Справа № 620/4173/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4173/24 Головуючий у 1-й інстанції: Баргаміна Н.М.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач/апелянт/ВЧ НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 (двадцять сім) повних календарних років служби: з урахуванням у складі грошового забезпечення, для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманої індексації грошового забезпечення, у тому числі на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22, з розрахунку повного місяця січень 2019 року;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 (двадцять сім) повних календарних років служби: з урахуванням у складі грошового забезпечення, для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, отриманої індексації грошового забезпечення, у тому числі на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22, з розрахунку повного місяця січень 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 послався на те, що нарахована та виплачена йому на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22 індексація грошового забезпечення має бути врахована у складі грошового забезпечення для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку та доплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 (двадцять сім) повних календарних років служби з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, отриманої індексації грошового забезпечення, у тому числі на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22.

Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок та доплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за 27 (двадцять сім) повних календарних років служби з урахуванням у складі грошового забезпечення, з якого розраховується одноразова грошова допомога при звільненні, отриманої індексації грошового забезпечення, у тому числі на виконання рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22 з урахуванням раніше виплачених сум.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, є невід`ємною складовою частиною грошового забезпечення, а тому вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. Щодо строків звернення до суду з позовом, то в даному випадку підлягають застосуванню положення статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції, чинній до 19 липня 2022 року, якою було встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

В апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Зазначив про те, що індексація грошового забезпечення має одноразовий характер та не є складовою грошового забезпечення, а тому не може бути врахована при обрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, яка включає виключно складові грошового забезпечення. Крім того, звернув увагу на пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом щодо спірних правовідносин.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.

Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 січня 2019 року № 15 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 26 грудня 2018 року № 598 за підпунктом «б» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» і виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 21-22).

Зазначеним наказом, зокрема, виплачено ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - 271 690, 20 грн.

Згідно із довідкою про нараховану одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби від 08 квітня 2024 року № 148/128 сума такої допомоги розрахована з місячного грошового забезпечення, до якого було включено: посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за виконання особливості проходження служби, надбавку за роботу в умовах режимних обмежень та премію (а.с. 45).

Разом з тим, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 травня 2023 року, позов ОСОБА_1 до ВЧ НОМЕР_1 задоволено частково: визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року з застосуванням січня 2008 року, як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця); зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін, для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 29 січня 2019 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078; зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01 березня 2018 року по 29 січня 2019 року з врахуванням вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум, в решті позову відмовлено.

Вважаючи дії відповідача щодо не включення до розміру місячного грошового забезпечення, з якого обчислюється одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби, індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з позовом.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (надалі - Закон № 2011-ХІІ, в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктом 2 статті 9 Закону № 2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять:

- посадовий оклад, оклад за військовим званням;

- щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

- одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктами 3 та 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 статті 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби, зокрема, за станом здоров`я.

Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (далі - Закон № 2017-III) визначено, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії, зокрема, щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону № 2017-III державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Статтею 9 Закону № 2017-III передбачено, що грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

В свою чергу, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон № 1282-XII) врегульовано правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

За визначення статті 1 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

З зазначено можна дійти висновку, що індексація має спеціальний статус виплати у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, що свідчить про невід`ємність індексації як складової частини грошового забезпечення.

Отже, індексація грошового забезпечення має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні.

Зазначений правовий висновок узгоджується з позицією, викладеною в постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 638/5794/17, від 27 грудня 2019 року у справі № 643/11749/17, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

Отже, оскільки розмір одноразової грошової допомоги при звільненні знаходиться в залежності від розміру грошового забезпечення військовослужбовця, частиною якого є індексація грошового забезпечення, розмір якої був перерахований на підставі рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року у справі № 620/5345/22, то у відповідача був наявний обов`язок щодо здійснення її перерахунку.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Твердження апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з посиланням на положення статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції, чинній з 19 липня 2022 року), якою встановлено, зокрема, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутись до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, спірні правовідносини виникли до набрання чинності такої норми, а тому не поширюються на них.

Стаття 233 Кодексу законів про працю України в редакції на момент звільнення позивача зі служби передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком..

Офіційне тлумачення положення вказаної норми надав Конституційний Суд України у рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Враховуючи те, що на момент звільнення позивача частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про працю не обмежувався будь-яким терміном, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду з даними вимогами за зазначений період.

З прийняттям Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, який набрав чинності 19 липня 2022 року, зокрема, змінено редакцію статті 233 Кодексу законів про працю України.

Положеннями статті 233 Кодексу законів про працю України, зокрема, частиною другою цієї статті (в редакції, яка набула чинності з 19 липня 2022 року) встановлено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, якою Кодекс був доповнений Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 27 червня 2023 року № 651 відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року на всій території України карантин встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої короновірусом SARS-CoV-2.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 серпня 2023 року у справі № 280/6779/22, яка відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України підлягає врахуванню у цій справі.

Отже, оскільки у період спірних правовідносин щодо виплати грошового забезпечення була чинною норма матеріального закону, згідно з якою на вимоги про стягнення заробітної плати не поширювалися строки звернення до суду, то відсутні підстави вважати наявним пропуск позивачем строку звернення до суду з позовом.

Оскільки суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, то колегія суддів згідно із статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги залишає її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.