Справа № 240/20115/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2024 року м. Житомир справа № 240/20115/24

категорія 105000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Державної установи "Житомирська виправна колонія (№4)" до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання протиправною та скасування вимоги виконавця,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якій позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу державного виконавця від 26 вересня 2024 року № 149733.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що виконавче провадження № 59489869 було відкрите 09 липня 2019 року щодо стягнення з позивача на користь ДФС боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 491 772,89 грн та на підставі заяви стягувача від 02 вересня 2019 року за вих. № 13695/5/06-30-51-10 було закінчене у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу. Оскільки у межах виконавчого провадження № 59489869, державними виконавцями не було вчинено жодних дій, спрямованих на стягнення заборгованості зі сплати єдиного соціального внеску, стягнення виконавчого збору позивач вважає безпідставним. У своїх доводах наполягає на тому, що обрахунок суми виконавчого збору здійснюється у розмірі 10 % суми, що фактично стягнута, відтак повернення виконавчого документа стягувачу без виконання та не здійснення стягнення суми заборгованості у примусовому порядку у межах виконавчого провадження не утворює й підстав, як доводить позивач, для стягнення виконавчого збору. Також зауважує щодо ненадходження з часу відкриття виконавчого провадження (20 листопада 2019 року) жодних матеріалів, що підтверджує невжиття виконавцем жодних заходів у цьому виконавчому провадженні.

У своїх доводах позивач покликається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, а також Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 18 квітня 2018 року у справі № 761/11524/15-ц), Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 15 лютого 2018 року у справі № 910/1587/13) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 28 грудня 2021 року у справі № 400/4863/20.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2024 року відкрито провадження у справі та ухвалою від 22 листопада 2024 року призначено справу до судового розгляду у судовому засіданні 29 листопада 2024 року.

Відповідач позов не визнав. Заперечуючи проти доводів та вимог Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" зазначає про те, що на виконанні відповідача перебувало виконавче провадження № 59489869 щодо стягнення з позивача на користь ДФС заборгованості (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 491 772,89 грн. Пояснює, що 09 липня 2019 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження й винесено постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн. 20 листопада 2019 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-10. Оскільки виконавчий збір сплачено не було, 20 листопада 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60672331 щодо примусового виконання постанови від 09 липня 2019 року № 59489869 про стягнення виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн. Повідомляє, що згідно з листом Головного управління ДПС у Житомирській області від 12 березня 2020 року № 3903/5/06-30-51-10 заборгованість за вимогою від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У погашено у повному обсязі 31 жовтня 2019 року. Оскільки виконавчий збір боржником сплачено не було, відповідачем й надіслано до виконання вимогу щодо виконання постанови про стягнення виконавчого збору. Також відповідач зауважує на пропуску позивачем строку звернення з цим позовом до суду.

З таких підстав просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

29 листопада 2024 року до початку судового розгляду відповідачем через відділ документального забезпечення суду подано клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

У судовому засіданні 29 листопада 2024 року, суд, з урахуванням клопотання представниці позивача, на підставі частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) ухвалив перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши доводи та заперечення сторін у позовній заяві та відзиві на позов, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд при вирішенні цієї справи виходить з такого.

Суд встановив, 09 липня 2019 року головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Васіною С.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 59489869 з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У щодо: стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" заборгованості (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 491 772,89 грн, а також стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн.

Також 09 липня 2019 року головним державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Васіною С.В. винесено постанову про стягнення виконавчого збору від 09 липня 2019 року ВП № 59489869 щодо стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн.

У листі від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-10 Головне управління ДПС у Житомирській області у зв`язку з набранням чинності Законами України від 04 липня 2013 року № 404-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", від 04 липня 2013 року № 406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» та покликаючись на Закон України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІV "Про виконавче провадження" просило відповідача повернути без подальшого виконання виконавчий документ, а саме вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У щодо стягнення заборгованості за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 491 772,89 грн.

20 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Самійлик В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з якою вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Житомирській області від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У повернуто стягувачу.

Також 20 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Самійлик В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 60672331 з примусового виконання постанови від 09 липня 2019 року № 59489869 щодо стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн.

04 лютого 2020 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Самійлик В.В. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно з якою виконавчий документ: постанова Богунського ВДВС м. Житомир ГТУЮ у Житомирській області від 09 липня 2019 року ВП № 59489869 щодо стягнення виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн, - повернуто стягувачу.

Згідно з листом від 12 березня 2020 року № 3903/5/06-30-51-10, аналогічно як і у листі від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-100 Головне управління ДПС у Житомирській області просило відповідача повернути без подальшого виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У щодо стягнення заборгованості за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 491 772,89 грн з позивача у зв`язку з погашенням заборгованості у повному обсязі 31 жовтня 2019 року.

02 липня 2020 року начальником Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Савіною Н.П. винесено постанову про перевірку законності виконавчого провадження, якою скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 04 лютого 2020 року № 60672331 та зобов`язано державного виконавця Самійлик В.В. провести виконавчі дії у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

03 липня 2020 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Самійлик В.В. винесено постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 60672331 з виконання постанови від 09 липня 2019 року № 59489869 щодо стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн.

17 листопада 2021 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Самійлик В.В. винесено постанову про арешт коштів боржника ВР № 60672331, за якою накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів, яка становить 49 377,28 грн.

26 вересня 2024 року старшим державним виконавцем Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Самійлик В.В. винесено оскаржувану у цій справі вимогу № 149733 про виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 59489869 у сумі 49 177,28 грн (призначення платежу ВП № 60672331), яку направлено позивачу (здано на пошту) 02 жовтня 2024 року.

Згідно з доказами, наданими відповідачем (відстеження поштового відправлення за трек номером), поштове відправлення вручено адресату 08 жовтня 2024 року.

Оскільки при відкритті провадження у цій справі питання дотримання позивачем строку звернення з позовом до суду, враховуючи повідомлені позивачем обставини, потребувало перевірки належними доказами, суд в ухвалі про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цій справі витребував у відповідача докази щодо дати направлення Державній установі "Житомирська виправна колонія (№4)" вимоги державного виконавця від 26 вересня 2024 року № 149733 та дати отримання нею цієї вимоги.

Оскільки надані відповідачем докази підтверджують доводи позивача щодо отримання спірної вимоги державного виконавця 08 жовтня 2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом у межах встановленого статтею 287 КАС України десятиденного строку 18 жовтня 2024 року, відтак доводи відповідача у цій частині суд визнає безпідставними.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам по суті спору суд зазначає таке.

Законом, що регулює порядок вчинення виконавчих дій, є Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як визначено у частині другій цієї ж статті Закону № 1404-VIII виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини першої статті 13 Закону №1404-VIII під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення, серед іншого, й вимог, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 1 пункту 9 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5, визначено, що вимога виконавця є письмовим документом, який складається у випадках, передбачених Законом, та є обов`язковою для виконання органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і фізичними особами щодо надання виконавцю документів або їх копій, необхідних для здійснення його повноважень, вчинення інших дій, необхідних для виконання рішення.

Згідно з частиною четвертою статті 18 Закону № 1404-VIII вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Таким чином, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, складати вимоги, які є обов`язковими до виконання, невиконання яких тягне за собою певні наслідки.

При вирішенні спору у цій справі суд виходить з того, що як на дату винесення постанови у ВП № 59489869 про стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн (09 липня 2019 року), а також на дату винесення постанови про відновлення виконавчого провадження ВП № 60672331 з виконання постанови від 09 липня 2019 року № 59489869 щодо стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн (03 липня 2020 року), так і на час винесення оскаржуваної вимоги державного виконавця від 26 вересня 2024 року № 149733, є чинною норма статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції Закону України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання" (надалі Закон № 2475-VIII), яка набула чинності з 28 серпня 2018 року.

Зокрема, указаним Законом № 2475-VIII у статті 27 Закону № 1404-VІІІ у частині другій слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Тобто, норми Закону № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) не встановлюють залежності між прийняттям постанови про стягнення виконавчого збору та обставинами вчинення державним виконавцем дій по здійсненню примусового стягнення з боржника в межах виконавчого провадження, оскільки законодавчо прямо визначається обов`язок державного виконавця прийняти постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Більше того, на це вказує і та обставина, що розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження.

Таким чином, Закон № 1404-VIII (у редакції Закону № 2475-VIII) не ставить можливість застосування санкцій у вигляді стягнення виконавчого збору в залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду або іншого виконавчого документу.

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Як встановлено у частині дев`ятій статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Передумовою вимоги щодо стягнення виконавчого збору у сумі 49 177,28 грн слугувало відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вимоги Головного управління ДФС у Житомирській області від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У щодо стягнення з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" заборгованості (недоїмки) за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 491 772,89 грн.

Згідно з листами Головного управління ДПС у Житомирській області в матеріалах виконавчого провадження від 12 березня 2020 року № 3903/5/06-30-51-10 та від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-100 податковий орган просив відповідача повернути без подальшого виконання вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 травня 2019 року № Ю-167091-51У щодо стягнення заборгованості за єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 491 772,89 грн з Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)".

У цих листах не йдеться про списання недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", натомість у листі від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-100 вказано про погашення заборгованості у повному обсязі 31 жовтня 2019 року.

У судовому засіданні представниця позивача також доводила те, що ця заборгованість була погашена взаємозаліком 30 жовтня 2019 року, що підтверджується доданими до матеріалів справи доказами (а.с.50-51).

Дослідивши докази в матеріалах справи суд з`ясував, що у листах від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-10 та від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-100 Головне управління ДПС у Житомирській області посилається на набрання чинності Законами України від 04 липня 2013 року № 404-VII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та у зв`язку з проведенням адміністративної реформи" та від 04 липня 2013 року № 406-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи", а не на пункт 9-15 розділу VIII Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (надалі Закон № 2464-VI) та списання недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на підставі визначених у ній умов.

Водночас слід врахувати й те, що Розділ VIII Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" доповнено пунктом 9-15 згідно із Законом України від 13 травня 2020 року № 592-IX "Про внесення змін до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" щодо усунення дискримінації за колом платників", який набув чинності з 01 січня 2021 року, тобто вже після того, як заборгованість Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" було погашено (31 жовтня 2019 року), що доводить те, що списання/погашення заборгованості позивача не здійснено відповідно до пункту 9-15 Закону № 2464-VI, що б виключало стягнення виконавчого збору за нормою частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII.

Більше того, частину дев`яту статті 27 Закону № 1404-VIII у такій редакції викладено за змінами, внесеними Законом України від 04 грудня 2020 року № 1072-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо соціальної підтримки платників податків на період здійснення обмежувальних протиепідемічних заходів, запроваджених з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", який набрав чинності 10 грудня 2020 року. Тобто вже після погашення заборгованості позивача, так і після відповідних повідомлень щодо повернення без виконання виконавчого документа у листах Головного управління ДПС у Житомирській області від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-10 та від 02 вересня 2019 року № 13695/5/06-30-51-100.

Наведене виключає обставини, за яких на підставі частини дев`ятої статті 27 Закону № 1404-VIII стягнення виконавчого збору не здійснюється.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Відповідно до частини третьої статті 40 Закону № 1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.

Наведений висновок узгоджується із позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 30 червня 2021 року у справі № 460/2478/19, та був підтриманий у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 640/4599/21, а також у постанові від 25 травня 2023 року у справі № 420/1233/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).

Отже, стягнення виконавчого збору не залежить від здійснення державним виконавцем виконавчих дій в межах відповідного виконавчого провадження. Натомість, навіть за відсутності заходів з примусового виконання після завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, у державного виконавця наявний обов`язок винести постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 10 % від суми стягнення за виконавчим документом.

З цих підстав доводи позивача про те, що виконавчий збір може бути стягнено лише за умов фактичного виконання судового рішення та вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення, та про те, що розмір виконавчого збору має обраховуватися з фактично стягнутої суми, не ґрунтуються на положеннях закону.

При цьому, помилковими є посилання позивача на висновки Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду (постанова від 18 квітня 2018 року у справі № 761/11524/15-ц), Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанова від 15 лютого 2018 року у справі № 910/1587/13) та Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 28 грудня 2021 року у справі № 400/4863/20, а також Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними до спірних правовідносин, а отже не підлягають урахуванню під час вирішення цієї справи.

Так, у цих справах Верховним Судом застосовано норми Закону № 1404-VІІІ, які передбачали стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, тобто до внесення змін Законом № 2475-VIII.

У продовження зазначеного суд звертає увагу позивача на те, що частиною другою статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, було визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

З аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року) можна дійти висновку, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Водночас, як вже йшлося, Законом 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, у частині другій якої слова "фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом" замінено словами "підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".

Отже, після цих змін натепер розмір виконавчого збору законодавчо поставлений у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, а не від суми, яка є фактично стягнутою в межах виконавчого провадження, та не залежить від фактичного вчинення виконавчих дій.

Такі висновки зроблено Верховним Судом у постановах від 10 квітня 2024 року у справі № 380/5266/23 та від 01 серпня 2024 року у справі № 640/11506/21, які в силу частини п`ятої статті 242 КАС України підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За результатом розгляду цієї адміністративної справи суд дійшов висновку, що відповідач, при винесенні оскаржуваної вимоги, діяв на підставі та відповідно до закону, а спірне у справі рішення (вимога) відповідає критеріям правомірності у частині другій статті 2 КАС України.

Згідно з частинами першою і другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановлений КАС України обов`язок відповідача-суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У цій справі відповідачем доведено правомірність його поведінки у спірних правовідносинах та обґрунтованість прийняття оскаржуваної вимоги щодо про виконання постанови про стягнення виконавчого збору ВП № 59489869 у сумі 49 177,28 грн. Натомість, доводи позивача не ґрунтуються на нормах матеріального закону, тому в позові належить відмовити.

За правилами статті 139 КАС України у суді відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат у цій справі.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 272, 287 КАС України, суд,

вирішив:

У позові Державної установи "Житомирська виправна колонія (№ 4)" (проспект Незалежності, буд. 172, м. Житомир, 10001, ) до Богунського відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (майдан С.П. Корольова, буд. 3/14, м. Житомир, 10014, ) про визнання протиправною та скасування вимоги державного виконавця від 26 вересня 2024 року № 149733 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 272 КАС України та може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 287, 296-297 КАС України.

Суддя О.Г. Приходько

02.12.24