Справа № 420/25205/24
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якому позивачка, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 23.08.2024 року, просить суд:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідно до чинного законодавства, призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29 травня 1996 року, РНОКПП : НОМЕР_1 , пенсію за віком, з урахуванням стажу роботи в Комунальному сільськогосподарському унітарному підприємстві Краковка Управління сільського господарства та харчування Ошмянського райвиконкому за період з 28.03.1984р. по 16.06.1986р. та з урахуванням розміру заробітної плати за час роботи в Комунальному сільськогосподарському унітарному підприємстві Краковка Управління сільського господарства та харчування Ошмянського райвиконкому за період з 28.03.1984р. по 16.06.1986р.;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області () та з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ( ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт Серія НОМЕР_2 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29 травня 1996 року, РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати в розмірі 1211 гривни 20 копійок .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у січні 2024 року вона звернулась до територіального підрозділу ГУ ПФУ в Одеській області з документами, підтверджуючими право на пенсію, та просила порахували стаж роботи для призначення пенсії. Від посадової особи позивачка дозналась, що для оформлення пенсії за віком у неї недостатньо 8 місяців страхового стажу та про можливість укласти договір з Головним управлінням ДПС в Одеській області та сплатити єдиний внесок за 8 місяців 2013 року.

24.01.2024року між позивачкою та Головним управлінням ДПС в Одеській області укладено типовий договір №О001 про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (одноразова сплата єдиного внеску), відповідно до умов якого сплачено єдиний внесок за 8 місяців 2013 року.

У подальшому, досягши 60-річного віку, 01.03.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з заявою про призначення пенсії за віком. Згідно відповіді відповідача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №13 від 08.03.2024 року позивачці відмовлено в призначені пенсії за відсутності необхідного страхового стажу. Цим рішенням до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно записів трудової книжки (серія НОМЕР_3 ) з 01.07.2000 по 28.02.2002 та з 02.03.2002 по 31.10.2002, оскільки відсутні дані в Реєстр; не враховано період роботи з 28.03.1984 по 16.06.1988року, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі.

07.05.2024 року позивачка знову звернулась до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, надавши всі необхідні довідки, підтверджуючі стаж роботи та заробітну плату. Згідно відповіді відповідача, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024року відмовлено в призначені пенсії. До страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 з 28.03.1984 по 16.06.1986, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі.

Позивачка вважає, що на дату її звернення до органів Пенсійного фонду страховий стаж склав більше 30 років, тому відмова відповідачів в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу є протиправною, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

У своїх доводах щодо протиправності дій органів ПФУ щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачка посилається на таке.

Основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. В окремих випадках для підтвердження трудового стажу приймаються інші документи. Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення. Спірні періоди роботи з 28.03.1984 р. по 16.06.1986 р. позивачка набула на території Республіки Білорусь у період дії між Україною і Республікою Білорусь Угоди про гарантії прав громадян державучасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року. Припинення участі Республіки Білорусь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року не стосуються періодів трудової діяльності позивачки, що мали місце в період дії вказаної Угоди, тобто до 23.12.2023 року, а її стаж набутий до ухвалення відповідних рішень про вихід з Угоди, тому не може бути підставою для відмови в обчисленні стажу роботи.

Таким чином, оскільки спірний стаж роботи позивачка набула у період дії Угоди, що гарантувала право визнання трудового (страхового) стажу набутого на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення, то невизнання цього стажу органами ПФУ порушує право позивачки на пенсійне забезпечення.

Ухвалою суду від 14.08.2024 року позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з невідповідністю вимогам ст.ст. 160, 161 КАС України, позивача повідомлено про спосіб усунення виявлених недоліків.

23.08.2024 року від представника позивача за допомогою підсистеми Електронний Суд надійшла уточнена позовна заява.

Ухвалою суду від 11.09.2024 року позовну заяву (уточнену) прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

19.09.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зазначає, що відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1, розгляд документів, наданих до заяви для призначення пенсії ОСОБА_2 провадився за принципом «екстериторіальності» Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. За наслідками розгляду заяви, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області прийняті рішення про відмову у призначенні пенсії № 13. Таким чином, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області були визначені спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснював свої повноваження щодо визначення права на перерахунок стажу та призначення пенсії, та якими чітко сформульовано підстави незарахування інших періодів до трудового стажу, які зафіксовані в рішенні про відмову в призначенні пенсії за Законом № 1058, то саме ці Головні управління повинні завершувати процедуру з розгляду питання щодо призначення пенсії.

24.09.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано копії електронної пенсійної справи позивача.

27.09.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

Так, у відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зазначає, що 08.03.2024 року прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії № 13. До страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_5 ) з 01.07.2000 по 28.02.2002 та з 02.03.2002 по 31.10.2002, оскільки відсутні дані в Реєстрі. Також не зараховано період роботи з 28.03.1984 по 16.06.1988, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року, підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі. Уточнююча довідка про встановлений та відпрацьований мінімум за вищевказаний період позивачкою не була надана. Починаючи з 01.07.2000 сплата страхових внесків є обов`язковою умовою для врахування стажу за нормами Закону № 1058-IV, тому записів в трудовій книжці є недостатньо для зарахування страхового стажу.

Отже, оскільки у позивачки була відсутня одна із обов`язкових умов для призначення пенсії відповідно до статті 26 Закону №1058, а саме недостатньо страхового стажу, право на призначення пенсії на момент прийняття рішення №13 позивачка не набула.

30.09.2024 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Відповідно до відзиву, відповідач проти задоволення позову заперечує, з позовними вимогами не погоджується, з огляду на наступне.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що за принципом екстериторіальності ним розглянуто заяву ОСОБА_1 від 07.05.2024 про призначення пенсії за віком та прийнято рішення від 14.05.2024 № 13 про відмову у призначенні пенсії. За доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 з 28.03.1984 по 16.06.1986, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Такі свої дії Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вважає правомірними з огляду на наступне. Період роботи в колгоспі після 01.01.1965 зараховується, при умові, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. Тобто загальна кількість вихододнів ділиться на 25.4. Однак, довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі у позивача відсутня. Також відповідач зазначає, що з 23.12.2023 року республіка білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року. Пенсія громадянам, які проживали/працювали на території республіки білорусь, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону № 1058. При цьому, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території білорусії по 31 грудня 1991 року.

Отже, за відсутності підстав для зарахування періоду роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр., право на призначення пенсії на момент прийняття рішення №13, н переконання відповідача, позивачка не набула.

Інші заяви по суті справи учасниками справи не надавались.

З огляду на заявлені позивачем вимоги, справу розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, судом встановлено наступне.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у заявах по суті справи, позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявою від 01.03.2024 року про призначення пенсії за віком (а.с. 93-94).

Згідно Розписки-повідомлення, разом із заявою для призначення пенсії позивачкою подано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 29.05.1996 року; атестат про навчання; довідку про відкритий рахунок в банку; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637; свідоцтво про народження дитини; свідоцтво про шлюб; Трудову книжку серії НОМЕР_4 від 27.07.1983 року.

Відповідно до п. 1.1 розд. 1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

За принципом екстериторіальності органом для розгляду заяви позивачки від 01.03.2024 року визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №13 від 08.03.2024 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 01.03.2024 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, наявний страхований стаж - 27 років 1 місяць 12 днів, необхідний 31 рік. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_4 ) з 01.07.2000 по 28.02.2002 та з 02.03.2002 по 31.10.2002, оскільки відсутні дані в Реєстрі. Період роботи доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки. Також не зараховано період роботи з 28.03.1984 по 16.06.1988, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року, підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі. Уточнююча довідка про встановлений та відпрацьований мінімум за вищевказаний період заявницею не надана (а.с. 98-99).

07.05.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із новою заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 103).

Згідно Розписки-повідомлення, разом із заявою для призначення пенсії позивачкою подано: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 від 29.05.1996 року; довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 р. №148 від 19.11.2007; довідку про зміну назви підприємства №01-07/579 від 05.04.2021 р., №НАСа-179/С-124 від 28.03.2024 року; документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, - №НАСа-179/С-124 від 28.03.2024 року.

За принципом екстериторіальності заяву позивачки від 07.05.2024 року розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 року відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, наявний страхований стаж - 29 років 5 місяців 13 днів, необхідний 31 рік. У рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 з 28.03.1984 по 16.06.1986, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Довідка із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі відсутня. Для зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду трудової діяльності необхідно надати довідку із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Інші документи передбачені статтею 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" відсутні. Згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності.

Також у рішенні зазначено, що 23.12.2023 року Республіка Білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року. Пенсія громадянам, які проживали/працювали на території Республіки Білорусь, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058). Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону №1058. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Білорусії по 31 грудня 1991 року (а.с. 115-116).

Не погоджуючись з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком, позивачка звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунок і виплата пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 року №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 року.

Статтею 8 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (ч. 2).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 4).

Згідно умов призначення пенсії, визначених ч. 1 ст. 26 Закону України №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України №1058, у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2019 року, страхового стажу, передбаченого частинами першою і другою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу, передбаченого у цій частині статті.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах спірних правовідносин зверталася до територіального органу Пенсійного фонду України в Одеській області за місцем проживання із заявами від 01.03.2024 року та від 07.05.2024 року про призначення пенсії за віком по досягненню 60-річного віку відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України №1058.

Отже, за наявності страхового стажу не менше 31 року (з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року) позивачка може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області №13 від 08.03.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком за результатами розгляду заяви від 01.03.2024 року, до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_4 ) з 01.07.2000 по 28.02.2002 та з 02.03.2002 по 31.10.2002, оскільки відсутні дані в Реєстрі. Період роботи доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки. Також не зараховано період роботи з 28.03.1984 по 16.06.1988, оскільки стаж роботи в колгоспі за період після 1965 року, підтверджується інформацією про трудову участь в громадському господарстві із зазначенням встановленого та відпрацьованого мінімуму трудової участі. Уточнююча довідка про встановлений та відпрацьований мінімум за вищевказаний період заявницею не надана (а.с. 98-99).

Щодо періоду період трудової діяльності згідно трудової книжки (серія НОМЕР_4 ) з 01.07.2000 по 28.02.2002 та з 02.03.2002 по 31.10.2002, судом встановлено, що у цей період позивачка працювала в АТ «Укрзалізниця», що додатково підтверджується Архівною довідкою АТ «Укрзалізниця» №НАСа-179/С-124 від 28.03.2024 року.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перевірку достовірності та обґрунтованості видачі довідки для призначення пенсії №НАСа-179/С-124 від 28.03.2024 року, виданої АТ «Укрзалізниця» на ім`я ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складений Акт від 29.04.2024 року №1500-1002-1/4023 (а.с. 100-102), яким підтверджено, що первинні документи, використані при проведенні перевірки, достовірні, надані в повному обсязі, а додаткових (інших) документів немає.

У подальшому, згідно з розрахунком стажу Форма РС-право, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 року, зараховано до страхового стажу період роботи з 25.03.1987 по 04.12.2002 рр., яким охоплюється раніше незарахований Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області період страхового стажу з 01.07.2000 по 28.02.2002 рр. та з 02.03.2002 по 31.10.2002 рр.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 року, згідно реєстру застрахованих осіб враховано всі періоди трудової діяльності позивачки.

Отже, період страхового стажу з 01.07.2000 по 28.02.2002 рр. та з 02.03.2002 по 31.10.2002 рр. врахований для розрахунком стажу позивачки для призначення пенсії за віком.

Відповідно, період страхового стажу з 01.07.2000 по 28.02.2002 рр. та з 02.03.2002 по 31.10.2002 рр. не є спірним та визнаний рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року.

Отже, право позивачки щодо зарахування періоду страхового стажу з 01.07.2000 по 28.02.2002 рр. та з 02.03.2002 по 31.10.2002 рр. на час вирішення цієї справи не порушене.

Щодо періоду роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області №13 від 14.05.2024 року про відмову в призначенні пенсії за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 07.05.2024 року, до страхового стажу не зараховано період роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 з 28.03.1984 по 16.06.1986, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Для зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду трудової діяльності необхідно надати довідку із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в колгоспі. Також у рішенні зазначено, що 23.12.2023 року Республіка Білорусь припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 14 грудня 1995 року. Пенсія громадянам, які проживали/працювали на території Республіки Білорусь, призначаються на умовах, визначених Законом України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Закон №1058). Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 Закону №1058. При цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території Білорусії по 31 грудня 1991 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України Про пенсійне забезпечення, яка визначає види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, - до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно з приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пунктів 1-2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису.

Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.

У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.

Згідно пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів випливає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, показань свідків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії основний документ, який підтверджує стаж роботи - Трудову книжку серії НОМЕР_4 дата заповнення 27.07.1983 року (а.с. 78-83).

Згідно записів Трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 року (записи №№4-5), у період з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. позивачка працювала в колгоспі «Маяк» на території Республіки Білорусь, що додатково підтверджується довідками комунального сільськогосподарського унітарного підприємства «Краковка» б/н та про заробіток для обчислення пенсії (а.с. 106-107). Згідно Довідки від 05.04.2021 року №01-07/579, колгосп «Маяк» реорганізований в СПК «Краковка», у свою чергу СПК «Краковка» реорганізоване в комунальне сільськогосподарське унітарне підприємство «Краковка» (а.с. 109).

Додатково для підтвердження спірного стажу позивачкою були надані довідки комунального сільськогосподарського унітарного підприємства «Краковка» б/н та про заробіток для обчислення пенсії (а.с. 106-107).

Вказані Довідки видані підприємством, що знаходяться на території Республіки Білорусь, з огляду на що не враховані органом ПФУ (Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області згідно рішення №13 від 14.05.2024 року), як такі, що підтверджують періоди роботи позивачки з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. в колгоспі «Маяк».

Надаючи оцінку наведеним обставинам справи, суд зазначає наступне.

Статтею 4 Закону №1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, серед іншого, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Стаття 5 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року, яку було ратифіковано Законом № 546/96-ВР від 22.11.96, передбачала, що пенсійне забезпечення громадян Договірних Сторін та членів їх сімей здійснюється по законодавству Договірної Сторони, на території якої вони постійно проживають, якщо цією Угодою не встановлено інше.

Стаття 6 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року, яку було ратифіковано Законом № 546/96-ВР від 22.11.96, передбачала, що при призначенні пенсій зараховується трудовий (страховий) стаж, в тому числі і той, що дає право для призначення пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, набутий по законодавству будь-якої з Договірних Сторін, в тому числі і до набуття чинності цієї Угоди, а також на території СРСР до 1 січня 1992 року. При цьому обчислення трудового (страхового) стажу проводиться по законодавству Договірної Сторони, яка призначає пенсію.

Стаття 6 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року, яку було ратифіковано Законом № 546/96-ВР від 22.11.96, передбачала, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані на території будь-якої з Договірних Сторін, приймаються без легалізації.

Законом України від 29.05.2023 № 3117-IX1 Угоду між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинену 14 грудня 1995 року в м. Києві та ратифіковану Законом України від 22 листопада 1996 року № 546/96-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1997 р., № 5, ст. 30), денонсовано.

Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України від 15.08.2023 № 72/14-612/1-96203, Угода між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення, вчинена в м. Київ 14.12.1995, припинила дію 23 грудня 2023 року.

Разом із тим, вирішуючи спір суд вважає необхідним зауважити, що позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, внаслідок денонсації Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року.

Суд зазначає, що статтею 16 Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року було передбачено, що кожна Договірна Сторона має право денонсувати цю Угоду, повідомивши письмово про це іншу Договірну Сторону. Дія цієї Угоди припиняється з дня, вказаного у повідомленні, але не раніше ніж через шість місяців з дня, наступного за днем отримання повідомлення. Права громадян, набуті згідно положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Отже, пенсійні права громадян держав-учасниць Угоди, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили в разі її денонсації.

Тож, денонсація Угоди між Урядом України та Урядом Республіки Білорусь про гарантії прав громадян в галузі пенсійного забезпечення від 14.12.1995 року не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивача, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідних рішень.

Крім того, суд зауважує, що набутий позивачем трудовий стаж не повинен піддаватися сумніву та позбавляти особу права на зарахування відповідних періодів до стажу з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією РФ припинено співробітництво з країною-агресором та країнами, що її підтримують.

Позиція відповідача суперечить принципу верховенства права, оскільки право позивача на призначення / перерахунок пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з однією з держав-учасниць Угоди.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про протиправність дій органу ПФУ щодо незарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у страховий стаж періоду роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. в колгоспі «Маяк» на підставі записів Трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 року (записи №№4-5) та довідок комунального сільськогосподарського унітарного підприємства «Краковка» б/н та про заробіток для обчислення пенсії.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року, як такого, що не відповідає критеріям ч. 2 ст. 2 КАС України, що є підставою для виходу за межі позовних вимог для ефективного захисту прав позивачки.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, і у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 83 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як було зазначено, 27.02.2024 року позивачка досягла 60-ти років та звернулася з заявами про призначення пенсії за віком не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку, отже набула право на призначення пенсії з 28.02.2024 року (з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку).

Суд також враховує, що страховий стаж, який зараховано за рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року (29 років 5 місяців 13 днів) та страховий стаж, який безпідставно не зараховано, тобто з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр., у підсумку перевищує 31 рік, необхідний для призначення пенсії за віком.

Таким чином, суд зауважує про відсутність в даному випадку дискреції у відповідача в питанні призначення пенсії за віком, оскільки позивачка задовольняє усім вимогам законодавства щодо призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону №1058 (після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 31 року). .

При цьому, оскільки заява від 07.05.2024 року по суті розглядалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області і останнє рішення №13 від 14.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком внаслідок незарахування до страхового стажу періоду роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. в колгоспі «Маяк» на території Республіки Білорусь, приймалось саме ним, то належним та ефективним способом захисту порушеного права у даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоду роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. в колгоспі «Маяк» на підставі записів Трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 року (записи №№4-5) та довідок комунального сільськогосподарського унітарного підприємства «Краковка» б/н та про заробіток для обчислення пенсії, призначивши їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 28.02.2024 року.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не підлягають задоволенню, позаяк прийняте ним рішенням щодо відмови у призначенні пенсії за віком №13 від 08.03.2024 року не було кінцевим та частково змінене рішенням Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року, тому їх задоволення не відновить порушеного права позивачки.

Позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області не підлягають задоволенню, позаяк управління не приймало рішень відносно пенсійного забезпечення позивачки.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить задовольнити частково.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, у відповідності до приписів ст. 139 КАС України, розподіл судових витрат здійснюється на користь позивача у розмірі 1211,20 грн., де 1211,20 грн. - ставка судового збору сплачена позивачем за звернення до суду із цим позовом.

Відповідно до ст. 258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Частиною 1 статті 120 КАС України визначено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.4 та ч.5 ст.120 КАС України останнім днем строку, який закінчується вказівкою на певний день, вважається цей день. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Враховуючи строки розгляду даної справи, визначені ст.258 КАС України, у зв`язку із перебуванням головуючого судді Радчука А.А. у відпустці, в силу положень ст.120 КАС України, рішення суду складено 02 грудня 2024 року (перший робочий день).

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74, 76-77, 90, 132, 139, 243-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7А, м. Кропивницький, 25009, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №13 від 14.05.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , період роботи з 28.03.1984 по 16.06.1986 рр. в колгоспі «Маяк» на підставі записів Трудової книжки НОМЕР_4 від 27.07.1983 року (записи №№4-5) та довідок комунального сільськогосподарського унітарного підприємства «Краковка» б/н та про заробіток для обчислення пенсії, призначивши їй пенсію за віком з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку - з 28.02.2024 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп.).

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук