Справа № 440/7891/24
Суддя: Л.М. Петрова
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. ПолтаваСправа № 440/7891/24

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Петрової Л.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа: ГУ ПФУ в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, а саме просив:

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 року № 87 від 18.06.2024 року пенсійна справа № 87,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991, період навчання з 27.07.1988 по 11.11.1988 та прийняти рішення про призначення з 22.05.2024 року ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В обґрунтування позову зазначено, що 23.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ. До заяви про призначення пенсії на підтвердження права на зменшення віку для призначення пенсії додано копію посвідчення серії НОМЕР_1 (категорія 3), виданого 25 січня 1994 року. На підтвердження права на додаткове зменшення такого пенсійного віку, яке передбачене положеннями статті 55 Закону «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», було надано Довідку від 13.12.2023 № 1021/03, яка видана виконавчим комітетом Дубровицької міської ради Сарненського району, Рівненської області гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в тім, що він дійсно проживав в АДРЕСА_1 з 21.05.1971 р. по 11.05.1989 р., з 29.04.1991 р. по 24.05.1991 р. і про те, що село Великі Озера відносилось до другої зони, зони безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а з 01.01.2006 року село Великі Озера відноситься до третьої зони внаслідок аварії на ЧАЕС. Крім вказаних документів позивачем також було надано до пенсійного органу трудову книжку НОМЕР_2 від 27.05.1991 року, а також посвідчення № НОМЕР_3 про те, позивач навчався з 07.07.1988 по 11.11.1988 по програмі підготовки водіїв категорії «С» в «ДОСААФ». 31.05.2024 відповідачем прийняте Рішення про відмову у призначенні пенсії №87. 18.06.2024 відповідачем прийняте Рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 року № 87. Згідно з остаточним Рішенням відповідача від 18.06.2024 року пенсійний орган, відмовляючи у призначенні пенсії, посилається на наступні підстави: до страхового стажу не зарахований період роботи з 28.05.1991 року по 20.11.1991 року згідно з трудовою книжкою, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийом на роботу; до страхового стажу не зарахований період навчання в «ДОСААФ» 07.07.1988 по 11.11.1988, оскільки «ДОСААФ» не відноситься до закладів освіти, що передбачені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; посилаючись на постанову Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року № 106, відповідач вважає, що згідно з даними Довідки № 1021/03 село Великі Озера Сарнецького (Дубовицького) району Рівненської області, в якому позивач проживав з 21.05.1971 р. по 11.05.1989 р., з 29.04.1991 р. по 24.05.1991 р., не було в цей період віднесено до другої зони, зони безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Враховуючи такі висновки, відповідач вважає, що документами підтверджене право на зниження пенсійного віку на 3 роки. З рішенням про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 року № 16395002 позивач не погоджується, вважає це рішення протиправним, оскільки має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 7 років.

Ухвалою суду від 08.07.2024 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7891/24, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.08.2024 до суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, а саме позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.06.2024 № 87, яке прийнято на заміну рішення від 31.05.2024 №87,

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 № 87 від 24.06.2024,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991, період навчання з 27.07.1988 по 11.11.1988 та прийняти рішення про призначення з 22.05.2024 року ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Ухвалою суду від 07.11.2024 прийнято до розгляду та приєднано до матеріалів справи заяву позивача про уточнення позовних вимог у справі №440/7891/24.

22.07.2024 до суду від ГУ ПФУ в Полтавській області надійшли письмові пояснення в яких зазначено, що 23.05.2024 року позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надав пакет документів. За принципом екстериторіальності вказану заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області та за результатами такого розгляду прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 31.05.2024 №87, яке в подальшому було переглянуто та винесено рішення про відмову в призначенні пенсії за віком від 24.06.2024 № 87.

25.07.2024 Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області надано до суду відзив на позов в якому зазначено, що відповідно до принципу екстериторіальності заява позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області. Рішенням про відмову у призначенні пенсії Відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг головного управління Пенсійного фонду України в Харківській від 18.06.2024 №87 відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку згідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів позивач досяг віку 53 років. Страховий стаж позивача становить 29 років 01 місяць 03 дня при необхідному 32 роки. Згідно доданих до заяви про призначення пенсії до загального страхового стажу позивачу не зараховано: період роботи з 28.05.1991 по 20.11.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 27.05.1991, оскільки є виправлення в номері наказу про прийом на роботу; період навчання в ДОСААФ з 27.07.1988 по 11.11.1988 згідно із свідоцтвом № НОМЕР_3 , оскільки ДОСААФ не відноситься до закладів освіти, що передбачені статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Так, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання до роботи у цей період. Згідно довідки №1021/03 від 13.12.2023 позивач проживав в селі Великі Озера Сарненського (Дубовицького району) Рівненської області з 21.05.1971 по 11.05.1989, з 29.04.1991 по 24.05.1991. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Великі Озера Дубовицького району Рівненської області віднесено до зони добровільного відселення. Отже, ОСОБА_1 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986 та не менше ніж 3 роки на 01.01.1993, а саме, 3 роки 1 місяць 12 днів. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Оскільки страховий стаж позивача - повних 29 років, тому відповідно до частини 2 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 63 роки за наявності страхового стажу з 1 січня по 31 грудня 2034 року - не менше 25 років. Відповідач зазначає, що заявник матиме право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2031. Отже, як вбачається з вище викладеного, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Право на призначення пенсії за віком позивач матиме з 22 травня 2031 року. Отже, враховуючи вище зазначене, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 18.06.2024 №87 правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» ОСОБА_1 .

Розгляд даної справи, відповідно до статті 258, частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 31.05.2024 №87 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зазначено, що дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 23.05.2024, вік заявника 53 роки 00 місяців 02 дні.

Необхідний страховий стаж становить не менше 24 роки.

Страховий стаж заявника становить 29 років 01 місяців 03 дні.

Розгляд документів, доданих до заяви: за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано періоди: 28.05.1991 - 20.11.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 27.05.1991року, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованих трудоднів в колгоспі. Період навчання в ДОСААФ 27.07.1988-11.11.1988 згідно свідоцтва № 0569366, оскільки структура є масовою організацією і не відноситься до закладів освіти, що передбачено ст. 56 Закону 1788-ХІІ від 05.11.1991. Період проживання в зонах в наслідок аварії на ЧАЄС згідно довідки № 1021/03 від 12.12.2023, оскільки в довідці зазначено, що періоди з 24.06.1986 -11.05.1989 та 29.04.1991- 24.05.1991 відносяться до другої зони, зони безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на ЧАЄС, а посвідчення № НОМЕР_4 потерпілого від Чорнобильської катастрофи відноситься до третьої категорії, зони гарантованого добровільного відселення, документи потребують уточнення. Враховуючи вищезазначене, відсутні підстави для призначення пенсії за віком позивачу із зниженням пенсійного віку згідно Законів України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату - 22.05.2034.

18.06.2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 №87.

Відповідно до зазначеного рішення до загального страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 28.05.1991 по 20.11.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_5 від 27.05.1991, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийом на роботу;

- період навчання в ДОСААФ з 27.07.1988 по 11.11.1988 згідно із свідоцтвом № НОМЕР_3 , оскільки ДОСААФ не відноситься до закладів освіти, що передбачені статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також у рішенні зазначено, що відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-ХІІ особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, а саме: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - мають право на зниження пенсійного віку на 3 роки та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. При цьому початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у визначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи у цей період. Згідно з довідкою №1021/03 від 13.12.2023 заявник проживав в селі Великі Озера Сарненського (Дубовицького району) Рівненської області з 21.05.1971 по 11.05.1989, з 29.04.1991 по 24.05.1991. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Великі Озера Дубовицького району Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Отже, ОСОБА_1 проживав в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986 та не менше ніж 3 роки на 01.01.1993, а саме, 3 роки 1 місяць 12 днів. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 3 роки.

Також у рішенні зазначено, що заявник має право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2031.

Таким чином, відповідача відмовив в призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату: 22.05.2031.

24.06.2024 ГУ ПФУ в Харківській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 №87.

Відповідно до зазначеного рішення до загального страхового стажу не зараховано: період роботи з 28.05.1991 по 20.11.1991 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 27.05.1991, оскільки наявне виправлення в номері наказу про прийом на роботу; період навчання в ДОСААФ з 27.07.1988 по 11.11.1988 згідно із свідоцтвом № НОМЕР_3 , оскільки ДОСААФ не відноситься до закладів освіти, що передбачені статтею 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення». У рішенні зазначено, що згідно з довідкою №1021/03 від 13.12.2023 заявник проживав в селі Великі Озера Сарненського (Дубовицького району) Рівненської області з 21.05.1971 по 11.05.1989, з 29.04.1991 по 24.05.1991. Відповідно до Постанови КМУ від 23.07.1991 №106 село Великі Озера (Дубовицького району) Рівненської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Отже, ОСОБА_1 проживав в зоні гарантовано добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986 та не менше ніж 3 роки на 01.01.1993, а саме: 3 роки 1 місяць 12 днів. Вказано, що документами підтверджено право на заниження пенсійного віку на 4 роки. Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01 січня по 31.12.2031 не менше 35 років. Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсійний вік заявника складає 56 років у 2027 році.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» необхідний страховий стаж ОСОБА_1 становить 31 рік.

Отже, ОСОБА_1 має право на пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 22.05.2030 або при досягненні 56 років та набутті страхового стажу 31 рік.

Рішенням відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу та недосягненням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Не погоджуючись із оскаржуваним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991, період навчання з 27.07.1988 по 11.11.1988 та прийняти рішення про призначення з 22.05.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Надаючи оцінку вимогам позивача в частині зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV), пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 26 Закону №1058-VI починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до "Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка працівника.

Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17), оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Аналіз вищенаведених норм права дає змогу суду дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Відповідач не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

З урахуванням викладеного, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991.

Щодо не зарахування відповідачем періоду навчання позивача з 27.07.1988 по 11.11.1988 по програмі підготовки водіїв категорії «С» в «ДОСААФ», суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_6 , виданого Всесоюзним ордена леніна і червоного знамені добровільним товариством сприяння армії, авіації та флоту позивач з 27.07.1988 по 11.11.1988 навчався по програмі підготовки водіїв транспортних засобів категорії «С».

На момент проходження позивачем курсів водіїв діяв Закон УРСР "Про народну освіту" від 01.10.1974.

Відповідно до частини 1 ст. 47 цього Закону для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.

Частиною 4 статті 48 цього Закону визначено, що особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.

Відповідно до пункту "д" частини 3 статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Таким чином, період навчання позивача на курсах водіїв з 27.07.1988 по 11.11.1988 має бути зарахований до стажу роботи позивача, проте, безпідставно не був зарахований відповідачем до страхового стажу позивача, що призвело до помилкових висновків при прийнятті спірного рішення.

Щодо застосування відповідачем положень статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, суд зазначає наступне.

Водночас частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ встановлено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 2 років, зменшення віку становить 4 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за кожний рік проживання, роботи, але не більше 9 років (абз.4 пункт 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Виходячи із змісту суспільних правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

За змістом примітки до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального закону - Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами).

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Як визначено статтею 9 Закону №796-ХІІ, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи-громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які за станом на 1 січня 1993 року прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій; постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. У свою чергу частиною третьою статті 65 Закону №796-XII обумовлено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».

В пункті 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 №551 (далі - Порядок №551), уточняється, що потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії Б зеленого кольору.

Отже, із системного аналізу наведених нормативно-правових актів слідує, що право на зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та постійно проживали (працювали), зокрема, у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року, єдиним документом, який підтверджує статус потерпілого, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема, на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 .

Також відповідно до довідки №1021/03 від 13.12.2023 позивач проживав в селі Великі Озера Сарненського (Дубовицького району) Рівненської області з 21.05.1971 по 11.05.1989, з 29.04.1991 по 24.05.1991.

У довідці зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 село Великі Озера Дубовицького району Рівненської області віднесено до другої зони безумовного (обов`язкового) відселення внаслідок аварії на ЧАЕС, а з 01.01.2006 року село Великі Озера відноситься до третьої зони внаслідок аварії на ЧАЕС.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії із заниженням пенсійного віку на 7 років.

З огляду на викладене, слід визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 24.06.2024 про відмову у призначенні пенсії на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 № 87 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991, період навчання з 27.07.1988 по 11.11.1988.

Щодо позовної вимоги зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення позивачу пенсії з 22.05.2024, суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо зарахування страхового стажу / призначення та перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи суд дійшов висновку щодо протиправності оскаржуваного рішення, суд з метою повного та належного захисту прав позивача, вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 7 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

Таким чином позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 8 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Таким чином, при задоволенні позову позивача суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6-9, 72-77, 139, 211, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_7 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 пов, м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 1335882), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, буд. 34, м. Полтава, 36000, ) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 24.06.2024 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 на заміну рішення про відмову у призначенні пенсії від 31.05.2024 № 87.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його трудової діяльності з 28.05.1991 по 20.11.1991 та період навчання з 27.07.1988 по 11.11.1988.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 23.05.2024 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 7 років відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.М. Петрова