Справа № 320/47098/23
Суддя: Жукова Є.О.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року м. Київ № 320/47098/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь»

про визнання протиправними та скасування наказів,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17 липня 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» (далі - відповідач/ НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь»), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «Сувора догана», накладене 16.06.2023 заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом;

визнати протиправним та скасувати дисциплінарне стягнення «Сувора догана», накладене 04.07.2023 заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що 16 червня 2023 року та 04 липня 2023 року заступником начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» - провідним терапевтом Гончаровим Я. її безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності шляхом усного оголошення «Суворої догани». Вважає, що дисциплінарні стягнення накладені неправомірно, без наявності на те підстав, без встановлення обставин правопорушення, ступеню та форми вини, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину. Відповідач не повідомив в чому конкретно полягають допущені позивачкою порушення військової дисципліни. Відсутність конкретизації обставин, які слугували підставою для стягнення, істотно перешкоджає в можливості аргументовано захищати свої права. Просить суд задовольнити позов.

27 грудня 2023 року зазначену позовну заяву було фактично передано судді Жуковій Є.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року позовну заяву залишено без руху.

26 січня 2024 року від представника позивача надійшла заява на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі відкрито провадження у справі №320/47098/23, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов та витребуваних документів.

Відповідно до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «Ухвала про відкриття спрощеного провадження» від 07 лютого 2024 року у справі №320/47098/23 доставлено до електронного кабінету Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» 08 лютого 2024 року.

В подальшому, до Київського окружного адміністративного суду від представника відповідача надійшла заява із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

22 лютого 2024 року через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Київського окружного адміністративного суду від Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» надійшов відзив на позовну заяву.

Відповідач в своєму відзиві зазначає, що заступник начальника центру - провідний терапевт НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» полковник медичної служби Гончаров Ян, який є прямим начальником для позивачки, під час накладення па майора медичної служби Палінську Віолету «за повторне і систематичне невиконання вимог, наказів і розпоряджень начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» по веденню медичної документації та демонстративне невиконання наказів і розпорядження головною терапевта» двох дисциплінарних стягнень з оголошенням «Суворої догани» діяв виключно у межах прав, передбачених посадою, яку він займає та у спосіб, передбачений Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України і Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Просить суд відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року залишено заяву представника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом сторін без задоволення.

З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 , виданого 17 листопада 2021 року №8034.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

ОСОБА_1 - майор медичної служби, проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Національному військово-медичному клінічному центрі «Головний військовий клінічний госпіталь» на посаді начальника кабінету реабілітації (для вертикально-підводного витягування хребта та гідрокінезтотерапії) клініки неврології.

Зі службової картки майора медичної служби ОСОБА_1 вбачається, що за повторне і систематичне невиконання позивачкою вимог, наказів і розпоряджень начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» наказом заступника начальника НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» 16 червня 2023 року застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

04 липня 2023 року наказом заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» за демонстративне невиконання наказів і розпоряджень головного терапевта Збройних Сил України до майора медичної служби до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

Не погоджуючись із вказаними дисциплінарними стягненнями накладеними наказами заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).

Відповідно до частини четвертої вступу, дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

Згідно із частиною першою статті 1 розділу І Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Відповідно до частини 7 розділу І Статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.

Відповідно до частини четвертої статті 12 Дисциплінарного статуту керівники (начальники) регіональних (територіальних) органів і регіональних (територіальних) органів управління військових формувань, утворених відповідно до законів України, Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями користуються стосовно підлеглих військовослужбовців дисциплінарною владою командувача військ оперативного командування.

Згідно із частиною першою статті 45 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Відповідно до статті 48 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Командир корпусу, командувач військ оперативного командування, командувач виду, окремого роду військ (сил) Збройних Сил України має право застосовувати стягнення, передбачені пунктами «а» - «ґ», а також пунктами «д» - «ж» (до підполковника включно) статті 48 цього Статуту. (стаття 56 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту).

Згідно із статтею 83 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Відповідно до частини першої статті 84 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Згідно із частиною першою статті 87 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

З огляду на викладене, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинно містити інформацію про час, місце, суть допущеного працівником дисциплінарного проступку та положення (пункти) Посадової інструкції, а саме чітке формулювання суті та обставин допущеного працівником проступку, підстави прийняття рішення про притягнення до відповідальності, час вчинення й час виявлення самого проступку та обґрунтування обрання певного виду стягнення, з урахуванням передбачених законодавством обставин.

Подібна правова позиція відображена у постанові Верховного Суду 09 грудня 2019 року у справі №813/3820/17.

Натомість усними наказами заступника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» від 16 червня 2023 року та від 04 липня 2023 року до майора медичної служби ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана» за «повторне і систематичне невиконання вимог, наказів і розпоряджень начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та «за демонстративне невиконання наказів і розпоряджень головного терапевта Збройних Сил України» відповідно.

Таким чином, відповідач в оскаржуваних наказах обмежився лише формальними посиланнями на невиконання наказів та розпоряджень керівництва, не вказавши чітко суть та обставини допущених позивачем проступків, також не зазначено, які саме розпорядження начальника та накази начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та головного терапевта Збройних Сил України не виконано.

Також, матеріали справи не містять даних про обґрунтування підстав обрання певного виду стягнення.

Крім того суд зауважує, що саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні виду дисциплінарного стягнення, а також не наведення обставин вчинення дисциплінарного проступку, не є належним обґрунтуванням оскаржуваних наказів.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2019 року у справі № 1340/4847/18.

Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до актів індивідуальної дії, як актів правозастосування, є їх обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі №380/3045/21 від 01 листопада 2022 року.

Тому, відповідач в оскаржуваному наказі повинен був чітко зазначити суть вчиненого позивачем порушення, в чому конкретно виразилося неналежне виконання її посадових обов`язків, а також, які норми чинного законодавства були порушені, причинно-наслідковий зв`язок, та обставини, за яких мало місце порушення.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд вважає, що оскаржувані накази є необґрунтованими та такими, що не містить всіх передбачених законом відомостей, необхідних для висновку про наявність чи відсутність в діях працівника складу дисциплінарного проступку.

Крім того, оскаржувані накази винесені без проведення службового розслідування, без відібрання пояснень у позивача, оскільки відповідач зазначив, що порушення службової дисципліни майором медичної служби ОСОБА_1 , є очевидним та не вимагають проведення службового розслідування.

Відповідно до частини першої статті 84 розділу ІІІ Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Тобто, з наведеної норми вбачається, що проведення службового розслідування не є обов`язковою підставою для накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення та є правом, а не обов`язком командира. Дисциплінарний статут дійсно допускає притягнення до дисциплінарної відповідальності без проведення службового розслідування.

Разом з тим, суд при відкритті провадження у справі витребував у відповідача, зокрема, належним чином завірені копії усіх матеріалів, які були покладені в основу оскаржуваних наказів, а також можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем до матеріалів справи долучено копії службової картки, функціональні обов`язки заступника начальника центру - провідного терапевта Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь» та функціональні обов`язки начальника кабінету реабілітації (для вертикально-підводного витягування хребта та гідрокінезтотерапії) клініки неврології Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», із яких також не вбачається чіткої суті та обставин допущених позивачем проступків, несвоєчасність виконання завдань, наказів, розпоряджень тощо.

Таким чином, відповідач протиправно застосував до позивачки вказані вище дисциплінарні стягнення, у зв`язку із чим усні накази підлягають скасуванню.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (статті 90 КАС України).

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів учасників справи, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази надані позивачем - суд зазначає, що обґрунтування на які посилається відповідач, не дають суду підстав для висновків, які б свідчили про правомірність винесення оскаржуваного наказу, а тому з огляду на наведені вище норми та обставини справи, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку, про задоволення позову.

Відповідно до платіжної інструкції від 17 липня 2023 року позивачем за подання до суду позову сплачено судовий збір у розмірі 1 074 грн, при цьому позивач є особою звільненою від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак суд вважає за необхідне повернути позивачу помилково сплачений судовий збір у розмірі 1 074 грн.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», яким 16 червня 2023 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

3. Визнати протиправним та скасувати наказ заступника начальника Національного військово-медичного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», яким 04 липня 2023 року до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «Сувора догана».

4. Повернути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) помилково сплачений судовий збір у розмірі 1 074 (одна тисяча сімдесят чотири) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.