Справа № 520/30476/24
Суддя: Садова М.І.
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02 грудня 2024 року Справа № 520/30476/24

Cуддя Харківського окружного адміністративного суду Садова М.І., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

у с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 заяву залишено без руху у зв`язку із пропуском тримісячного строку установленого ст. 233 КЗпП України. Встановлено позивачу десять днів для усунення недоліків заяви.

25.11.2024 (отримано судом 27.11.2024) позивачем подано до суду заяву про усунення недоліків у якій наводить аргументи про те, що що ОСОБА_1 служив у військовій частині НОМЕР_1 з 01 квітня 2022 по 08 листопада 2022 та перебував на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 . Яковенко продовжив службу у військовій частині НОМЕР_3 до 01.07.2023. Через воєнний стан позивач не міг вільно пересуватися та отримати правову допомогу. Позивач не отримав письмового повідомлення про нараховані суми при звільненні, тому звернувся із запитом до військової частини НОМЕР_1 . Крім того, позивач отримав травму під час служби, що ускладнило отримання правової допомоги. ОСОБА_1 продовжує лікування, що підтверджується медичними документами. У період воєнного стану позовна давність, визначена Цивільним кодексом України, зупинена. Проте обмеження щодо заробітної плати залишаються. Законом № 2352-ІХ обмежено право суду поновлювати пропущений тримісячний строк. Це звужує конституційні права працівників на звернення до суду. Частина друга статті 233 КЗпП до 19 липня 2022 року дозволяла звертатися до суду без обмеження строком. Зміни до статей 233 і 234 КЗпП обмежили доступ до суду і право на захист заробітної плати. Під час дії карантину строки, визначені статтею 233 КЗпП, продовжуються. Спірні правовідносини виникли з 01 квітня 2022 року по 08 листопада 2022 року. Закони не мають зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Зважаючи на воєнний стан і те, що звернення до суду було здійснено без зайвих зволікань, просить поновити процесуальний строк.

Вважаю, що цей адміністративний позов необхідно повернути позивачу, виходячи з наступних підстав.

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст.233 КЗпП України (у редакції чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України №2352-IX від 01.07.2022 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.233 КЗпП України.

Відповідно до частин першої та другої статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній на момент подання позовної заяви), працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Разом з тим слід врахувати, що Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", КЗпП України доповнено главою XIX такого змісту: "1. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину. Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).

Відтак після 30 червня 2023 року у позивача була можливість протягом трьох місяців звернутися до суду за захистом своїх прав щодо грошового забезпечення за період з 01.02.2022 по 30.06.2023, оскільки строки, визначені статтею 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Однак, такою можливістю до 01 жовтня 2023 року позивач не скористався.

Зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд повторно зазначає, що позивачу, в даному випадку, встановлено тримісячний строк для звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (частина друга статті 233 КЗпП України у редакції після змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX)

З урахуванням положень частини другої статті 233 КЗпП України у редакції після змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, та відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року у справі № 990/156/23, тримісячний строк звернення з цим позовом в частині вимог: за кожен місяць періоду з 01 серпня 2023 року закінчився в подальші відповідні місяці.

Позивач звернувся до суду з цим позовом 02.11.2024.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття, дізналася та повинна була дізнатись про порушення права.

Зокрема, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі № 340/1019/19).

Позивач наводить аргумент про те, що правовідносини виникли з 01 квітня 2022 року по 08 листопада 2022 року. Зважаючи на воєнний стан просить поновити процесуальний строк.

У заяві про поновлення строку звернення до суду позивач посилається на введення з 24.02.2022 на території України воєнного стану та участь у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони і стримуванні збройної агресії країни агресора.

Суд враховує, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Президентом України Указом N 64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який згодом було продовжено.

Велика Палата Верховного Суду у п. 47 постанови у справі N 990/115/22 зазначила, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Стосовно посилання позивача на те, що він, брав участь у забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони і стримуванні збройної агресії країни агресора, та не мав можливості своєчасно звернутися до суду з цим позовом, суд зазначає, що згідно з витягу з послужного списку особової справи ФХ-128845 ОСОБА_1 з 08.11.2022 офіцер резерву, з 08.11.2022 по 25.03.2023 офіцер резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу, з 25.03.2023 звільнений з військові служби у відставку. Участі у війнах та інших бойових діях по захисту України - не брав. Отже, наведені твердження позивача не обґрунтовано жодними належними доказами, а навпаки, спростовані даними, які подані позивачем.

Щодо твердження позивача про неотримання письмового підтвердження про виплачені суми при звільненні, суд відмічає, що 01.07.2023 позивача звільнено із військової служби, що підтверджено витягом з наказу від 01.07.2023 № 255 та такий витяг містить відомості про нараховані суми, які підлягають виплаті позивачу. Будь-яких дій щодо зауважень щодо них позивачем не подано, а відтак у день звільнення позивачу було відомо про такі суми.

Щодо аргументів позивача про те, що він проходив лікування у закладах охорони здоров`я, суд відмічає, що позивач перебуває на лікування з 21.06.2024 року по 03 липня 2024 року, з 29 серпня 2024 року по 06 вересня 2024 року, хоч строк звернення до суду розпочався із 01.07.2023 та жодних доказів поважності пропуску такого до 20.06.2024 та після 06.09.2024 суду не надано.

З огляду на викладене суд прийшов до переконання про те, що доказів на підтвердження того, що існували будь-які обставини, які створили перешкоди та заважали позивачу вчасно звернутися до суду за захистом прав, позивачем не надано.

Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність тієї чи іншої обставини. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації своїх прав.

У зв`язку із наведеним суд прийшов до переконання про те, що причини, які названі позивачем для поновлення строку звернення до суду із адміністративним позовом необхідно визнати неповажними через ненадання належних доказів, а відтак підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Суд зазначає про те, що у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2024 року у справі № 140/9165/23.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду після звільнення зі служби, тому суд не визнає причини пропуску строку поважними та не вбачає правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Отже, суд прийшов висновку про те, що позивач у тримісячний строк згідно з ст. 233 КЗпП України після отримання відповідних виплат не звернувся із відповідним позовом та будь-яких поважних причин пропуску такого суду не наводить.

Наведене у сукупності дозволяє суду дійти висновку, що можливість звернення до суду з даним позовом за спірний період, залежала виключно від волевиявлення самого позивача.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

З огляну на викладене вище, приходжу переконання, що позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. ст. 169, 186, 293, 295, 297 КАС України,

п о с т а н о в и в:

адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала складена та підписана суддею 02.12.2024.

Суддя М. І. Садова