Справа № 320/11533/24
Суддя: Лапій С.М.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року № 320/11533/24

Суддя Київського окружного адміністративного суду Лапій С.М., розглянувши в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся громадянин ОСОБА_1 з позовом, в якому просить:

визнати протиправними дії відповідача щодо податкового обліку позивача як фізичної особи - підприємця;

визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу як фізичній особі - підприємцю податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за січень - грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року та скасувати податковий борг (недоїмку) позивачу як фізичної особи - підприємця зі сплати єдиного внеску, нарахований за січень - грудень 2017 року та за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року, у сумі 37 788,74грн.;

зобов`язати відповідача внести зміни до інтегрованої картки платника податків позивача як фізичної особи - підприємця шляхом виключення з неї податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за січень-грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року у сумі 37 788,74грн.;

зобов`язати відповідача зняти з податкового обліку позивача як фізичної особи - підприємця, закрити інтегровану картку платника позивача як фізичної особи - підприємця та забезпечити достовірність даних про позивача в реєстрах та інформаційних базах, що формуються та ведуться згідно з Податковим кодексом України.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправними діями відповідача щодо нарахування позивачу як фізичній особі - підприємцю податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за січень - грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року та скасувати податковий борг (недоїмку) позивачу як фізичної особи - підприємця зі сплати єдиного внеску, нарахований за січень - грудень 2017 року та за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року, у сумі 37 788,74грн., незважаючи на набрання законної сили рішенням суду, відповідач не вніс зміни до ІКП та надалі обліковує позивача платником єдиного внеску, як ФОП. Крім того, відповідач до 19.01.2021 продовжував здійснювати систематичне нарахування єдиного внеску і в ІКП позивача обліковується недоїмка у сумі 37 788,74 грн., з яких 21 030,90 грн. - недоїмка нарахована згідно вимоги відповідача від 16.05.2019 №Ф-23706- 17У, яку було скасовано судом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.03.2024 відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, виданого Ленінградською районною державною адміністрацією міста Києва 18 грудня 2000 року, позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності-фізична особа, про що було зроблено запис 18 грудня 2020 року у журналі обліку реєстраційних справ за №14846.

Відповідачем 16.05.2019 виставлено позивачу Вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-23706-17У зі сплати ЄСВ (єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування) на суму 23 785,08грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №640/5084/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020, визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у місті Києві від 16 травня 2019 року №Ф-23706-17У на загальну суму 21 030,90 грн.

Однак, як зазначає позивач, станом на жовтень 2023 року в електронному кабінеті ДПС України щодо позивача наявна не тільки заборгованість по вказаній вище вимогі від 16.05.2019, але наявна і інша нарахована заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за січень - грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року на загальну суму 37 788,74грн., а саме: 09.02.2018 за 2017 рік у сумі 8448,00грн., 19.04.2018 - за І квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.07.2018 - за ІІ квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.10.2018 - за III квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 21.01.2019 - за IV квартал 2018 року в сумі 2457,18 грн; 19.04.2019 - за І квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн. 19.07.2019 - за II квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 21.10.2019- за III квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 20.01.2019 - за IV квартал 2019 року в сумі 2754,18 грн; 21.04.2020 - за І квартал (січень-лютий) 2020 року в сумі 2078,12 грн; 20.07.2020 - за II квартал (червень) 2020 року у сумі 1039,06 грн; 19.10.2020 - за III квартал 2020 року в сумі 3178,12 грн; 19.01.2021 - за IV квартал (жовтень-листопад) 2020 року в сумі 2 200,00 грн.

В листі від 24.11.2023 № /6/26/-15-24-01-07-07 відповідач відмовив позивачу у коригуванні показників в ІКП через те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №640/5084/20, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 640/5084/20, було скасовано вимогу від 16.05.2019 №Ф-23706-17У та не зобов`язано контролюючий орган здійснити зміни в ІКП позивача. Також відповідач зауважив, що позовні вимоги не передбачали скасування нарахування єдиного внеску, а факт оскарження податкової вимоги не є підставою для проведення коригувань в ІКП з метою виведення боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Як стверджує позивач, незважаючи на набрання законної сили рішенням суду, відповідач не вніс зміни до ІКП та надалі обліковує позивача платником єдиного внеску як ФОП. Крім того, відповідач до 19.01.2021 продовжував здійснювати систематичне нарахування єдиного внеску, і в ІКП позивача обліковується недоїмка у сумі 37 788,74 грн., з яких 21 030,90 грн. - недоїмка, нарахована згідно вимоги відповідача від 16.05.2019 №Ф-23706- 17У, яку було скасовано судом.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок обчислення і сплати єдиного соціального внеску встановлено положеннями Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту - Закон).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з частиною другої статті 2 Закону виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктом 4 частини першої статті 4 вказаного Закону визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пп. 2, 3 частини першої статті 7 Закону єдиний внесок нараховується:

- для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб- підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При ньому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток);

- для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім`ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Як вже зазначено, позивачем в судовому порядку оскаржувалася вимога відповідача від 16.05.2019 № Ф-23706-17У, за наслідками розгляду його позовної заяви було прийнято рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 у справі №640/5084/20 та визнано протиправною та скасовано вимогу відповідача від 16.05.2019 №Ф- 23706-17У на загальну суму 21 030,90грн. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 у справі № 640/5084/20 апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.07.2020 - без змін

Слід звернути увагу на те, що Окружний адміністративний суд міста Києва у рішенні від 13.07.2020 у справі №640/5084/20 зазначив, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи, виданого Ленінградською районною адміністрацією міста Києва, 18.12.2020 позивач був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, про що було зроблено запис у журналі обліку реєстраційних справ за № 14846. Вказана дія не може прирівнюватися до державної реєстрації фізичної-особи-підприємця у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань». Також судом було встановлено, що відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 18.02.2020 жодного запису щодо належності позивача до статусу фізичної особи - підприємця не знайдено, а тому він не може визнаватися платником єдиного внеску відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У той же час, Шостий апеляційний адміністративний суд в постанові від 16.11.2020 у справі № 640/5084/20 наголосив на тому, що суд першої інстанції правильно зазначив, що відсутність у періоді, за який нараховано відповідачем єдиний внесок у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомостей про реєстрацію позивача фізичною особою-підприємцем дає підстави для висновку про те, що позивач в спірному періоді не був платником єдиного внеску.

З 18.02.2020 позивач не набував статусу фізичної особи-підприємця, тому у реєстрі і до тепер відсутні будь-які записи про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця позивача, жодних заяв щодо реєстрації його як платника єдиного податку - не подавав.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону платниками єдиного внеску є також роботодавці, зокрема підприємств установи, організації, інші юридичні особи, які використовують найману працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами.

Базою нарахування єдиного внеску для роботодавців є сума нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР Про оплату праці, та сума винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (пункт 1 частини першої статті 7 Закону).

Судом встановлено, що позивач з 2008 року безперервно є найманим працівником, за якого роботодавцями (з 2014 року - Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, код ЄДРІЇОУ 21708016) щомісячно сплачувались страхові внески, про що свідчать індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка форми ОК - 5).

З огляду на викладене вище відповідач безпідставно та протиправно здійснював систематичне нарахування єдиного внеску позивачу, адже останній ніколи не був зареєстрований ФОП, з 2008 року безперервно був і залишається найманим працівником.

Більше того, нарахування податкового боргу є неправомірним, зважаючи на те, що відповідно до постанови Верховного суду від 04 грудня 2019 року у справі №440/2149/19, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору ЄСВ досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Під податковим боргом розуміється сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Під грошовим зобов`язанням платника податків, згідно з підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, розуміється сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Судом встановлено, що також не спростовано відповідачем, що позивач не був зареєстрований ФОП, що підтверджується також судовими рішеннями та витягом з ЄДР, тому він не є платником єдиного внеску відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону і не зобов`язаний його сплачувати, а нарахований відповідачем борг у сумі 37 788,74грн, з яких (8 448,00 + (2457,18 х 4) + 2754,18 = 21 030,9 грн.) 21 030,9 грн. - сума боргу згідно вимоги від 16.05.2019 №Ф-23706-17У, яка скасована судом, підлягає скасуванню.

До того ж, відповідно до довідки форми ОК-5 роботодавцями протягом спірного періоду сплачувалися внески на загальнообов`язкове державне соціальне страхування позивача.

Таким чином, позивач безпідставно та протиправно обліковується відповідачем як ФОП та значиться платником єдиного внеску, оскільки він не реєструвався фізичною особою - підприємцем та не здійснював у період нарахування єдиного внеску підприємницької діяльності. Зважаючи на те, що позивач не був і не є зареєстрований в ЄДР як ФОП, він не має можливості отримати підтвердження про припинення діяльності як ФОП за своїм рішенням та знятись з податкового обліку відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 № 1588. Тому вбачається, що єдиним можливим способом для зняття позивача з податкового обліку як ФОП, є судове рішення, а належним способом захисту порушеного права позивача є вимога зобов`язати відповідача зняти позивача з податкового обліку, як фізичну особу- підприємця та платника єдиного внеску.

Аналогічна позиція правова позиція викладена в постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.10.2020 у справі № П/320/1256/20.

Відповідно до підпункту 19-1.1.10 пункту 19-1.1 статті 19-1 Податкового кодексу України до функцій контролюючого органу зокрема входить забезпечення ведення обліку податків, зборів, платежів.

Пунктом 63.11 статті 63 Податкового кодексу України встановлено, що контролюючі органи забезпечують достовірність даних про платників податків в Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб та Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, реєстрі платників податку на додану вартість, реєстрі неприбуткових організацій та інших реєстрах, що формуються та ведуться контролюючими органами згідно з цим Кодексом, їх захист від несанкціонованого доступу, оновлення, архівування та відновлення даних.

Пунктом 63.12 статті 63 Податкового кодексу України визначено, що інформація, що збирається, використовується та формується контролюючими органами у зв`язку з обліком платників податків, вноситься до інформаційних баз даних.

За змістом Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, який набрав чинності 05 квітня 2021 року (далі - Порядок №5), інтегрована картка платника призначена для оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску (далі - платежі), що ведеться за кожним видом платежу. Метою такого обліку є забезпечення користувачів повною, достовірною та неунередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень.

Згідно пункту 3 глави 1 розділу II Порядку ІКП закриваються структурним підрозділом, що здійснює облік платежів, у разі проведення заходів щодо зняття з обліку платників у податкових органах у зв`язку з припиненням платника податків або відсутністю за неосновним місцем обліку об`єктів оподаткування, або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням. Підрозділ, який здійснює облік платежів та інших надходжень, за основним та неосновним місцем обліку закриває ІКП не пізніше наступного робочого дня після формування відомостей в частині тих податків і зборів, щодо яких відсутня заборгованість на відповідній території, та відомостей з відміткою про відсутність заборгованості зі сплати єдиного внеску.

Пунктом 2 глави 3 розділу VII Положення передбачено, що інформація, яка відображена у рішенні суду про оскарження частини суми податкового повідомлення-рішення / рішення / вимоги та/або рішення щодо єдиного внеску, заноситься юристом до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження. З метою забезпечення контролю за повнотою внесення інформації до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, за первинними документами засобами інформаційної системи щоденно формується реєстр справ, де суми у загальному результаті не співпадають із сумами податкових повідомлень-рішень / рішень / вимог та/або рішень щодо єдиного внеску, та звіт щодо кількості помилок, допущених працівниками територіальних органів ДПС під час занесення до інформаційної системи, яка забезпечує відображення результатів судових оскаржень, що знаходяться на розгляді, щодо яких зупинено або закінчено провадження у звітному періоді. Інформація, внесена та збережена юристом в інформаційній системі, яка забезпечує відображення результатів судового оскарження, щодня автоматично відображається в реєстрі «Апеляційне та судове оскарження» підсистеми, що забезпечує відображення результатів контрольно-перевірочної роботи. На основі первинних документів та первинних показників засобами інформаційної системи щоденно формується загальний реєстр про стан судового оскарження (початок процедури, стан та результати розгляду судового оскарження).

З 10.06.2016 діяв Порядок ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджету, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 №422 (який був чинним на час виникнення спірних правовідносин), який містив аналогічні положення.

Відображення контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків відомостей щодо податкових зобов`язань створює певні наслідки для платника податків та наявність у останнього матеріально-правового інтересу, щоб дані інтегрованих карток правильно відображали фактичний стан.

Вказана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 19 лютого 2019 року пo справі №825/999/17, від 26 лютого 2019 року по справі №805/4374/15-а та від 25 березня 2020 року по справі №826/9288/18.

Відповідач листом від 24.11.2023 №/6/26/-15-24-01-07-07 повідомив позивача про відсутність підстав для коригування ІКП позивача, як ФОП, з єдиного внеску.

З огляду на вище викладене відображення в інтегрованій картці позивача як ФОП, відомостей щодо наявності боргу у розмірі 37 788,74грн. свідчить про невідповідність таких даних фактичним обставинам, адже єдиний внесок був нарахований відповідачем без правових на не підстав. До тою ж, податкова вимога від 16.05.2019 №Ф-23706-17У, яка контролюючим органом пред`являлась до сплати була скасована судом.

Таким чином, наявність у ІКП позивача як ФОП відомостей про борг у розмірі 37788,74 грн. неправильно відображає фактичний стан розрахунків з бюджетом. Відповідно, відповідач повинен вчинити дії щодо відображення/коригування у ІКП позивача дійсного стану зобов`язань.

Відповідно до положень ч. ч. 1 та 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частинами 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 4294,40грн., що підтверджується квитанцією від 01.12.2023, зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві.

Керуючись ст. ст. 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Київський окружний адміністративний суд, -

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо податкового обліку ОСОБА_1 , як фізичної особи - підприємця.

Визнати протиправними дії Головного управління ДПС у м. Києві щодо нарахування ОСОБА_1 як фізичній особі - підприємцю податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за січень - грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року та скасувати податковий борг (недоїмку) ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця зі сплати єдиного внеску, нарахований за січень - грудень 2017 року та за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року, у сумі 37 788,74грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві внести зміни до інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця шляхом виключення з неї податкового боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску за січень-грудень 2017 року та щоквартальних нарахувань за 1 кв. 2018 року - ІV кв. 2020 року у сумі 37 788,74грн.

Зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві зняти з податкового обліку ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця, закрити інтегровану картку платника ОСОБА_1 як фізичної особи - підприємця та забезпечити достовірність даних про ОСОБА_1 в реєстрах та інформаційних базах, що формуються та ведуться згідно з Податковим кодексом України.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4294 (чотири тисячі двісті дев`яносто чотири) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лапій С.М.