Справа № 703/5812/24
Суддя: Ігнатенко Т. В.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 703/5812/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Війтенко Вадим Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

30 жовтня 2024 року поштовим відправленням на адресу Смілянського міськрайонного суду Черкаської області надійшла вищевказана позовна заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Війтенко В.Ю., в якій просить скасувати винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 постанову по справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року №1102, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 17 вересня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 виніс постанову по справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року №1102, якою позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, та накладено на позивача штраф у сумі 17000 гривень 00 копійок. У даній постанові зазначено, що « ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнав. Пояснив, що був хворий. Проте, його пояснення є голослівними та не звільняють від виконання обов`язку військовозобов`язаного. ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, хоча про дату, час та місце був попереджений особисто». Крім того, у постанові вказано: «Правопорушення було виявлено 16.09.2024, коли ОСОБА_1 прибув у супроводі поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення», а також, що вина позивача підтверджується копією розписки про те, що ним особисто отримано 23 травня 2024 року повістку про виклик в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 09 годину 00 хвилин 29 травня 2024 року, а також письмовими поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Вказує, що відповідач виніс оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення, яка була розглянута з порушенням встановленої законом процедури. Позивач вважає дії відповідача протиправними, а постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що під час винесення постанови враховані пояснення позивача, які він змушений був підписати під тиском працівників відповідача 16 вересня 2024 року. Як вказано у постанові, розгляд справи було проведено відповідачем 17 вересня 2024 року, на якому позивач був відсутній, а тому до уваги взято пояснення, які не давалися позивачем безпосередньо під час розгляду справи.

Вважає, що відповідач, вказуючи момент виявлення адміністративного правопорушення, суперечить сам собі, адже адміністративне затримання позивача поліцією для складення протоколу про адміністративне правопорушення, у вчинення якого позивач визнаний винним оскаржуваною постановою, було б неможливим без попереднього завчасного звернення відповідача до органів поліції.

Відповідачу станом на 29 травня 2024 року було відомо про вручення повістки позивачу, оскільки уповноважений, який отримав повітки під підпис в журналі реєстрації повісток, звітує про їх вручення після звернення заходу оповіщення. Відповідач виконуючи повноваження, передбачені Порядком№560, здійснює контроль прибуття осіб в той день, який зазначений у повістці.

Отже, відповідач насправді міг виявити правопорушення не 16 вересня 2024 року, а 29 травня 2024 року, якби позивач дійсно не з`явився за повісткою. З 29 травня 2024 року до 16 вересня 2024 року минуло більше як три місяці, у зв`язку з чим у відповідача, з врахуванням положень ч.7 ст.38 КУпАП, були відсутні підстави для накладення на позивача адміністративного стягнення.

Крім того, вказує, що позивач не був повідомлений належним чином про те, що 17 вересня 2024 року відбудеться розгляд справи про адміністративне правопорушення. Зі змісту постанови слідує, що позивач 16 вересня 2024 року був особисто повідомлений про розгляд відповідачем справи 17 вересня 2024 року, натомість позивач стверджує, що про це йому не повідомляли. Якщо ж навіть припустити, що позивачу був повідомлений про розгляд справи відповідачем за день до розгляду справи, таке повідомлення, в силу положень ст.268, 277-2, 278 КУпАП, є неналежним.

Також зазначає, що відповідач у своїй постанові визнав свідком ОСОБА_3 , який є працівником ІНФОРМАЦІЯ_2 . Такі пояснення не можуть слугувати однозначним доказом винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки у даному випадку зазначена особа як працівник відповідача є зацікавленою у розгляді справи, що ставить під сумнів дотримання вимог щодо об`єктивності з`ясування обставин. Вина, якщо не брати до уваги пояснення, які були дані під тиском працівників відповідача, не доведена іншими належними та допустимими доказами, а тому під час винесення постанови відповідачем порушень принцип презумпції невинуватості.

З врахуванням викладеного, вважає, що оскаржувана постанова повинна бути скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита.

Ухвалою судді від 30 жовтня 2024 року поновлено позивачу строк звернення до суду з даним позовом, відкрито провадження в адміністративній справі за вищевказаним позовом, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін та відповідачу встановлено строк для подачі до суду відзиву на позовну заяву, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про витребування доказів.

Згідно ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини 5 статті 262 КАС України не надходило.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Війтенко В.Ю., до суду не подав, будь-яких клопотань чи заяв про неможливість подання відзиву у встановлений судом строк від відповідача не надходило.

Частиною 2 статті 175 КАС України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішив розглянути справу за наявними матеріалами справи. Водночас, суд враховує, що з моменту відкриття провадження у справі сплив достатній строк, для подання всіма учасниками справи своїх доводів, заперечень, відзивів, доказів тощо.

Відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, приходить до наступного.

Згідно диспозиції ч.1 ст.210 КУпАП (у редакції, чинній з 19 травня 2024 року), адміністративна відповідальність за даною частиною статті настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Відповідно до диспозиції ч.3 ст.210 КУпАП (у редакції, чинній з 19 травня 2024 року), адміністративна відповідальність за даною частиною статті настає за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Згідно Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Правила військового обліку визначені у Додатку № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року, (далі - Правила) на виконання вимог ч. 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Підпунктом 2 пункту 1 Додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Порядку №1487 визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, серед іншого, прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки; проходити медичний огляд та лікування в лікувально - профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно ст.235 КУпАП, адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Судом встановлено, що 17 вересня 2024 року начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 , за результатами розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , безробітного, паспорт громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , виніс постанову №1102 по справі про адміністративного правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.14).

Як вбачається з вищевказаної постанови, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлено: « ОСОБА_1 29.05.2024 року на 09.00 год. не з`явився по повістці, яку особисто отримав 23.05.2024 року про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Цим він порушив обов`язок, визначений підпунктом 2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, для уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

ОСОБА_1 вину у вчиненні правопорушення визнав. Пояснив, що був хворий. Проте, його пояснення є голослівними та не звільняють від виконання обов`язків військовозобов`язаного.

ОСОБА_1 на розгляд справи не з`явився, хоча про дату, час та місце був попереджений особисто.

ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП як порушення військовозобов`язаними правил військового обліку, вчинене в особливий період.

Правопорушення було виявлене 16.09.2024 року, коли ОСОБА_1 прибув у супроводі поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Його винність у вчиненні правопорушення підтверджується: копією розписки про те, що ОСОБА_1 особисто отримав 23.05.2024 року повістку про виклик в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9.00 годину 29.05.2024 року; пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що 29.05.204 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Вищевказаною постановою, яка оскаржується позивачем ОСОБА_1 , на останнього накладено адміністративне стягнення, передбачене ч.3 ст.210 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Війтенко В.Ю., останній просить суд скасувати винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 постанову по справі про адміністративне правопорушення від 17 вересня 2024 року №1102, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.210 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП встановлює, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП, посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Згідно ч.5 ст.210 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.

В оскаржуваній постанові зазначено, що «Правопорушення було виявлене 16.09.2024 року, коли ОСОБА_1 прибув у супроводі поліції до ІНФОРМАЦІЯ_2 для складання протоколу про адміністративне правопорушення».

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку з вчиненням позивачем ОСОБА_1 інкримінованого йому відповідачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, відносно позивач ОСОБА_1 , у відповідності до вимог ст.254 КУпАП, мав бути складений протокол про адміністративне правопорушення, за результатами якого і мала бути винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення.

Однак, доказів складання відповідачем відносно позивача ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП матеріали справи не містять та відповідачем не надано, при цьому уповноважена особа відповідача на такий протокол, як на доказ, передбачений ст.251 КУпАП, вчинення адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові не посилається.

В оскаржуваній постанові уповноважена особа відповідача стверджує, що «Його винність у вчиненні правопорушення підтверджується: копією розписки про те, що ОСОБА_1 особисто отримав 23.05.2024 року повістку про виклик в ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9.00 годину 29.05.2024 року; пояснення свідка ОСОБА_3 про те, що 29.05.204 року військовозобов`язаний ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Згідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Однак, відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_3 жодного доказу, у тому числі тих, які зазначені в оскаржуваній постанові, на підтвердження законності прийнятого рішення, у розпорядження суду не надано.

Верховний Суд у своїй постанові від 15 травня 2019 року у справі №537/2088/17 зазначив, що сам факт визнання особою вини у порушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Згідно приписів частин 1, 2 та 3 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували факт вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, викладеного в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до висновку, що уповноваженою особою відповідача при винесенні оскаржуваної постанови, всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів не здійснено.

Згідно п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п. 48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

Єдиним доказом вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення, на думку уповноваженої особи ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язків, встановлених підпунктом 2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених Постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Відповідно до вимог ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно положень ст.9 Конституції України та ст.17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування п.2 ст.6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» (Eur. Court H.R. Kadubec v. Slovakia, Judgmentof 2 September 1998. Reports. 1998 VI), представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст.6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяннями, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення ст.62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі №463/1352/16-а.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що будь-яких доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем не надано, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, закриттю, що буде відповідати повному та належному захисту прав позивача, який здійснений, відповідно до імперативних приписів ст.286 КАС України.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно квитанції ID №1713-8904-2073-9858 від 26 жовтня 2024 року, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Враховуючи, що позовній вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, у відповідності до ч.1 ст.139 КАС України, на користь позивач слід стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.8, 9, 62 Конституції України, ст.9, 222, 245, 251, 280 КУпАП, ст.77, 139, 205, 229, 241-246, 255, 286, 288 КАС України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Війтенко Вадим Юрійович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову №1102 від 17 вересня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 17000 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_2 , адреса: АДРЕСА_5 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Головуючий Т.В. Ігнатенко