Справа № 520/8507/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Бідонька А.В.

26 листопада 2024 р.Справа № 520/8507/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,

за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, -

В с т а н о в и в:

03.04.2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломойцев М.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області (далі ГУНП в Харківській області) № 208 від 04.03.2024 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Харківській області від 07.03.2024 року № 105 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби з 08.03.2024 року;

- поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого інспектора снайпера роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 08.03.2024 року;

- стягнути з ГУ НП в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 08.03.2024 року по день поновлення на роботі.

В обґрунтування вимог ОСОБА_1 представник позивача зазначає, що 15.02.2024 року позивачем, засобами поштового зв`язку, був поданий рапорт про звільнення.

Відповідно до наказу відповідача від 16.02.2024 року № 14 о/с позивача, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі Закон № 580-VIII), без його згоди відряджене до іншої державної установи/організації.

Оскільки ОСОБА_1 не виконав вимоги, як він вважає, протиправного наказу відповідача від 16.02.2024 року № 14 о/с, наказом ГУ НП в Харківській області за цим фактом призначено службове розслідування.

За результатами службового розслідування складено висновок 01.03.2024 року, яким за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні Присяги поліцейського, передбаченого ч. 1 ст. 64 Закону № 580-VIII, ч. 1 ст. 5, п. 1, п. 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 18 Закону № 580-VIII, було вирішено застосувати до позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції.

Наказом відповідача від 04.03.2024 року № 208 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з лав Національної поліції. Означений наказ реалізований відповідачем, шляхом прийняття 07.03.2024 року наказу № 105 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби з 08.03.2024 року.

Посилаючись на відсутність згоди позивача бути відрядженим і законодавчу заборону покладати на поліцейського виконання обов`язків, не визначених законом, представник позивача стверджує про незаконність оскаржуваних наказів відповідача, а відтак про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 . Також представник позивача вказує на невідповідність застосованого дисциплінарного стягнення вчиненому проступку.

В порядку, передбаченому ч. 1 ст. 371 КАС України, представник позивача просить допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення позивача на займаній до звільнення посаді та стягнення на його користь суми грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначає, що положення ст. 24 Закону № 580-VIII покладає на поліцію виконання інших (додаткових) повноважень. На виконання вимог Законів України «Про правовий режим воєнного стану», «Про Національну поліцію», Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та про продовження воєнного стану в Україні Положення про Національну поліцію, на підставі шифротелеграми від 16.02.2024 року № 7542, згідно з наказом ГУНП в Харківській області від 16.02.2024 року № 14 о/с дск, 17.02.2024 року позивач повинен був виїхати у відрядження до м. Одеса.

17.02.2024 року у період часу з 17.00 до 19.00 відбулось шикування поліцейських, задіяних на виїзд у відрядження до м. Одеса. При перевірки наявності особового складу і готовності до виїзду, лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ від 16.02.2024 року № 14 о/с дск, мотивуючи це тим, що написав рапорт на звільнення, бо в лавах Національної поліції України службу проходити не бажає.

За фактом відмови виконати вимоги наказу від 16.02.2024 року № 14 о/с дск по відношенню до ОСОБА_1 призначено проведення службового розслідування. За наслідками проведеного службового розслідування прийняті оскаржувані накази. Службовим розслідуванням, окрім іншого встановлено, що поданий рапорт про звільнення не перешкоджав позивачу виконати наказ та виїхати у відрядження.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.06.2024 року вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 залишені без задоволення.

Судове рішення вмотивовано тим, що факт невиконання позивачем 17.02.2024 в період часу з 17.00 до 19.00 наказу ГУНП в Харківській області від 17.02.2024 року № 14 о/с дск, всупереч положенням ст. 24 Закону № 580-VIII, наказу МВС України від 04.12.2017 року № 987, підтверджується дослідженими судом доказами.

Що стосується рапорту про звільнення, поданого ОСОБА_1 15.02.2024 року, суд зазначив, що факт подання рапорту про звільнення за власним бажанням з поліції не позбавляло позивача обов`язку виконати наказ ГУНП в Харківській області від 16.02.2024 № 16.02.2024 № 14 о/с дск.

Також судом зазначено, що наказом ГУНП в Харківській області від 16.02.2024 № 14 о/ с дск позивач мав бути відряджений в підпорядкування Об`єднаної штурмової бригади Нацполіції «Лють», тобто в даному випадку позивач по-перше не відряджався до органу державної влади, установи чи організації, по-друге, не звільнявся із займаної посади з подальшим призначенням на посаду відповідно до переліку посад, які можуть бути заміщені поліцейськими в державних органах, установах та організаціях, що затверджується Президентом України.

За висновком суду, наведені заявником причини невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області, в умовах дії воєнного стану, не можуть бути кваліфіковані у якості виправдання вчинення дисциплінарного проступку.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коломойцев М.М. просить його скасувати та прийняти нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у спосіб, заявлений у позовній заяві.

Представник позивача, не спростовуючи факти обізнаності ОСОБА_1 з наказом ГУНП в Харківській області від 16.02.2024 № 14 о/ с дск, відмови позивача виконати цей наказ, проведення відповідачем службового розслідування. за наслідками якого прийняті оскаржувані ОСОБА_1 накази, зазначає, що рішення відповідача про відрядження ОСОБА_1 до органів державної влади, установ та організацій відбулось без дотримання вимог ст. 71 Закону № 580-VIII, зокрема, - за відсутністю запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника, що прямо передбачено ч. 4 ст. 71 Закону № 580-VIII, та без згоди позивача.

Представник позивача вважає, що добровільність у виконанні зазначеного вище наказу наказу про відрядження, яка чітко передбачена Законом № 580-VIII, у разі його невиконання не свідчить про свідому винну поведінку поліцейського, отже не містить в собі складу дисциплінарного проступку, що виключає будь-яку дисциплінарну відповідальність.

Також представник позивача вказує, що з матеріалів службового розслідування не вбачається, що наказ від 16.02.2024 року № 14 о/с є наказом щодо переміщення позивача в системі Нацполу, напроти, докази, які містяться у справі свідчать, що вказаний наказ є саме наказом про відрядження.

Окрім того, представник позивача зазначає, що оскаржуване рішення не містить в собі жодних мотивів правомірності обрання до позивача найсуворішого виду стягнення, окрім дії воєнного часу.

Також, представник позивача вказує, що рапорт позивача від 15.02.2024 року про звільнення із НПУ не є підставою позову чи виникнення спірних правовідносин, тому відповідна оцінка рапорту не має значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. Доводи, наведені відповідачем, по-суті аналогічні доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов Битюка

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши матеріали справи, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги та перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Частиною четвертою ст. 8 Закону № 580-VIII, яка набула чинності 01.05.2022 року, передбачено, що під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Відповідно до частини першої ст. 12 Закону № 580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань. Кожен має право в будь-який час звернутися за допомогою до поліції або поліцейського.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої ст. 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до частин першої, другої ст. 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Згідно з пунктом 24 частини першої ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

Відповідно до частини другої ст. 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Частиною третьою ст. 24 Закону № 580-VIII передбачено, що у ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Відповідно до частини першої ст. 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 64 Закону № 580-VIII визначено, що особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки». Порядок складання Присяги працівника поліції встановлює Міністерство внутрішніх справ України.

Пунктом 6 частини першої ст. 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За змістом пункту 1 розділу І Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 року № 1179 (далі Правила) вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Відповідно до абзаців другого, третього та тринадцятого пункту 1 розділу II Правил під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен: неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно з частиною першою ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Відповідно до частини другої ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Пунктами 1, 2, 4, 5 частини третьої ст. 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону № 580-VIII, зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника.

Частинами першою четвертою ст. 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення.

Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.

Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Наказ віддається (видається), як правило, у порядку підпорядкованості. За потреби прямий керівник може віддати (видати) наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього керівника, про що він повідомляє безпосередньому керівнику підлеглого або підлеглий сам доповідає про отримання нового наказу своєму безпосередньому керівнику.

Згідно з частиною першою ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Частиною першою ст. 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Згідно з частинами першою, другою ст. 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції (частина третя статті 13 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до частини другої, третьої, десятої ст. 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Згідно з частиною першою ст. 18 Дисциплінарного статуту під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.

Частинами шостою, сьомою, восьмою ст. 18 Дисциплінарного статуту передбачено, що у разі відсутності поліцейського на службі дисциплінарна комісія викликає його для надання пояснень. Виклик для надання пояснень надсилається рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця проживання поліцейського, що зазначена в його особовій справі. Виклик про надання пояснень надсилається з таким розрахунком, щоб поліцейський, який викликається, мав не менше двох діб для прибуття на засідання дисциплінарної комісії. Фактом, що підтверджує отримання або неотримання поліцейським виклику про надання пояснень, є отримання органом, що проводить службове розслідування, поштового повідомлення про вручення або про відмову від отримання такого виклику чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення.

Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено у ст. 19 Дисциплінарного статуту, частиною третьої якої передбачено, що під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Статтею 21 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.

Відповідно до частини першої ст. 26 Дисциплінарного статуту у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження.

Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 року № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Частиною першою ст. 10 Закону України від 12.05.2015 року № 389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі Закон № 389-VIII) у період дії воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Національного банку України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, судів, органів прокуратури, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, розвідувальних органів та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Відповідно до статті 16 Закону № 389-VIII за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання доручення Президента України, 13.01.2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 30 про утворення як юридичної особи публічного права міжрегіональний територіальний орган Національної поліції Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють».

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, регламентує Інструкція про службові відрядження поліцейських у межах України, затверджена наказом МВС України від 02.08.2017 року № 672, зареєстрованого Мінюстом України 22.08.2017 року за № 1042/30910.

Пунктом другим означеної Інструкції визначено, що службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом, підписаним керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до їх компетенції, на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби.

Оперативне підпорядкування це відносини, за яких визначені з`єднання (частини, сили і засоби) передаються командувачу угрупування об`єднаних сил у тимчасове підпорядкування на період підготовки і ведення об`єднаної операції або виконання окремих оперативних завдань (наказ Генерального штабу Збройних Сил України 29.03.2019 року № 127).

Судовим розглядом справи встановлено та встановлені обставини не спростовуються учасниками справи, - 15.02.2024 року засобами поштового зв`язку позивач ОСОБА_1 надіслав на адресу відповідача рапорт про своє звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням (т. 1, а.с. 16, 16).

Позивач, старший інспектор-снайпер роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, лейтенант поліції, ОСОБА_2 відповідно до наказу ГУНП в Харківській області від 16.02.2024 № 14 о/с дск, з 17.02.2024 року відряджений до особливого розпорядження в оперативне підпорядкування начальника Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (т. 1, а.с. 176).

Означений наказ був доведений до відома позивача 17.02.2024 року і в цей же день ОСОБА_1 відмовився від його виконання, про що рапортом від 20.02.2024 року тво командира ППОП ГУНП в Харківській області був повідомлений керівник ГУНП в Харківській області (т. 1, а.с. 117-118).

Наказом начальника ГУНП в Харківській області від 26.02.2024 року № 511 призначено проведення службового розслідування відносно поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області, у тому числі і позивача, з приводу означеної вище обставини (т. 1, а.с. 119-120).

В своїх письмових пояснення від 27.02.2024 року ОСОБА_1 зазначив, що відмовився виїжджати до іншого міста, оскільки 15.02.2024 року подав рапорт про звільнення., так як вважає, що більшу користь принесе в лавах ЗСУ чи Нацгвардії. Вважає наказ про відрядження та переміщення протиправним, оскільки такий наказ не несе жодного юридичного характеру, його видання є перевищенням та зловживанням службових повноважень. Перед виїздом до відрядження з ним не був проведений інструктаж. Присягу на вірність Українському народові складав при призначення на службу до Національної поліції (т. 1, а.с. 139-140).

За висновком службового розслідування, затвердженого начальником ГУНП в Харківській області 01.03.2024 року, за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні Присяги поліцейського, передбачену частиною 1 ст. 64 Закону № 580-VIII в частині негідного несення високого звання поліцейського та невиконання своїх службових обов`язків, частини ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання наказу керівника, пункту 1, 4 частини 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання Присяги, невиконання наказу керівника, пунктів 1, 2 частини 1 ст. 18 Закону № 580-VIII в частині порушення обов`язку виконати наказ та недотримання Присяги, а також підриву авторитету Національної поліції України, до старшого інспектора снайпера роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції (т. 1, а.с. 152-166).

Наказом ГУНП в Харківській області від 04.03.2024 року № 208 за допущення означених вище порушень до старшого інспектора снайпера роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції (т. 1, а.с. 167-168).

Наказ ГУНП в Харківській області від 04.03.2024 року № 208 реалізований наказом ГУНП в Харківській області від 07.03.2024 року № 105 о/с (по особовому складу), яким позивача звільнено з 08.03.2024 року зі служби в Національній поліції України на підставі пункту 6 частини першої ст. 77 Закону № 580-VIII (т. 1, а.с. 22).

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що позивач, будучи поліцейським, повинен був виконувати обов`язки щодо захисту загальнодержавних інтересів, у тому числі, й під час воєнного стану, оскільки склав Присягу поліцейського та ніс службу особливого характеру. Нездатність/небажання відповідати цим вимогам у розглядуваному випадку вказує на несумісність зі службою в поліції.

Отже позивач, як поліцейський, який склав Присягу на вірність Українському народові та сумлінність виконання службових обов`язків, на виконання Закону № 580-VIII та Дисциплінарного статуту, мав виконати наказ керівництва щодо прибуття в оперативне розпорядження керівника Департаменту поліції особливого призначення з метою продовження виконання службових повноважень необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, оскільки поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення місця несення служби, зміну підрозділу.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком відповідача, що характер вчиненого позивачем ОСОБА_1 проступку є несумісним з подальшим проходженням служби в поліції.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи представника позивача про порушення відповідачем вимог ст. 71 Закону № 580-VIII, а саме, - не отримання згоди ОСОБА_1 при вирішенні питання щодо його відрядження до органів державної влади, установ та організацій, оскільки направлення ОСОБА_1 в оперативне підпорядкування начальника Департаменту поліції особливого призначення ОШБ НПУ «Лють» не є відрядженням до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції в розумінні положень ст. 71 Закону № 580-VIII.

З огляду на положення частини першої ст. 13 Закону № 580-VIII, переміщення/відрядження ОСОБА_1 відповідно до наказу від 16.02.2-24 року № 14 о/ дск мало відбутися з одного територіального органу поліції до іншого.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коломойцева Миколи Миколайовича залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді В.Б. Русанова А.О. Бегунц
Повний текст постанови складено 29.11.2024 року