Справа № 520/17811/24
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 р. №520/17811/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Панова М.М.,

за участю секретаря судового засідання - Коротецької О.О.,

представника позивача - Чубаренка О.О.,

представника відповідача - Красноруцької Н.П.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.05.2024 №0, видане Головним управлінням ДПС у Харківській області.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірне податкове повідомлення-рішення, прийняте Головним управлінням ДПС у Харківській області, є таким, що прийняте не у порядку та не у спосіб, що передбачені законом. Крім того, ОСОБА_1 стверджує про відсутність порушень вимог чинного законодавства в діях платника податків у періоді, що перевірявся. Відтак, зазначене податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що податкове повідомлення-рішення є правомірним та прийняте з дотриманням вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку осіб, які беруть участь у справі, суд встановив наступне.

З позовної заяви вбачається, що 15.02.2024 Головним управлінням ДПС у Харківській області (далі - відповідач) видано наказ №707/п про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків - фізичної особи ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_1 ), яким на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 411. Статті 41, пунктів 63.1, 61.2 статті 61, підпункту 62.1.3 пункту 62.1 статті 62, підпункту 72.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, статті 79, підпункту 69.35-1 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, пункту 2 частини першої статті 13, частини 16 статті 25, пункту 9-35 розділ 8 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у зв`язку з отриманням відомостей від державного реєстратора щодо припинення підприємницької діяльності платника податків - ОСОБА_1 наказано провести документальну позапланову перевірку платника податків - фізичної особи - ОСОБА_1 з 19 квітня 2024 року тривалістю 5 робочих днів.

Наказом встановлено перевірку провести за період діяльності з 25.10.2018 по 01.05.2023 з метою контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків і зборів, дотриманням законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, виконання вимог валютного та іншого законодавства, з питань повноти, своєчасності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

За результатами документальної позапланової невиїзної перевірки посадовою особою ГУ ДПС у Харківській області складено акт № 20436/20-40-24-10-07/ від 02.05.2024 (далі - акт перевірки). В акті перевірки зазначено про встановлення наступних порушень:

- п.п. 16.1.4 п.16.1 ст.16, п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України (далі - ПК України) в частині несвоєчасної сплати податкового зобов`язання з єдиного податку за березень 2022 року;

- п.п. 16.1.3 п.16.1 ст.16, п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПК України в частині порушення граничних термінів подання податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 та 3 квартали 2022 року;

- п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині порушення граничних термінів сплати єдиного внеску за 2023 рік;

- п.1 та п.2 ст. 3 розділу ІІ «Порядок проведення розрахунків» Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через реєстратор розрахункових операцій з продажу товарів у 2019, 2020, 2021, 2022, 2023 роках.

На підставі акту перевірки ГУ ДПС України у Харківській області прийнято, серед іншого, податкове повідомлення-рішення від 30.05.2024 №0, яким за порушення п.1 та п.2 ст. 3 розділу ІІ «Порядок проведення розрахунків» Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в частині не проведення через реєстратор розрахункових операцій (програмний реєстратор розрахункових операцій) операцій з продажу товарів у 2019, 2020, 2021 роках, на підставі п.п. 54.3.3 п.54.3 ст. 4 ПК України, п. 1 ст. 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій у сумі 3116943,61 грн.

Позивач, не погоджуючись з прийнятим ГУ ДПС у Харківській області податковим повідомленням-рішенням, звернулась до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Норми пункту 296.10 ст. 296 ПК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) встановлюють умови застосування і звільнення від застосування РРО фізичними особами - підприємцями на спрощеній системі оподаткування, а саме реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку:

першої групи;

другої - четвертої груп (фізичні особи - підприємці) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень. У разі перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим. Застосування реєстратора розрахункових операцій розпочинається з першого числа першого місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення, та продовжується у всіх наступних податкових періодах протягом реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Норми цього пункту не поширюються на платників єдиного податку, які здійснюють реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Тобто, у випадку перевищення в календарному році обсягу доходу понад 1000000 гривень застосування реєстратора розрахункових операцій для такого платника єдиного податку є обов`язковим з першого числа місяця кварталу, наступного за виникненням такого перевищення.

Суд зазначає, що перевіркою виявлено, що ліміт доходу, встановлений п. 296.10 ст. 266 ПК України (у редакції 2018 року), був досягнутий ОСОБА_1 у грудні 2018 року (1005062,01 грн). Відповідно до цього пункту позивач була зобов`язана застосовувати реєстратори розрахункових операцій у господарській діяльності з 01.01.2019.

При цьому у подальшому, починаючи з 01.01.2019, ОСОБА_1 здійснювала розрахункові операції у розумінні ст. 2 Закону № 265/95-ВР. Проте господарську діяльність свою у періоді з 01.01.2019 по 01.05.2023 ОСОБА_1 не фіскалізувала, розрахункові документи за встановленими формами покупцям товару при прийомі готівкових коштів та банківських карток не видавала, чим порушила п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР.

Відповідач перевіркою встановив, що ОСОБА_1 були здійснені наступні обсяги розрахункових операцій у розумінні ст. 2 Закону № 265/95-ВР (у періоді з 01.01.2019 по 01.05.2023):

2019 рік -1046717,92 грн (готівка - 51325,20 грн, еквайринг - 995392,72 грн);

2020 рік - 937171,15 грн (готівка- 3000 грн, еквайринг - 934171,15 грн);

2021 рік - 4254194,48 грн (готівка 15000 грн, еквайринг - 4239194,48 грн);

2022 рік - 25326,87 грн.

ГУ ДПС у відзиві на позов зазначає, що в обсяги розрахункових операцій не були включені кошти, які надійшли з розрахункових рахунків покупців на розрахунковий рахунок позивача (IBAN -> IBAN), так як у цьому випадку РРО та або ПРРО не застосовується, оскільки така операція не є розрахунковою в розумінні Закону України № 265/95-ВР, Так, у 2019 році надійшло таких коштів у сумі 2010,85 грн, у 2020 році - 41,35 грн, у 2021 році 6304,60 грн.

Аналізом даних банківської виписки та книги обліку доходів встановлено, що перша розрахункова операція, проведена ОСОБА_1 з порушенням п. 1 та п. 2 ст. 3 Закону № 265/95-ВР, відбулася 03.01.2019, обсяг - 8392,68 гривень, форма - безготівкова (шляхом приймання банківських карток).

Отже, у спірних правовідносинах у сукупності застосовуються як норми ПК України так і норми Закону № 265/95-ВР.

При проведенні перевірки податковим органом було встановлено, що позивачка невірно визначала обсяг доходу на протязі всього строку здійснення підприємницької діяльності.

Так, за 2018 рік ОСОБА_1 задекларувала дохід в сумі 992480,62 грн. За даними перевірки дохід за 2018 рік становить 1005062,01 грн. Позивачка не включила до обсягу задекларованого доходу суми отриманих готівкових коштів, відображених у книзі обліку доходів за період з 29.12.2018 по 31.12.2018 у сумі 2902,71 (295,94 + 663,62 + 1943,15) гривень та занизила обсягу доходу, отриманого у безготівковій формі шляхом приймання банківських карток від покупців. Перевіркою встановлено, що 23.11.2018 на банківський рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_2 , надійшли грошові кошти від здійснення еквайрингових операцій у сумі 10754,70 гривень. Проте у книзі обліку доходів за 22.11.2018 відображена сума у розмірі 1075,70 гривень.

За 2019 рік ОСОБА_1 задекларувала дохід в сумі 998737,21 грн. За даними перевірки дохід за 2019 рік становить 1048728,77 грн. Позивачка не включила до обсягу задекларованого доходу суми внесених на розрахунковий рахунок готівкових коштів з призначенням «надходження торгівельної виручки»:

за 19.03.2019 - 10000 грн;

за 03.04.2019 - 10000 грн;

за 22.04.2019 - 20000 грн;

за 13.09.2019 - 5000 грн;

за 18.11.2019 - 5000 грн.

В книзі обліку також ці суми не були відображені.

В ході розгляду справи представник позивача зазначив, що ці кошти були попередньо зняті позивачем у банкоматі для розрахунків з постачальниками, а потім як не використані повернуті на розрахунковий рахунок. Представник позивача стверджував, що технічно неможливо відобразити призначення знятих готівкових коштів в банкоматі. Крім того, представник неодноразово наголошував в судовому засіданні та й зазначав безпосередньо в уточненій позовній заяві, що позивачка з порушеннями вела книгу обліку доходів. З цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 300 ПК України, платники єдиного податку несуть відповідальність за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку. Тому, позивачка мала можливість зняти ці кошти через касу банку та зазначити призначення, спрямованість платежу.

Крім того, представник позивача стверджує, що внесені на розрахунковий рахунок 50000 грн фактично не були торгівельною виручкою. З цього приводу ГУ ДПС в Харківській області зазначає, що позивачка внесла ці кошти на рахунок через касу банку, після прийняття готівки касир банку видав позивачці квитанцію із зазначенням платежу за вказівкою безпосередньо ОСОБА_1 Жодних змін в призначенні платежу позивачкою зроблено не було. Тому, вказані представником позивача обставини не підтверджуються належними доказами. А контролюючий орган не включати ці кошти до доходу підстав не мав.

Крім того, представник позивача зазначає щодо сум повернутих коштів у 2018, 2019, 2020 роках, які не є доходом у розумінні п.п. 5 п. 292.11 ст. 292 ПК України та посилається на виписки банку, де в призначеннях платежу міститься призначення «Возв/Ком банку» та стверджує, що саме призначення підтверджує факт повернення коштів. Проте, такі факти не відображені банківськими виписками: ані тими, що були надані позивачем контролюючому органу до перевірки, ані тими, що додані нею до позовної заяви. Додатки № 1-1, № 1-2, № 2 та № 3 є фактично власноруч сформованими таблицями з назвою «Розрахунок за банківською випискою». У вказаних банківських виписках не відображені факти повернення коштів покупцям за раніше придбані товари із зазначенням назв товарних позицій та розмірів попередньо оплачених сум, напрямків повернення коштів тощо. Для того, щоб повернути гроші або обміняти товар у покупця, обов`язково має бути чек (касовий або товарний).

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів», обмін товару належної якості проводиться, якщо збережено розрахунковий документ, виданий споживачеві разом з проданим товаром. Наявність чеку є підставою для обміну або повернення товару та доказом того, що саме в цьому магазині був придбаний товар.

При цьому на позивача у 2018 - 2020 роках розповсюджувався обов`язок ведення книги обліку доходів, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 19.06.2015 №579, згідно якої сума повернутих коштів вказується у колонці « 3». Колонка « 3» книги обліку доходів не заповнювалася позивачем ні у 2018, ні у 2019, ні у 2020 роках. Відповідно, підстав будувати «припущення» щодо некоректності заповнення позивачем книги обліку доходів, вірогідності наявності фактів повернення коштів покупцям контролюючий орган не мав. З тверджень позивача у позовній заяві можна дійти висновку, що 99% обсягу доходу за 2018, 2019, 2020, 2021 роки були отримані нею у безготівковій формі (еквайрингові операції шляхом прийому карток, переказ коштів з розрахункового рахунку на розрахунковий рахунок) при торгівлі у роздрібному магазині. Відповідно, суми повернення коштів повинні були бути здійснені у формі безготівкового повернення (дебетова операція по виписці), або шляхом цільового зняття коштів для здійснення такого повернення. Проте таких операцій не простежується ані у наданій до перевірки банківській виписці, ані у банківській виписці, долученій до позовної заяви.

Показником для декларування платника спрощеної системи є валовий дохід, не зменшений на суму витрат. Фактично позивачем приймалася банківська картка, з якої списувалася встановлена нею вартість товару, і вже потім вираховувалася комісія на користь суб`єкта, що надавав послуги еквайрингу. Крім того, як до матеріалів перевірки так і до позовної заяви позивачем не додано документів щодо її договірних відносин з банківськими установами в частині утримання еквайрингової комісії.

Крім того, податковому органу не виявляється можливим визначити, за який період необхідно врахувати зменшення доходу при можливому поверненні коштів покупцям, так як позивачем не була подана уточнююча податкова декларація.

Водночас, згідно приписів п. 86.7 ст. 86 ПК України дієвим механізмом заявлення платником податків факту свого непогодження з такими висновками контролюючого органу, є подання заперечення на висновки акту. Варто зауважити, що позивач висновки контролюючого органу не заперечувала, хоча про своє таке право була повідомленою, що підтверджується актом перевірки (ст. 26 Акту).

За 2020 рік ОСОБА_1 задекларувала дохід в сумі 934212,50 грн. За даними перевірки дохід за 2020 рік становить 937212,50 грн. Позивачка не включила до обсягу задекларованого доходу суми внесених на розрахунковий рахунок готівкових коштів з призначенням «надходження торгівельної виручки» від 15.10.2020 в сумі 3000 грн.

За 2021 рік ОСОБА_1 задекларувала дохід в сумі 4248251,02 грн. За даними перевірки дохід за 2020 рік становить 4260499,08 грн. Позивачка занизила обсяг доходу, отриманий у безготівковій формі шляхом приймання банківських карток від покупців у сумі 12248,06 грн, що підтверджується виписками банку.

Щодо відносин комісіонера-комітента між позивачем та ФОП ОСОБА_2 за договором поставки від 17.12.2018 № 12/2018 суд зазначає наступне.

Згідно статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Щодо доданих до позовної заяви видаткових касових ордерів, актів наданих послуг, актів приймання-передачі товару, звітів за договором поставки, що мають підтверджувати отримання товару від комітента та виплату позивачем йому доходу, судом встановлено, що такі документи не були надані до проведення перевірки (19.04.2024 - 25.04.2024).

Відповідно до вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Видаткові касові ордери відсутні в переліку документів, використаних під час проведення перевірки, згідно п. 1.13 Акту. І при цьому варто зауважити, що позивачем не подавалося заперечення на Акт, зокрема, в частині неповного врахування/дослідження наданих до перевірки документів. Слід зазначити, що якщо б такі документи були подані до заперечення, то на контролюючий орган був би покладений обов`язок дослідити додаткові документи і пояснення у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки.

Суд зазначає, що надана до перевірки позивачем банківська виписка, що фактично фіксує господарські процеси, не може бути змінена, створена після проведення перевірки, тобто є належним доказом, не дає підстав вважати, що позивачем здійснювалась діяльність комісіонера та отримувалась відповідна винагорода.

Долучені до позовної заяви документи у вигляді актів наданих послуг за договором поставки від 17.12.2018 № 12/2018 фактично підтверджують надання нею послуг. Види економічної діяльності, що передбачають надання послуг, відсутні в реєстрі платників єдиного податку як такі, що обліковувалися за позивачем. Поняття «послуга» повторюється по тексту долучених позивачем актів, фактично як предмет договірних відносин між нею та ФО-П ОСОБА_2 . У разі надання таких актів до перевірки, контролюючим органом була б застосована до позивача відповідальність за порушення п. п. 7 п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України (перехід на сплату інших податків у разі здійснення видів діяльності, не зазначених в реєстрі, з 1 числа місяця, наступного за звітним), оскільки згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач має право здійснювати види діяльності по наступним КВЕДам: 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний) та 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

Оскільки договір № 12/2018 від 17.12.2018, укладений між позивачем та ФОП ОСОБА_2 був названий договором поставки, то відповідно ГУ ДПС не мало правових підстав тлумачити зміст цього договору як договору комісії або іншого правочину.

Податковий орган зазначає, що доводи представника позивача, що додані до позовної заяви документи були надані позивачем до перевірки та зазначені в акті перевірки на сторінці 8 у рядку 14 «Акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) є не достовірними, так як до перевірки були надані акти щодо приймання-передачі оренди приміщення для здійснення підприємницької діяльності, та після проведення перевірки були повернуті позивачу.

Щодо посилання представника позивача на положення п. 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, як на підставу незастосування штрафних санкцій в спірних правовідносинах, слід зазначити, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 17.03.2020 № 533-IX, який набрав чинності 18.03.2020, до ПК України внесено зміни. Зокрема, підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктами 52-1 - 52-5.

В п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України (з урахуванням внесених змін згідно із Законами № 540-IX від 30.03.2020, № 591-IX від 13.05.2020), зазначено, що за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 1 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, крім санкцій за:

порушення вимог до договорів довгострокового страхування життя чи договорів страхування в межах недержавного пенсійного забезпечення, зокрема страхування додаткової пенсії;

відчуження майна, що перебуває у податковій заставі, без згоди контролюючого органу;

порушення вимог законодавства в частині:

обліку, виробництва, зберігання та транспортування пального, спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

цільового використання пального, спирту етилового платниками податків;

обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;

здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального;

здійснення суб`єктами господарювання операцій з реалізації пального або спирту етилового без реєстрації таких суб`єктів платниками акцизного податку;

порушення нарахування, декларування та сплати податку на додану вартість, акцизного податку, рентної плати.

Тобто, пункт 521 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України є обмежувальною нормою в частині застосування штрафних санкцій за порушення виключно податкового законодавства, про що прямо вказано у її змісті.

Відтак, застосування штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг не підпадає під дію «карантинного» мораторію та відповідно не передбачає звільнення від штрафних санкцій на період дії карантину.

Крім того, суд зазначає, що в період карантину, 10.12.2020 набув чинності Закон України № 1017-IX від 01.12.2020 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо лібералізації застосування реєстраторів розрахункових операцій платниками єдиного податку та скасування механізму компенсації покупцям (споживачам) за скаргами щодо порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій частини суми застосованих штрафних санкцій", яким змінено розміри штрафів за вказане порушення.

Так, за порушення вимог Закону № 265/95-ВР до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах:

у разі встановлення в ході перевірки факту: непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи:

10 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше;

50 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Тобто, вказана обставина свідчить про те, що законодавець в період дії «ковідного» мораторію, вносячи зміни про зменшення вищезазначених фінансових санкцій, підтверджує, що мораторій, згідно п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, на ці правовідносини не розповсюджується. Слід зазначити, що положення Закону № 265/95-ВР не містять жодних обмежувальних норм щодо застосування його ст. 17 у зв`язку з введенням на території України з 12.03.2020 карантину.

Крім того, тільки в період широкомасштабної агресії російської федерації проти України, законодавцем були внесені зміни до законодавства України, у тому числі до Закону України № 265/95-ВР, допущені в період воєнного стану на території України.

Згідно із Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03.03.2022 № 2118-IX, який набрав чинності 07.03.2022, розділ II «Прикінцевих положень» Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» було доповнено пунктом 12, яким встановлено, що на період до припинення або скасування воєнного стану на території України санкції за порушення вимог цього Закону не застосовуються.

В подальшому до цієї норми були внесені зміни згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 та в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» № 3219-IX від 30.06.2023 пункт 12 розділу II «Прикінцевих положень» Закону № 265/95-ВР викладений у наступній редакції: «Суб`єкти господарювання звільняються від відповідальності за порушення вимог цього Закону, вчинені ними у період з 1 січня 2022 року до 1 жовтня 2023 року, крім відповідальності за порушення порядку здійснення розрахункових операцій при продажу підакцизних товарів, здійснення діяльності з купівлі/продажу іноземної валюти, діяльності у сфері організації та проведення азартних ігор».

Суд зазначає, що спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 № 265/95-ВР та ПК України.

В преамбулі Закону № 265/95-ВР зазначено, що цей Закон визначає правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.

Тільки норми цього Закону підлягають застосуванню в питанні звільнення суб`єктів господарювання від застосування штрафних санкцій за порушення застосування РРО/ПРРО.

Положення Закону № 265/95-ВР не передбачають звільнення від штрафних санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на період дії карантину з 12.03.2020. Законодавець в період дії карантинних обмежень вніс лише зміни щодо зменшення фінансових санкцій (10.12.2020 набув чинності Закон України № 1017-ІХ від 01.12.2020 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо лібералізації застосування реєстраторів розрахункових операцій платниками єдиного податку та скасування механізму компенсації покупцям (споживачам) за скаргами щодо порушення встановленого порядку проведення розрахункових операцій частини суми застосованих штрафних санкцій", яким змінено розміри штрафів за вказане порушення).

Тобто, вказана обставина свідчить про те, що законодавець в період дії карантинних обмежень, вносячи зміни про зменшення вищезазначених фінансових санкцій, підтверджує, що карантинні обмеження, згідно п. 52-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, на ці правовідносини не розповсюджується. Слід зазначити, що положення Закону № 265/95-ВР не містять жодних обмежувальних норм щодо застосування його ст. 17 у зв`язку з введенням на території України з 12.03.2020 карантину.

Крім того, тільки в період широкомасштабної агресії російської федерації проти України, законодавцем були внесені зміни до законодавства України, у тому числі до Закону України № 265/95-ВР за порушення, допущені в період воєнного стану на території України (Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 03.03.2022 № 2118- IX, який набрав чинності 07.03.2022, Закон України № 2120- IX від 15.03.2022 та в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» № 3219-ІХ від 30.06.2023.

Таким чином, у спірних правовідносинах була застосована штрафна санкція на підставі п. 1 ст. 17 Закону України № 265/95-ВР з урахуванням п. 15 розділу II «Прикінцеві положення" Закону України № 265/95-ВР (зменшений розмір фінансових санкцій).

Судом встановлено, що при проведенні перевірки податковим органом були враховані всі зміни законодавства та відображені в акті, зокрема, в пп. 2.9.1 п. 2.9 Описової частини акту, зазначено, що згідно приписів п. 12 розділу II «Прикінцевих положень» Закону № 265 ПП-ФО ОСОБА_1 звільняється від відповідальності за порушення п. 1 та п.2 ст. 3 Закону № 265, вчинене нею у періоді з 01.01.2022 по 01.05.2023 (день припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 ).

На підставі викладеного вбачається, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 30.05.2024 №0 про застосування до ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг на суму 3116943,61 грн., винесене ГУ ДПС у Харківській області у відповідності до норм діючого податкового законодавства.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 132, 134, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Повний текст судового рішення складено 02 грудня 2024 року.

Суддя М.М.Панов