Справа № 200/8066/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

29 листопада 2024 року Справа №200/8066/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Духневич О.С., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

19 листопада 2024 року через систему "Електронний суд" до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні на невиплаті індексації грошового забезпечення за 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 28.02.2018, обчислену з врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу, в сумі 152,10 грн., з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у не нарахуванні та невиплаті індексації різниці відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 26.05.2024 (включно);

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію різницю відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в сумі 4463,15 грн. щомісячно за періоди з 01.03.2018 по 31.12.2022 (включно), з 01.01.2024 по 26.05.2024 (включно), з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;

- визнати протиправними дії відповідача, які полягали у визначенні розміру підйомної допомоги в 2018 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024 роках, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2018 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2024 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду із зазначенням інших підстав для поновлення строку в частині позовних вимог за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 та надати докази поважності причин його пропуску.

25.11.2024 на адресу суду від позивача надійшла заява про поновлення строку звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.01.2024 по 26.05.2024.

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 з 26.05.2024, а тому він мав звернутися до суду із позовом в межах тримісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону №2352, тобто до 27.08.2024 включно. Однак, у вказаний строк він не міг звернутися, оскільки під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з першого дня повномасштабного вторгнення Російської Федерації брав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується довідкою від 16.01.2024 № 89.

Також у період з 27.05.2024 по 27.08.2024 (під час перебігу строку звернення до адміністративного суду) неодноразово перебував та перебуває в теперішній час на стаціонарному лікуванні отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується відповідними довідками та виписками.

Розглядаючи заяву про поновлення строку звернення до суду та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Щодо відліку строку звернення із адміністративним позовом, суд зазначає, що порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в ч. 2 ст. 122 КАС України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. При цьому, суд з`ясовує момент, коли позивач фактично дізнався або мав реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення.

Приписами ч. 3 та 5 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Разом з цим, правовідносини щодо строків звернення до суду за вирішенням трудових спорів регулюються ще й положеннями статті 233 КЗпП України.

Відповідно до матеріалів справи, позивач звернувся з позовними вимогами щодо невиплати індексації грошового забезпечення, зокрема за період з 01.01.2024 по 26.05.2024.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд у постанові від 03.08.2023 у справі № 280/6779/22 зазначив, що зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві положення статті 233 КЗпП України у частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

"Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 25.04.2023 у справі № 380/15245/22 та інших.

Тобто, з 19.07.2022 року відсутня законодавча норма щодо звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати без обмеження будь-яким строком, відтак застосуванню підлягає тримісячний строк.

Водночас відповідно до п. 1 Розділу "Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України", під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

З метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (з наступними змінами), на всій території України запроваджено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 30.06.2023 відмінено карантин.

Таким чином з 01.07.2023 до вимоги щодо перерахунку та виплати грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 - застосовується норма частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року), яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Позивач звернувся із цим позовом до суду через систему "Електронний суд" 19.11.2024, тобто із порушенням встановленого тримісячного строку звернення до суду, передбаченого частиною першою статтею 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року).

В обґрунтування заяви про поновлення строку звернення до суду позивач зазначає, що його виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення Військової частини НОМЕР_1 з 26.05.2024, а тому він мав звернутися до суду із позовом в межах тримісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону №2352, тобто до 27.08.2024 включно. Однак, у вказаний строк він не міг звернутися, оскільки під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з першого дня повномасштабного вторгнення Російської Федерації брав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується довідкою від 16.01.2024 № 89.

Також у період з 27.05.2024 по 27.08.2024 (під час перебігу строку звернення до адміністративного суду) неодноразово перебував та перебуває в теперішній час на стаціонарному лікуванні отриманого поранення, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується відповідними довідками та виписками.

Щодо твердження позивача про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року), суд зазначає, що у цій позовній заяві вимоги щодо перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги у та грошової допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 стосуються нарахування та виплати грошового забезпечення саме під час проходження позивачем військової служби, а тому на спірні правовідносини щодо періоду з 01.01.2024 по 26.05.2024 розповсюджуються приписи частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року), якою тримісячний строк звернення до суду обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, оскільки частиною другої статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) врегульовано питання щодо строку звернення до суду з позовом про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові саме при звільненні.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постановах від 07.10.2024 по справі № 500/7802/23, від 31.10.2024 по справі № 500/7140/23.

Таким чином твердження позивача про те, що до спірних вимог застосовується ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) є помилковим.

Щодо твердження позивача про те, що під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 з першого дня повномасштабного вторгнення Російської Федерації брав безпосередню участь у бойових діях, що підтверджується довідкою від 16.01.2024 № 89, а тому не міг вчасно звернутися до суду, то суд зазначає наступне.

З наданої позивачем до заяви про поновлення строку звернення до суду довідки Військової частини НОМЕР_1 від 16.01.2024 № 89 вбачається, що позивач у період з 12.02.2022 по 24.03.2022, з 04.04.2022 по 11.05.2022, з 04.10.2022 по 29.10.2022, з 06.11.2022 по 18.01.2023 брав безпосередню участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із вторгненням Російської Федерації проти України.

Таким чином вказаною довідкою підтверджується факт безпосередньої участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із вторгненням Російської Федерації проти України за період з 12.02.2022 по 24.03.2022, з 04.04.2022 по 11.05.2022, з 04.10.2022 по 29.10.2022, з 06.11.2022 по 18.01.2023.

Разом з тим, суд зазначає, що спірним періодом з приводу якого позивачем пропущено строк звернення до суду є період з 01.01.2024 по 26.05.2024.

Доказів безпосередньої участі у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із вторгненням Російської Федерації проти України за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 позивачем не надано.

Щодо твердження позивача про перебування у період з 27.05.2024 по 27.08.2024 на стаціонарному лікуванні, суд зазначає наступне.

Стан тимчасової непрацездатності за певних умов може вказувати на поважність причин пропуску процесуального строку. Такими умовами зокрема можуть бути тривале стаціонарне лікування яке мало місце у період коли строки звернення до суду розпочали свій перебіг, істотність тривалості періоду тимчасової непрацездатності по відношенню із тривалістю строку звернення до суду, тощо. В такому випадку особа дійсно може з об`єктивних причин бути позбавлена можливості звернутися до суду у встановлений строк.

Так з наданої позивачем виписки із медичної картки (амбулаторного) стаціонарного хворого № 1055 від 21.06.2024 встановлено, що ОСОБА_1 у період з 07.06.2024 по 21.06.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні в Комунальному підприємстві «Кременчуцький обласний клінічний шпиталь для ветеранів війни» Полтавської обласної ради.

Вказане також підтверджується довідкою Комунального підприємства «Кременчуцький обласний клінічний шпиталь для ветеранів війни» Полтавської обласної ради від 21.06.2024 № 08/719.

Як вбачається з доданих до позовної заяви матеріалів, позивач у спірний період з 01.01.2024 по 26.05.2024 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2024 № 155 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини 26.05.2024 на підставі наказу начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) від 20.05.2024 року № 747-РС у зв`язку із призначенням на посаду старшого бойового медика роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено для подальшого проходження військової служби до м. Глобине Полтавської області.

Отже, з 27.05.2024 позивач проходить військову службу на посаді старшого бойового медика роти охорони другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 7 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі Порядок № 260) виплата грошового забезпечення в разі вибуття військовослужбовців до нового місця служби за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади здійснюється за новим місцем служби в розмірі, встановленому за попереднім місцем служби, після зарахування їх на грошове забезпечення до цієї військової частини.

За час прийняття справ і посади військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, в межах строків, визначених чинним законодавством для прийняття та здавання справ і посади, виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною посадою, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Згідно п. 8 Порядку № 260, грошове забезпечення виплачується в поточному місяці за минулий.

Отже, про виплату грошового забезпечення в неналежному розмірі за період з 01.01.2024 по 30.04.2024 позивачу мало бути відомо не пізніше останнього календарного дня наступного місяця після проведення виплати за попередній місяць, за період з 01.05.2024 по 26.05.2024 - за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади, а про виплату у 2024 році матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги у та грошової допомоги на оздоровлення під час отримання даних одноразових складових грошового забезпечення.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, грошове забезпечення військовослужбовців підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України врегульовано Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII.

Статтею 2 Закону № 1282-XII визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Оскільки чинним законодавством встановлений обов`язок здійснювати індексацію грошового забезпечення, то суд вважає, що реальна та об`єктивна можливість виявити належну зацікавленість до стану свого права на індексацію грошового забезпечення виникла у позивача ще в період з 01.01.2024 по 26.05.2024 та починаючи вже з цього періоду позивач, у разі необхідності, міг вчинити активні дії щодо отримання від відповідача інформації стосовно нарахування та виплати суми індексації грошового забезпечення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, підйомної допомоги у та грошової допомоги на оздоровлення.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що грошове забезпечення є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, та отримуючи її у неналежному на думку особи розмірі вона має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому суд наголошує, що позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав саме з моменту отримання відповідної виплати, а не з моменту звільнення чи отримання письмового повідомлення про суми грошового забезпечення, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Аналогічного висновку дійшов Другий апеляційний адміністративний суд в постанові від 08.11.2024 по справі № 480/5981/24.

Отже, з дня отримання грошового забезпечення особою, вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

Таким чином про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 позивач знав не пізніше останнього календарного дня наступного місяця після проведення виплати за попередній місяць, тобто 29.02.2024, за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 31.03.2024, за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 30.04.2024, за період з 01.04.2024 по 30.04.2024 31.05.2024, а за період з 01.05.2024 по 26.05.2024 за строк із дня, наступного за днем виключення зі списків особового складу військової частини, і до дня прийняття посади, тобто 27.05.2024.

Отже, тримісячний строк звернення до суду:

- за період з 01.01.2024 по 31.01.2024 почався 01.03.2024 та закінчився 01.06.2024;

- за період з 01.02.2024 по 29.02.2024 почався 01.04.2024 та закінчився 01.08.2024 (з урахуванням строку перебування на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2024 по 21.06.2024);

- за період з 01.03.2024 по 31.03.2024 почався 01.05.2024 та закінчився 01.09.2024 (з урахуванням строку перебування на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2024 по 21.06.2024);

- за період з 01.04.2024 по 30.04.2024 почався 01.06.2024 та закінчився 01.10.2024 (з урахуванням строку перебування на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2024 по 21.06.2024);

- за період з 01.05.2024 по 26.05.2024 почався 27.05.2024 та закінчився 27.09.2024 (з урахуванням строку перебування на стаціонарному лікуванні у період з 07.06.2024 по 21.06.2024).

Отже, позивачем згідно ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року) пропущено тримісячний строк звернення до суду в частині позовних вимог за період з 01.01.2024 по 26.05.2024.

Надана позивачем виписка з медичної картки стаціонарного хворого № 9891 від 16.11.2024 Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» судом не береться до уваги, оскільки така підтверджує перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 12.11.2024 по 16.11.2024, тобто вже після закінчення тримісячного строку звернення до суду.

Також суд зазначає, що з наданої ОСОБА_1 медичної карти стаціонарного хворого № 3729/24 від 16.11.2024 КНП «ООМЦПЗ» ООР» вбачається та позивачем підтверджено, що з 16.11.2024 він перебуває на стаціонарному лікуванні по теперішній час, однак це не завадило позивачу звернутися повторно до суду із цим позовом 19.11.2024.

Зі змісту заяви про поновлення строку звернення до суду не вбачається, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав в частині позовних вимог за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 у встановлений кодексом строк.

Отже, триваюча пасивна поведінка позивача та його недисциплінованість як учасника суспільних відносин свідчить про недотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у нього можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів. При цьому позивач не міг не усвідомлювати, що тривале зволікання із зверненням до суду із позовною заявою, призведе до застосування судом процесуальних наслідків пропуску строку звернення до суду.

Оскарження особою будь-якої бездіяльності суб`єкта владних повноважень не дає підстав такій особі порушувати встановлений кодексом строк звернення до суду, оскільки строк звернення до суду обчислюється з дати, коли особа дізналася (повинна була дізнатися) про допущення бездіяльності суб`єктом владних повноважень, а не з дати, коли особа перестала очікувати на усунення суб`єктом владних повноважень такої бездіяльності.

Суд не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнає поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом в частині позовних вимог за період з 01.01.2024 по 26.05.2024.

Крім того, згідно інформації внесеної до автоматизованої комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" судом встановлено, що позивач 29.10.2024 вже звертався з цією позовною заявою до Донецького окружного адміністративного суду, який ухвалою від 11.11.2024 по справі № 200/7598/24 повернув позовну заяву позивачу з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду, однак не усунувши недоліки позовної заяви позивач повторно звернувся до суду із цим позовом.

Тобто, навіть якщо врахувати першочергове звернення ОСОБА_1 до суду із позовною заявою (29.10.2024), то позивачем все одно пропущено тримісячний строк звернення до суду за період з 01.01.2024 по 26.05.2024, що передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року).

За усталеною практикою Верховного суду причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, зазначену позивачем причину пропуску строку звернення до суду (запровадження на території України воєнного стану) не можна вважати поважною, тобто такою, що не залежала від волевиявлення особи, яка подає позовну заяву, і пов`язана з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Відповідно до ст. 17 Закон України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейського суду з прав людини в рішеннях від 28.05.85 в справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" та від 13.02.2001 в справі "Кромбах проти Франції", в яких ЄСПЛ наголосив, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду.

У рішеннях від 20.05.2010 в справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 в справі "Наталія Михайленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою.

В рішенні "Prince Hans-Adam II of Liechtenstein проти Німеччини" (рішення від 12 липня 2001 року п. 44) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. У цьому відношенні Високі Договірні Сторони користуються певними межами свободи розсуду. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права. Крім того, обмеження суперечитиме пункту 1 статті 6, якщо воно не ставить законної мети і якщо не забезпечено відповідного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та поставленою метою.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.03.2006 у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (AFFAIRE PEREZ DE RADA CAVANILLES c. ESPAGNE N 116/1997/900/1112).

Виходячи із системного аналізу норм КАС України у контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що державою встановлено доступні, чіткі та передбачувані процесуальні правила (обмеження), за дотримання яких особа може реалізувати право на судовий захист. Таких правил позивач не дотримався, а тому ним не виконано вимоги ухвали Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2024 та не надано суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду в частині позовних вимог про нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 та здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2024 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, виплаченої в 2024 році.

Згідно із п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу (якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними).

Враховуючи, що позивачем не усунуто недоліки позовної заяви у спосіб подання заяви про поновлення процесуального строку звернення до суду із наведенням підстав для поновлення процесуального строку чим не виконано ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 22.11.2024, позовна заява в частині позовних вимог про нарахування та виплату індексації різниці грошового забезпечення за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 та здійснення перерахунку грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2024 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально- побутових питань, виплаченої в 2024 році підлягає поверненню заявнику на підставі п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України.

Керуючись ст. 121, 122, 123, 169, 248, 256, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії в частині позовних вимог щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію різницю відповідно до абз. 3, 4, 6 п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, в сумі 4463,15 грн. щомісячно за період з 01.01.2024 по 26.05.2024 (включно), з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2024 році та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2024 році, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум, разом з доданими до неї документами повернути позивачу.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.С. Духневич