Справа № 380/23695/24
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

02 грудня 2024 рокусправа № 380/23695/24

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Кравців О.Р. одержав позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 по день фактичної виплати 02.09.2023;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 по день фактичної виплати 02.09.2023.

Ухвалою суду від 25.11.2024 позовну заяву залишено без руху. Вказано, що до суду позивач звернувся із пропуском строку більше року, проте не долучив до позовної заяви клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Представник позивача подав заяву про усунення недоліків, в якій вказав, що право позивача на звернення до суду із позовом про нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.09.2017 в належному розмірі відповідно до положень частини 2 статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) не обмежувалось будь-яким строком, тому на переконання позивача до спірних правовідносин про зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 08.09.2017 не можуть поширюватися норми статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX), оскільки порушення права на компенсацію втрати частини доходів на суми несвоєчасної виплаченої індексації мало місце із січня 2016 року та продовжувало тривати до часу виплати такої індексації.

Крім того зазначив, що в ухвалі суду від 25.11.2024, визначаючи початок перебіг строку звернення до суду, суд покликається на правову позицію, викладену Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20 щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України, при вирішенні спорів з приводу пенсійного забезпечення. Враховуючи те, що спори щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати на суми індексації грошового забезпечення стосуються заробітної плати військовослужбовця, то єдина норма, яка регулює строки звернення до суду у справах стягнення заробітної плати є частина 2 статті 233 КЗпП України (в редакції чинні на момент виникнення правовідносин).

Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у постановах від 05.05.2022 у справі №380/8976/21, від 29.11.2023 у справі №560/11895/23, від 14.12.2023 у справі №600/4606/23-а, від 06.03.2024 у справі №600/5050/23.

З врахуванням викладеного, виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у спосіб подання заяви про поновлення строків звернення до суду не вважає за можливе. Тому, просить врахувати аргументи сторони позивача та відкрити провадження у цій справі.

При вирішенні заяви суд керується таким.

Суд зауважує, що питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ від 19.10.2000 (далі Закон №2050-ІІІ), який, однак не визначає спеціальних строків для звернення до суду.

Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону №2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації положень Закону №2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі Порядок №159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

З врахуванням викладеного слід зазначити, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів та нарахування доходів (у тому числі за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

Відповідно до частин 1, 2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 3 статті 122 КАС України).

Частиною 5 статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною 2 статті 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Статтею 234 КЗпП України передбачена можливість у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 КЗпП України, поновлення вказаних строків, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді справи. Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголосив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною 5 статті 122 КАС України.

Слід зазначити, що у цій справі позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суми індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати з 01.01.2016 по день фактичної виплати 02.09.2023.

Отже, предметом даного спору є право позивача на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення, яка проведена на виконання рішення суду 02.09.2023. Однак до суду позивач звернувся лише 21.11.2024, тобто з пропуском тримісячного строку, передбаченого частиною 1 статті 233 КЗпП України.

Статтею 234 КЗпП України передбачена можливість поновити пропущений з поважних причин строк, встановлений статтею 233 КЗпП України.

Також, частинами 1 та 2 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З цього приводу слід зауважити, що позивач не скористався правом подати заяву про визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду та поновлення такого строку, а лише виклав додаткові аргументи у заяві про усунення недоліків.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Тобто, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й з об`єктивної можливості цієї особи знати про такі факти.

День, коли особа дізналася про порушення свого права це встановлений з доказів день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день, коли мало бути прийняте рішення (вчинено дію), якщо таке рішення (дія) не було прийняте (не була вчинена).

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому, повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд зауважує, що у випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Наявність таких поважних причин позивач суду не довів, доказів існування таких не надав.

Також, суд зазначає, що при залишенні позовної заяви без руху, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20, жодним чином не досліджувалися.

Однак слід зауважити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 02.04.2024 у справі №560/8194/20, нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом №2050-ІІІ строк у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати.

З першого дня наступного місяця після отримання заборгованості особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини 1 статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду;

Отримання листа від уповноваженого органу у відповідь на заяву не змінює час, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить про час, коли особа почала вчиняти активні дії щодо реалізації свого права на отримання компенсації у позасудовому чи судовому порядку. Відповідно з вказаної дати не може розпочинатись відлік строку звернення з позовом до суду.

При цьому, оскільки у справі №560/8194/20 спір стосувався нарахування компенсації втрати частини доходів на несвоєчасно виплачені суми пенсії, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду застосовувала шестимісячний строк звернення до суду.

Однак у справі, що розглядається позивач проходив публічну службу, а спір стосується нарахування компенсації втрати частини доходів за несвоєчасно виплачені суми грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення) військовослужбовця, тому застосуванню підлягає строк, встановлений статтею 233 КЗпП України.

Викладене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.05.2024 у справі №600/4133/22-а.

Як встановлено судом та не заперечується представником позивача відповідач здійснив виплату заборгованості суми грошового забезпечення (індексації грошового забезпечення) військовослужбовця 02.09.2023, однак при виплаті не проведено нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.

Таким чином, враховуючи викладені висновки Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, ще з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості, в цьому випадку з 01.10.2023 позивач вважається таким, що повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг строку звернення з позовом до суду.

Крім того, оскільки виплата позивачу заборгованості проведена 02.09.2023, застосуванню підлягає редакція статті 233 КЗпП України, чинна на момент виникнення спірних правовідносин, а саме яка обмежує строк звернення до суду трьома місяцями.

Таким чином, позивач звернувся до суду із пропуском тримісячного строку, встановленого положеннями статті 233 КЗпП України.

Суд зауважує, що представником позивача не надано жодного доказ, що позивач протягом тривалого часу здійснював будь-які дії щодо відновлення порушеного права. Поданий представником позивача адвокатський запит щодо виконання рішення суду та з вимогою здійснити нарахування втрати частини доходів поданий 25.09.2024 вже після закінчення строку звернення до суду.

У цьому контексті суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач же не реалізував це право з причин власної пасивної поведінки.

Окрім цього, суд повторно зазначає, що як і при поданні позовної заяви покликання представника позивача на правові висновки Верховного Суду (щодо строку звернення із позовом до суду), які викладені в постановах від 08.08.2024 у справі №380/29686/23, від 01.10.2024 у справі №620/14688/23, від 01.10.2024 у справі №160/21959/23, так і під час подання до суду заяви про усунення недоліків покликання представника позивача на правові висновки Верховного Суду, які викладені в постановах від 05.05.2022 у справі №380/8976/21, від 29.11.2023 у справі №560/11895/23, від 14.12.2023 у справі №600/4606/23-а, від 06.03.2024 у справі №600/5050/23, є нерелевантними щодо питання строку звернення до суду із вимогами про нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. У зазначених постановах Верховним Судом, зокрема, досліджувалося питання строку звернення із позовними вимога щодо нарахування саме сум індексації грошового забезпечення, тоді як предмет спору в цій справі має іншу правову природу. Крім того, зокрема, у постанові Верховного Суду від 29.11.2023 у справі №560/11895/23 взагалі досліджувалося питання щодо сплати судового збору при поданні позову з вимогами щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів.

Встановлення процесуальних строків законом та перевірка їх дотримання сторонами судом передбачено з метою дисциплінування учасників судового процесу, належного та своєчасного користування ними своїми процесуальними правами та обов`язками.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №804/6158/17.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивач у встановлений в ухвалі суду від 25.11.2024 строк не усунув в повному обсязі недоліки позовної заяви. Викладених представником позивача аргументів недостатньо для відкриття провадження у справі чи визнання поважними причин пропуску строку звернення до суду.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини 5 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Оскільки позивач не усунув недоліки позовної заяви, відповідно до ухвали суду про залишення позовної заяви без руху, таку слід повернути позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241-243, 248, 294 КАС України, суддя,-

у х в а л и в :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

3. Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 8 статті 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала про повернення позовної заяви набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала про повернення позовної заяви може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дати підписання ухвали до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Кравців Олег Романович