Справа № 380/18390/24
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 рокусправа № 380/18390/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у м. Львові у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

на розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо переведення з пенсії по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити нарахування й виплату позивачу пенсії по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ «Про державну службу»; у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідках Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.08.2024 №312-Ф, №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця з 30.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що пропрацювала в органах Пенсійного фонду України з 01.01.1999 по 39.01.2024, стаж державної служби на день звільнення становить 30 років 11 місяців 29 днів. Оскільки позивач є особою з інвалідністю 2 групи, реалізуючи своє право вибору пенсії, 31.01.2024 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ. Втім у відповідь отримала рішення про відмову, яке вважає протиправним.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 04.09.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 16.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Вказує, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VII, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. За таких обставин, хоч позивач і працювала станом на 01.05.2016 на посаді державного службовця та має більше 10 років стажу державної служби, проте не має права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ на підставі п. 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, оскільки на час звернення до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою не досягла 60-річного віку.

В спростування наведених відповідачем доводів позивач подала відповідь на відзив.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV).

Згідно з довідкою до акта медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №610202 від 23.08.2022 позивачу встановлено другу групу інвалідності.

Наказом начальника Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.01.2024 №69-О звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу контролю за призначенням пенсій Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, 29.01.2024 з посади за власним бажанням , частина перша статті 86 Закону України «Про державну службу».

Позивач 31.01.2024 звернулась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою, у якій просила перевести її з пенсії по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію по Закону України «Про державну службу» як інваліда ІІ групи та внести дані про звільнення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 02.02.2024 №83, яким повідомило про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку згідно заяви від 30.01.2024 у зв`язку з відсутністю права на призначення даного виду перерахунку.

Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду з цим позовом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі Закон №889-VIII).

Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Зокрема, п. 10, 12 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Водночас, за приписами ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених ч. 1 цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону № 1058-IV особам, визнаним інвалідами І або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів І або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно цього Закону, призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби (…).

Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі (ч. 10 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі (ч. 12 ст. 37 Закону № 3723-XII).

Судом встановлено, що позивач з 01.02.1993 по 31.12.1998 працювала в Управлінні соціального захисту населення (15.01.1994 прийняла присягу державного службовця); з 01.01.1999 по 29.01.2024 працювала в органах Пенсійного фонду України.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №610202 від 23.08.2022 позивач є інвалідом ІІ групи.

Відтак, оскільки позивач визнана інвалідом ІІ групи в період перебування на державній службі та має стаж державної служби понад 30 років, то вона набула право на отримання пенсії по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18.

Водночас відповідач, розглянувши заяву позивача про перехід на пенсію по інвалідності відповідно до ч. 9 ст. 37 Закону №3723-XII, всупереч вищенаведеним висновкам суду повідомив позивача про те, що Законом №889-VIII не передбачено право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця та відмовив у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону №889-VIII.

Наведене свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення та наявність підстав для його скасування.

У відзиві на позовну заяву відповідач також стверджує, що хоч позивач і працювала станом на 01.05.2016 на посаді державного службовця та має більше 10 років стажу державної служби, проте не має права на призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ на підставі п. 10.12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, оскільки на час звернення до органів Пенсійного фонду з відповідною заявою не досягла 60-річного віку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у справі №822/524/18 вважає доводи щодо необхідності досягнення позивачем 60-річного віку необґрунтованими, оскільки Закон №3723-XII не пов`язує нарахування пенсії по інвалідності з такою умовою, як досягнення певного віку. При цьому орган пенсійного фонду, як суб`єкт владних повноважень, трактує норми Закону на свій розсуд, і віддає перевагу найменш сприятливому для позивачки тлумаченню законодавства України.

ЄСПЛ у п. 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на наведене, зважаючи на встановлення під час судового розгляду всіх умов, передбачених ч. 9 ст. 37 Закону №3723-ХІІ, суд доходить висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-ХІІ з 30.01.2024.

Крім того, позивач також просить призначити пенсію у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідках Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.08.2024 №312-Ф, №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Відповідно до пункту 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 (далі Порядок №622) (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 17 січня 2017 року №1-3 (далі Постанова №1-3) затверджені форми довідок про заробітну плату для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу».

Такими довідками є:

про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років);

про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією);

про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби.

У рішенні від 02.02.2024 №83 Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вказало, що позивачем надано до заяви розрахункові листи та грудень 2023 року та січень 2024 року, які завірені начальником фінансово-економічного управління головним бухгалтером. Довідки за формами, затвердженими Постановою правління ПФУ від 17.01.2017 №1-3, відсутні.

Позивач вказаного не заперечує, та вказує, що зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо видачі довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця, втім у відповідь отримала відмову, яку оскаржувала в судовому порядку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12.04.2024 у справі №380/3054/24 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 у видачі довідок про розмір грошового забезпечення для призначення пенсії державного службовця та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, Львівська область, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) видати ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавку за ранг та вислугу років) за останньою займаною посадою державної служби та довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за останньою займаною посадою державної служби за формою, передбаченою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям»; в решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2024 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року в частині, яким у задоволенні позову відмовлено, скасовано та прийнято постанову, якою позов в цій частині задоволено; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області видати ОСОБА_1 довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавку за ранг та вислугу років) за останньою займаною посадою державної служби за грудень 2023 року та січень 2024 року і довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше ніж 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за останньою займаною посадою державної служби, за грудень 2023 року, за формою, передбаченою постановою Правління Пенсійного фонду України від 17.01.2017 №1-3 «Про форми довідок про заробітну плату для призначення пенсії державним службовцям»; в решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області сформувало довідки №312-Ф від 20.08.2024 про складові заробітної плати призначення пенсії державного службовця та №315-Ф від 20.08.2024 №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби. Вказані довідки позивач долучає до позову.

З наведеного висновується, що неподання позивачем довідок при зверненні територіального управлення Пенсійного фонду України було обумовлено протиправною бездіяльністю Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, що підтверджено рішенням суду, яке набрало законної сили.

Зважаючи на видання таких довідок позивачу на виконання рішення суду, суд висновує, що такі має бути враховано при визначенні розміру пенсії позивача, відтак позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак підстави для розподілу судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, КАС України, суд

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 02.02.2024 №83.

Зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перевести ОСОБА_1 на пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII з 30.01.2024 з урахуванням довідок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 20.08.2024 №312-Ф, №315-Ф про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Розподіл судового збору не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом безпосередньо до суду апеляційної інстанції тридцяти днів з дня складення повного судового рішення..

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Гоголя, 34; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна