оформив перереєстрацію автомобіля на себе. Вказує, що не цікавився долею даного автомобіля до того часу поки ОСОБА_2 після відбуття призначеного судом покарання звернувся до нього та почав цікавитись долею автомобіля. Просить врахувати, що ОСОБА_2 після звільнення з місць позбавлення волі у жовтні 2021 року вже у лютому 2022 року був мобілізований на військову службу, у зв`язку з чим з ним не було належної комунікації, а позивачу не були відомі обставини юридичного оформлення арешту та скасування арешту автомобіля, долі свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу. Звертає увагу на те, що він є особою похилого віку, з незадовільним станом здоров`я, просто виконував вказівки ОСОБА_2 , якого вважав фактичним власником автомобіля, не вникаючи в суть проблеми та юридичні аспекти. Вказує, що не звертався до територіального сервісного центру МВС №2643 чи до інших органів чи установ з будь-якими заявами щодо вибракування вищевказаного транспортного засобу, не мав такої мети і мотивів для вибракування, про що свідчить той факт, що автомобіль фактично знаходився і знаходиться у позивача, який не користувався ним, розуміючи, що автомобіль давно відчужений ним гр. ОСОБА_2 . Зазначає, що саме за ініціативою ОСОБА_2 , який не є формальним власником, позивач на прохання ОСОБА_2 звернувся до адвоката, а відтак на адвокатський запит щодо надання копій підтверджуючих документів зняття з обліку автомобіля, у зв`язку з вибракуванням, територіальний сервісний центр МВС № 2643 надав відповідь 14 березня 2024 року про те, що копії таких документів надати не мають змоги у зв`язку із закінченням трирічного терміну їх зберігання. Звертає увагу на те, що саме з цього моменту він та ОСОБА_2 дізнались про порушення їх прав, які дали можливість звернутись у суд з цим позовом, оскільки усвідомлюючи ту обставину, що ОСОБА_1 не звертався із будь-якими заявами щодо вибракування, без наявності письмового підтвердження цьому, позивач не міг достеменно знати про порушення свого права і не міг реалізувати право на судовий захист. Вказує, що декілька років тому звертався в територіальний сервісний центр МВС №2643 з інших питань, які не пов`язані з даним автомобілем, і підписував документи змісту яких не пригадує, тому мав обґрунтовані сумніви і йому необхідно було пересвідчитись, що він дійсно не оформляв документів щодо вибракування автомобіля, що до певної міри було реалізовано з отриманням відповіді на адвокатський запит від 14 березня 2024 року, з якого вбачається відсутність у сервісному центрі підтверджуючих документів. Таким чином, саме з цього моменту -отриманням відповіді на адвокатський запит, він та ОСОБА_2 упевнились остаточно в протиправності дій працівників відповідача щодо вибракування автомобіля та про порушення своїх прав, що дозволило звернутись з цим адміністративним позовом протягом шестимісячного строку. Відтак, просив суд поновити строк для звернення до суду з цим позовом.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача у встановлений строк не наведено обґрунтованих підстав для поновлення строку звернення позивача до адміністративного суду, які б свідчили про поважність причин пропуску такого строку, тому наявні усі правові підстави для повернення цієї позовної заяви.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ст.5 КАС України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.

У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватися відповідно до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.

За змістом ч.1 ст.45 КАС України також передбачає, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч.3 ст.122 КАС України передбачає, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" необхідно тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12 березня 2021 року, який набрав законної сили 29 вересня 2021 року, вирішено, зокрема, повернути речовий доказ - автомобіль "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 його власнику ОСОБА_1 , а арешт автомобіля скасувати.

У вересні-жовтні 2023 року позивач звернувся до територіального сервісного центру №2643 із запитом, на який йому листом від 13 жовтня 2023 року повідомлено, що на ТЗ "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 не накладалась заборона на відчуження. Для відновлення свідоцтва про реєстрацію на даний ТЗ необхідно звернутись до найближчого територіального сервісного центру МВС.

При цьому, як стверджує позивач, він декілька років тому звертався до відповідача з інших питань.

Надалі у листопаді-грудні 2023 року звернувся до територіального сервісного центру №2643 із зверненням про відновлення обліку вибракуваного ТЗ (не заперечуючи факт вибракування ТЗ), на яке листом від 07 грудня 2023 року йому роз`яснено, що відповідно до Єдиного державного реєстру ТЗ автомобіль "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , колір сірий, номер кузова НОМЕР_2 особисто та в добровільному порядку знято позивачем з обліку, у зв`язку з вибракуванням 17 травня 2021 року.

Таким чином наведеними вище обставина підтверджується, що ОСОБА_1 особисто та добровільно зняв з обліку спірний транспортний засіб, у зв`язку з вибракуванням 17 травня 2021 року.

При цьому, як правильно зауважив суд першої інстанції, навіть приймаючи до уваги необізнаність позивача про зняття автомобіля з обліку з вибракуванням, останній про порушення свого права був обізнаний з листопада-грудня 2023 року.

Однак доказів неможливості звернення в суд з цим позовом до березня 2024 року позивачем не подано, а судом таких не встановлено.

Крім того, на адвокатський запит представника позивача, 14 березня 2024 року, відповідачем повторно повідомлено, що відповідно до Єдиного державного реєстру ТЗ автомобіль "Opel Vivaro" д.н.з. НОМЕР_1 , колір сірий, номер кузова НОМЕР_2 особисто та в добровільному порядку знято позивачем з обліку, у зв`язку з вибракуванням 17 травня 2021 року та зауважено надати належно завірені копії документів щодо зняття з обліку, у зв`язку із вибракуванням вищевказаного ТЗ немає змоги, у зв`язку із закінченням терміну зберігання (3 роки).

Позивач звернувся з цим позовом до суду лише 12 серпня 2024 року, тобто позивач подав позов після закінчення строків, встановлених законодавством.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами. За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Отже, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт отримання позивачем листа відповідача 14 березня 2024 року у відповідь на адвокатський запит не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії через уповноваженого представника щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

При цьому, позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення у суд з цим позовом, покликається на необізнаність, нерозуміння, відсутність вказівок ОСОБА_2 , разом з тим, наведені обставини не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку звернення у суд з цим позовом.

Будь-яких інших причин пропуску строку, відмінних від тих, які наведенні позивачем у позовній заяві від 12 серпня 2024 року представником позивача не наведено, доказів на підтвердження існування таких причин не надано.

Таким чином, наведені доводи позивача не змінюють моменту, з якого він повинен був дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів, вказана дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що він діяв добросовісно, без допущення триваючої пасивної поведінки та умисного зволікання з реалізацією наданого права на судовий захист.

Колегія суддів вважає, що не реалізація позивачем права на своєчасне звернення у суд в спірному випадку зумовлена його власною поведінкою та зазначає, що виявлення наміру отримати судовий захист порушеного права не надає права позивачу на пропуск строку звернення до адміністративного суду та не збільшує обсяг його процесуальних прав, встановлених законом.

Крім того, колегія суддів зазначає, що факт введення в Україні карантину, а у подальшому воєнного стану не може бути безумовною підставою для поновлення пропущеного строку звернення до суду без зазначення конкретних обставин та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану вплинуло на своєчасність звернення позивача до суду.

Івано-Франківська область не відноситься до територій, що є тимчасово окупованими, територій, що знаходяться в оточенні (блокуванні) та/або територій, на яких ведуться активні бойові дії. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану Івано-Франківський окружний адміністративний суд не припиняв роботу, забезпечуючи усім особам, можливість реалізації права на судовий захист.

Відповідно до ст.123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Отже, наведеними вище правовими нормами передбачено, що адміністративний суд зобов`язаний в кожному випадку з`ясувати чи дотримано особою (позивачем) строк звернення до адміністративного суду із відповідним позовом, чи є поважними підстави пропуску цього строку. Якщо ж вказані позивачем підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду не є поважними, суд зобов`язаний повернути позовну заяву позивачу.

За встановлених фактичних обставин та враховуючи наведені вище правові норми у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви, оскільки така подана з пропуском строку, встановленого ст.122 КАС України, а наведені причини пропуску не є поважними.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що судом першої інстанції було надано можливість та час для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням причин пропуску строку та надання доказів на підтвердження цих обставин.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав про повернення позовної заяви, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст.122, 123, 242, 243, 246, 250, 308, 312, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №300/6191/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 02 грудня 2024 року.