Справа № 300/7256/24
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" листопада 2024 р. справа № 300/7256/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Матуляка Я.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України про визнання протиправним та скасування рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки України про визнання протиправним та скасування рішення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що оскаржувані Результати спеціальної перевірки від 06.09.2024 щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2022 рік, не відповідають дійсності, прийняті в результаті неповного дослідження усіх обставин. На обґрунтування вимог, долучила до позовної заяви письмові докази, які, на її думку, вказують на відсутність порушень (розбіжностей) у поданій позивачем декларації за 2022 рік.
Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії Результатів спеціальної перевірки від 06.09.2024 та заборони Міністерству освіти і науки України розривати контракт за №ІІ-105 від 30.06.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України та надано десятиденний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для усунення недоліку.
01.10.2024 представником позивача зазначений в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недолік усунутий.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
04.10.2024 ОСОБА_2 повторно подано заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії Результатів спеціальної перевірки від 06.09.2024 та заборони Міністерству освіти і науки України розривати контракт за №ІІ-105 від 30.06.2023.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.10.2024 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Заборонено Міністерству освіти і науки України вчиняти дії, спрямовані на дострокове припинення контракту за №ІІ-105 від 30.06.2023 до набрання законної сили судовим рішенням у даній справі. В задоволенні решти вимог заяви про забезпечення позову - відмовлено.
24.10.2024 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (т.1 а.с.141-155). Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві та просив суд в задоволенні позову відмовити, з урахуванням тієї обставини, що при формуванні оскаржуваного висновку, прав позивача не порушував. Крім того, вказує на відсутність порушеного права позивача в межах даних спірних правовідносин, яке б підлягало судовому захисту.
Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив, не скористався.
28.10.2024 від третьої особи надійшли письмові пояснення в яких вказує на безпідставність заявлених позивачем вимог та просить відмовити в їх задоволенні (т.1 а.с.169-174).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладених у позовній заяві, встановив таке.
ОСОБА_1 , призначений на посаду ректора Херсонського державного університету на строк дії контракту від 30.06.2023 за №ІІ-105 (т.1 а.с.15-21).
Відповідно до статей 56-58 Закону України "Про запобігання корупції", згідно з Порядком проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №171 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2022 за №959, Міністерством освіти і науки України, 20.12.2023 скеровано до Національного агентства з питань запобігання корупції запит про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (т.1 а.с.161).
Листом від 06.09.2024 Національне агентство з питань запобігання корупції направило на адресу Міністерства освіти і науки України інформацію про результати спеціальної перевірки стосовно ОСОБА_1 , до якого долучено Результати спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік (т.1 а.с.162-165).
Крім того, перевіркою виявлено ознаки відображення у декларації недостовірних відомостей на загальну суму 578 841,81 грн. витрати на активи та майно, набуті кандидатом на посаду та членом сім`ї (дружиною) перевищують доходи, одержані із законних джерел.
Як зазначено відповідачем в Результатах спеціальної перевірки, такі недостовірні відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість і можуть відрізнятися від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на дату подання такої декларації, які потребують додаткових пояснень кандидата на посаду відповідно до ч.2 ст.58 Закону, на загальну суму 578 841,81 грн.
Вважаючи такі висновки відображені в Результатах спеціальної перевірки необґрунтованими, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Законом України "Про запобігання корупції" 14.10.2014 № 1700-VII (далі - Закон № 1700-VII) врегульовано правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст та порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень.
Статтею 49 зазначеного Закону № 1700-VII регламентовано обов`язок подання декларацій особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Частиною першою статті 4 зазначеного Закону №1700-VII регламентовано, що Національне агентство з питань запобігання корупції (далі - Національне агентство) є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону №1700-VII до повноважень Національного агентства належить здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Приписами ч. 1 сі. 56 Закону №1700-VII визначено, що стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, а також посад з підвищеним корупційним ризиком, перелік яких затверджується Національним агентством, проводиться спеціальна перевірка, у тому числі щодо відомостей, поданих особисто. У разі якщо призначення, обрання чи затвердження на посади здійснюється місцевою радою, спеціальна перевірка проводиться у встановленому цим Законом порядку стосовно призначених, обраних чи затверджених на відповідні посади осіб.
Так. за змістом ч. 2 ст. 56 Закону №1700-VII, організація проведення спеціальної перевірки покладається на керівника (заступника керівника) державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату, на зайняття посади в якому претендує особа, крім випадків, установлених законом. Для забезпечення організації проведення спеціальної перевірки керівник відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування або їх апарату може визначити відповідальний структурний підрозділ.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 56 Закону №1700-VII, спеціальній перевірці підлягають відомості про особу, яка претендує на зайняття посади, зазначеної в частині 1 цієї статті, зокрема щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до частин 1, 3 статті 57 Закону №1700-VII, спеціальна перевірка проводиться за письмовою згодою особи, яка претендує на зайняття посади, після отримання якої орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у ч. 3 ст. 56 Закону, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірю відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою згідно з додатком 2 до Порядку.
Порядок проведення спеціальної перевірки та форма згоди на проведення спеціальної перевірки затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 за №171 затверджено Порядок проведення спеціальної перевірки стосовно осіб, які претендують на зайняття посад, які передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком (далі - Порядок № 171), яким визначено механізм проведення спеціальної перевірки.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 57 Закону №1700-VII особа, яка претендує на зайняття посади, подає до Національного агентства в порядку, визначеному ч. 1 ст. 45 Закону, декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Положеннями ч. 3 ст. 57 Закону та п. 4 Порядку № 171 визначено, що після одержання письмової згоди особи, яка претендує на зайняття посади, на проведення спеціальної перевірки орган, на посаду в якому претендує особа, не пізніше наступного дня надсилає до відповідних державних органів, до компетенції яких належить проведення спеціальної перевірки відомостей, передбачених у частині третій статті 56, або до їх територіальних органів (за наявності) запит про перевірку відомостей щодо особи, яка претендує на зайняття відповідної посади, за формою, яку затверджує Кабінет Міністрів України.
Пунктом 3 частини 4 статті 57 Закону та підпунктом 5 пункту 3 Порядку № 171 визначено, що Національним агентством спеціальна перевірка проводиться щодо наявності у Єдиному державному реєстрі осіб, які вчинили корупційні або пов`язані з корупцією правопорушення, відомостей про кандидата, а також щодо достовірності відомостей, зазначених особою у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік.
А згідно приписів пункту 3 Порядку №171, органи (підрозділи), які проводять перевірку відомостей, зазначених у цьому пункті, за результатами її проведення обов`язково повідомляють про факт виявлення чи не виявлення відомостей, які не відповідають установленим законодавством вимогам для зайняття посади, що передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, чи посади з підвищеним корупційним ризиком.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону та п. 6 Порядку № 171 інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
Отже, направлення Національним агентством запитів на надання пояснень кандидатам на посаду в рамках проведення спеціальної перевірки, Законом та Порядком не передбачено, а такі пояснення надаються суб`єкту який звернувся із відповідним запитом до Нацагентства.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII, у разі встановлення за результатами спеціальної перевірки відомостей про претендента на посаду, які не відповідають встановленим законодавством вимогам для зайняття посади, посадова особа (орган), яка (який) здійснює призначення (обрання) на цю посаду, відмовляє претенденту у призначенні (обранні) на посаду.
До таких відомостей, відповідно до п. 10 Порядку № 171, зокрема, належить відображення у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, недостовірних відомостей, якщо такі відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість, і можуть відрізнятися від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на день подання такої декларації.
Згідно з абз. 5 ч. 2 ст. 58 Закону №1700-VII особа, щодо якої за результатами спеціальної перевірки встановлено обставини, які є підставою для відмови у призначенні (обранні) на посаду, вважається такою, що не пройшла спеціальну перевірку.
В контексті наведених норм Закону та Порядку, суд зазначає, що спеціальна перевірка проводиться виключно на підставі відомостей наявних у офіційних джерелах інформації, при цьому Нацагентство повноваженнями на отримання інформації від інших осіб, в тому числі й від кандидата на посаду, не наділене.
Як зазначалось судом вище, інформація про результати спеціальної перевірки, підписана керівником органу, що проводив перевірку, а в разі його відсутності - особою, яка виконує його обов`язки, або заступником керівника органу відповідно до розподілу функціональних обов`язків, подається до органу, який надіслав відповідний запит, у семиденний строк з дати надходження запиту (ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171).
Судом встановлено, що запит Міністерства науки і освіти України від 20.12.2023 про перевірку відомостей щодо ОСОБА_1 , який претендує на зайняття посади, яка передбачає зайняття відповідального або особливо відповідального становища, та посад з підвищеним корупційним ризиком, отримано Національним агентством з питань запобігання корупції 29.01.2024.
В той же час, інформація про результати спеціальної перевірки, в порушення строків встановлених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171 направлена відповідачем до Міністерства освіти і науки України 06.09.2024.
На думку суду, тривале неприйняття передбаченого законом рішення за наслідками проведеної спеціальної перевірки ставить суб`єктів декларування у стан правової невизначеності, чим порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.
Суд зазначає, що проведення перевірки декларації особи відповідно до статей 56-58 вказаного Закону, НАЗК повинно здійснювати згідно з чітко встановленою правовою процедурою, визначеною Порядком №171.
Правова процедура (fair procedure - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади. Правова процедура перевірки декларацій особи Національним агентством встановлює чітку послідовність дій проведення такої перевірки із зазначенням строків такої діяльності.
Встановлена правова процедура як складова принципу законності та принципу верховенства права, є важливою гарантією недопущення зловживання з боку органів публічної влади під час прийняття рішень та вчинення дій, які повинні забезпечувати справедливе ставлення до особи.
Правова процедура проведення НАЗК контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, спрямована на забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Складовою принципу юридичної визначеності є принцип легітимних очікувань, як одного із елементів принципу верховенства права.
Принцип легітимних очікувань виражає ідею, що органи публічної влади повинні не лише додержуватися вимог актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань. Згідно з доктриною легітимних очікувань - ті хто чинить добросовісно на підставі права, яким воно є, не повинні відчувати краху надій щодо своїх легітимних очікувань (пункт 61 коментаря до документа Венеційської комісії "Мірило правовладдя" (2017 року), який ухвалено Венеційською комісією на 106 пленарному засіданні (Венеція, 11-12 березня 2016 року).
Отже, позивач, з урахуванням положень Закону України "Про запобігання корупції" та Порядку №171 правомірно очікував, що така перевірка буде проведена відповідно до встановленої правової процедури, яка визначає чіткі критерії та строки її проведення.
Водночас, як зазначалось судом вище, оскаржувані результати перевірки направлені на адресу Міністерства освіти і науки України поза межами граничного 7-денного строку, встановленого для проведення спеціальної перевірки, що є порушенням строків проведення такої перевірки, визначених ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171 та свідчить про їх протиправність.
Як зазначає Верховний Суд в постанові від 13.02.2020 у справі №640/1007/19, таке процесуальне порушення порядку проведення перевірки, в свою чергу, зумовлює виникнення у позивача стану правової невизначеності та ставить під сумнів результати самої перевірки та є самостійною підставою для визнання протиправним рішення, прийнятого за результатами проведення такої перевірки.
Зазначені висновки Верховного Суду стосуються порядку проведення повної перевірки проведеної НАЗК, однак, на думку суду, враховуючи предмет позову, а також законодавчо встановлені строки для проведення спеціальної перевірки, є релевантними до спірних правовідносин.
Згідно зі статтею 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі "Рисовський проти України", в якому Суд зазначив, що принцип "належного урядування", зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що оскаржувані Результати перевірки не прийнято відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а також своєчасно, протягом розумного строку, тобто прийняті з порушенням вимог ч. 1 ст. 58 Закону №1700-VII та п. 6 Порядку № 171, частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та частини другої статті 19 Конституції України.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про протиправність Результатів спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік щодо ОСОБА_1 , а відтак й щодо їх скасування.
Що стосується посилань позивача на невідповідність висновків відображених в Результатах перевірки фактичним обставинам, то суд зазначає таке.
Щодо відображення у розділі 6 "Цінне рухоме майно транспортні засоби" декларації позивачем права власності члена сім`ї (дружини) на автомобіль легковий Mercedes-Benz S400 d Matic long (2022 р.в.) вартість на дату набуття права 5 807 993 грн., проте відповідно до інформації з ЄДРТЗ вартість зазначеного транспортного засобу становить 5 623 575 грн, то суд зазначає, що позивачем не заперечується факт допущення такої помилки, внаслідок використання неактуальної специфікації на придбаний автомобіль, проте, як зазначено відповідачем в оскаржуваних Результатах, вказані факти, виявлені в частині перевірки розділів 3 та 6 декларації позивача, не вплинули на визначення загальної суми недостовірних відомостей.
Як наслідок, зазначені факти не спричиняють жодних наслідків, передбачених Законом №1700-VII.
Щодо виявлення ознак відображення позивачем у декларації недостовірних відомостей на загальну суму 578 841,81 грн. витрати на активи та майно, набуті кандидатом на посаду та членом сім`ї (дружиною) перевищують доходи, одержані із законних джерел, то суд зазначає таке.
Як зазначено відповідачем в Результатах спеціальної перевірки, такі недостовірні відомості стосуються майна або іншого об`єкта декларування, що має вартість і можуть відрізнятися від достовірних на суму, яка дорівнює або перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на дату подання такої декларації, які потребують додаткових пояснень кандидата на посаду відповідно до ч.2 ст.58 Закону, на загальну суму 578 841,81 грн.
Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач зазначає, що згідно до діючих на момент подачі ним декларації за 2022 рік Роз`яснень щодо застосування окремих положень Закону України "Про запобігання корупції" стосовно заходів фінансового контролю (подання декларації, повідомлення про суттєві зміни в майновому стані, повідомлення про відкриття валютного рахунку) (рішення НАЗК №11 від 29.12.2021), на питання 180: Чи декларувати видатки та правочини членів сім`ї? Надано наступну відповідь: Ні, відомості про видатки та правочини членів сім`ї не зазначаються в декларації.
Згідно вимог статті 46 Закону України "Про запобігання корупції", видатки, а також будь-які інші правочини, вчинені у звітному періоді, на підставі яких у суб`єкта декларування виникає або припиняється право власності, володіння чи користування, у тому числі спільної власності, на нерухоме або рухоме майно, нематеріальні та інші активи, а також виникають фінансові зобов`язання, які зазначені у пунктах 2-9 частини першої цієї статті.
Як наслідок, у позивача не виникло обов`язку повідомляти про здійснений видаток чи правочин дружини, яка є членом сім`ї, але не є суб`єктом декларування, за 2021 рік у розмірі 965 185,00 грн (аванс за придбаний автомобіль), що в подальшому вплинуло на відображення сум у декларації за 2022 рік.
В той же час, згідно декларації за 2021 рік, загальна сума доходів сім`ї позивача складала 4 049 176 грн, тоді як сума видатків становила 2 193 721 грн.
Отже, зазначені видатки понесені у 2021 році, відповідають рівню доходів, а рівень видатків та доходів у 2022 році з урахуванням зазначеної суму у розмірі 965 185,00 грн, є значно більшим ніж 578 841,81 грн.
Суд зазначає, що наведені позивачем обставини щодо відсутності виявлених розбіжностей, підтверджені ним письмовими доказами та, на думку суду, є обґрунтованими, однак не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог в межах предмету заявленого позову, з огляду на таке.
Згідно з ч. 3 ст. 58 Закону №1700-VII, орган, на посаду в якому претендує особа, на підставі одержаної інформації готує довідку про результати спеціальної перевірки за формою згідно з додатком 3 Порядку № 171. Особи, щодо яких проведена спеціальна перевірка, мають право на ознайомлення з довідкою про результати спеціальної перевірки та в разі незгоди з результатами перевірки можуть подати відповідному органу державної влади, органу місцевого самоврядування свої зауваження у письмовій формі. Ці зауваження підлягають розгляду у семиденний строк з дня їх надходження.
Отже, направлення Національним агентством запитів на надання пояснень кандидатам на посаду в рамках проведення спеціальної перевірки Законом та Порядком не передбачено, а такі пояснення надаються суб`єкту який звернувся із відповідним запитом до Нацагентства.
В контексті наведених норм Закону та Порядку, суд зазначає, що відповідач позбавлений можливості враховувати надані позивачем обґрунтування відсутності порушень допущених при поданні декларації за 2022 рік, оскільки, спеціальна перевірка проводиться виключно на підставі відомостей наявних у офіційних джерелах інформації, при цьому повноваженнями на отримання інформації від інших осіб, в тому числі й від кандидата на посаду, відповідач не наділений.
В той же час, враховуючи все вищевикладене та у відповідності до вимог Закону №1700-VII, такі пояснення повинні бути взяті до уваги Міністерством освіти і науки України, при прийнятті рішення щодо призначення позивача на посаду ректора Херсонського державного університету.
Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Документально підтвердженими судовими витратами в даній справі є витрати позивача зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. згідно квитанції від 22.09.2024 та судового збору за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 908,40 грн (т.1 а.с.6, 120).
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, то слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 2119,60 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ВИРІШИВ:
Визнати протиправними та скасувати Результати спеціальної перевірки щодо достовірності відомостей, зазначених у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2022 рік від 06.09.2024 щодо ОСОБА_1 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Матуляк Я.П.