Справа № 520/26339/24
Суддя: Лук'яненко М.О.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

28 листопада 2024 року № 520/26339/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:

1. визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.07.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсій;

2. визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 16.08.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсій;

3. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області призначити (поновити) пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 23.09.2024 відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачеві надати відзив на позов.

Мотивуючи позовні вимоги позивачем зазначено, що оскаржуваними рішеннями відповідачами повторно протиправно відмовлено у призначенні (поновленні) пенсії за віком. Позивач вважає, що вона має право на отримання пенсії як складової частини права на соціальний захист, яке є її конституційним правом як громадянина України та гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізький області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки пенсія вже була призначена та відсутня довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання, у зв`язку з чим неможливо визначити розмір пенсії згідно із законодавством України. Вирішення питання поновлення чи призначення пенсії щодо осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь в умовах на територію, підконтрольну українській владі, стане можливим після прийняття відповідного нормативно-правового акту. Також, відповідач зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не є стороною у справі №520/7687/24 та рішенням у цій справі не покладено зобов`язань судом саме на Головне управління Пенсійного фонду України щодо призначення пенсії позивачу.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що, оскільки пенсія позивачу вже була призначена та відсутня довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком. Також, відповідач зазначив, що за доданими документами до загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки від 05.06.1964 року, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 162 від 20.06.1974 року, а саме: відсутнє посилання на дату документів на підставі яких внесено запис про зміну; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.1977 року, оскільки відсутня відмітка про одержання паспорту та інша інформація, що підтверджує факт догляду матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Суд зазначає, що відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта наявна в матеріалах справи.

З 01.01.2002 позивачу відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058) призначено пенсію за віком в Україні в Автономній Республіки Крим (далі - АРК), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим 20.09.2002.

За твердженням позивача, виплату пенсії за віком їй припинено з квітня 2014 року.

У 2016 році позивач виїхала з АРК до міста Харкова, де наразі проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 неодноразово зверталась до пенсійного органу України з приводу поновлення виплати пенсії за віком, а саме:

17.07.2023 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

За результатами розгляду заяви позивача за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області №88 від 24.07.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що відповідно до п.2.8 пп.3 абзацу 4 Постанови №22-1 від 25.11.2005 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, для поновлення виплати пенсії до наявних документів додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта. Орган, що призначає пенсію, здійснює поновлення виплати пенсії цим особам після надходження на запит пенсійної справи з документами про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації. Заявнику відмовлено в призначенні пенсії, оскільки в ЕПС відсутні документи про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

25.10.2023 ОСОБА_1 знову звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV.

За результатами розгляду заяви позивача за принципом екстериторіальності, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №88 від 02.11.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії та зазначено, що оскільки пенсія вже призначалась на території України - в Автономній Республіці Крим ОСОБА_1 має право на поновлення виплати пенсії за нормами підпункту 3 пункту 2.8 Порядку № 22-1 за наявності заяви про відсутність громадянства російської федерації, пенсійної справи та документа про припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення російської федерації.

Не погодившись з вказаними рішеннями пенсійних органів, позивач звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, який розглянуто в межах адміністративної справи №520/7687/24.

Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №520/7687/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області №88 від 02.11.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатський області №88 від 24.07.2023 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, повторно розглянути заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 17.07.2023, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду набрало законної сили 29.06.2024.

На виконання вказаного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянуто заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 від 17.07.2023 та рішенням від 29.07.2024 року №88 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за відсутністю необхідного страхового стажу. За доданими документами до загального страхового стажу не зараховано: періоди роботи згідно трудової книжки від 05.06.1964 року, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 162 від 20.06.1974 року, а саме відсутнє посилання на дату документів на підставі яких внесено запис про зміну; період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.1977 року, оскільки відсутня відмітка про одержання паспорту та інша інформація, що підтверджує факт догляду матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Також, 09.08.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058.

Подану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

За результатом розгляду заяви від 09.08.2024, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2024 № 88 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що відсутні документи про отримання (неотримання) та припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації. Також, зазначено, що на теперішній час питання щодо відновлення/подовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавчо не врегульовано. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058 становить 15 років, страховий стаж позивача - 32 роки 01 місяць 13 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. На підставі вищезазначеного прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки пенсія вже була призначена та відсутня довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання, у зв`язку з чим неможливо визначити розмір пенсії згідно із законодавством України. Вирішення питання поновлення чи призначення пенсії щодо осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь в умовах на територію, підконтрольну українській владі, стане можливим після прийняття відповідного нормативно-правового акту.

Вважаючи протиправними вказані рішення відповідачів щодо відмови у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Перевіряючи оскаржуване рішення відповідача на відповідність приписам ч.2 ст.2 КАС України, суд зазначає наступне.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.07.2024 року №88 про відмову у призначенні пенсії, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 30 років з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 р.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Наявність страхового стажу, передбаченого чч 1-3 ст. 26 Закону № 1058-IV, який дає право на призначення пенсії за віком визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначення пенсії.

Згідно з ч.1 ст.56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 49 Закону № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

За приписами частини 2 статті 49 Закону № 1058-IV поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (поновлення, перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1.

Згідно п.1.8 Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Пунктом 2.1 Порядку №22-1 передбачений перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком, в якому такий документ як атестат про припинення пенсії відсутній.

Водночас, згідно п.п.9 цієї норми, до заяви про призначення пенсії за віком додається заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта (для призначення пенсій громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації). Орган, що призначає пенсію, додає одержаний на запит документ про те, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення Російської Федерації як одержувач пенсії.

Отже, пунктом 9 визначено, що заява в довільній формі про відсутність громадянства держави-окупанта подається лише тими громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя.

З довідки про реєстрацію місця проживання від 01.08.2023 судом встановлено, що позивач з 14.07.2023 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №520/7687/24, яке набрало законної сили 29.06.2024, встановлено, що позивач, як громадянин України, має право на призначення пенсії відповідно до законодавства України, за місцем реєстрації фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, обставини наявності у позивача права на призначення пенсії відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного проживання у межах даної справи судом не досліджуються.

Окрім того, відповідачами не заперечується, що позивачу з 01.01.2002 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV на території Україні в Автономній Республіки Крим, проте, її виплату припинено з квітня 2014 року.

Щодо незарахування відповідачем за доданими документами до загального страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки від 05.06.1964 року, оскільки на титульній сторінці запис про зміну прізвища зроблено з порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 162 від 20.06.1974 року, а саме відсутнє посилання на дату документів на підставі яких внесено запис про зміну, та періоду догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.1977 року, оскільки відсутня відмітка про одержання паспорту та інша інформація, що підтверджує факт догляду матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі - Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція від 29.07.1993 №58), зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

При цьому, як передбачено пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства, установи, організації в присутності працівника, а відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 від 29.07.1993 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з п.2.6 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.

Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.

Суд зауважує на тому, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Разом з цим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Судом встановлено, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці від 05.06.1964 щодо періодів її роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу.

Водночас, до матеріалів справи відповідачем не надано доказів того, що вказані записи в трудовій книжці позивача є сфальсифікованими або мають підробний характер, а отже, суд приходить до висновку, що у відповідача відсутні підстави для неврахування періодів роботи, відображених в трудовій книжці від 05.06.1964.

Отже, доводи відповідача про відсутність у позивача права на пенсію за віком, оскільки на титульній сторінці трудової книжки запису про зміну прізвища з посиланням на дату документів на підставі яких внесено запис про зміну, є необґрунтованими та безпідставними, адже відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Також, не може бути належною підставою для відмови у призначенні виплати пенсії відсутність відмітки про одержання паспорту та іншої інформації, що підтверджує факт догляду матері за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, адже вказані обставини підтверджені свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11.08.1977 року.

Таким чином, відповідачем - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, протиправно не призначено позивачу пенсію за віком, у тому числі, всупереч висновкам рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.05.2024 по справі №520/7687/24, яке набрало законної сили.

Щодо вимоги позивача визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 16.08.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 16.08.2024 № 88: "В поданих документах міститься протокол від 08.01.2002 з інформацією про призначення позивачу пенсії за віком в Автономній Республіці Крим. Відповідно до ст. 10 Закону № 1058 пенсії за віком призначаються довічно. Згідно даних електронної пенсійної справи позивачу вже було призначено пенсію. При переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове місце проживання до іншої області до ЕПС долучаються документи пенсійної справи та довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання. Документи про отримання (неотримання) та припинення виплати пенсії органами пенсійного забезпечення Російської Федерації відсутні. На теперішній час питання щодо відновлення/подовження пенсійних виплат особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополь в умовах відсутності документів, необхідних для визначення умов поновлення пенсійної виплати, законодавчо не врегульовано. Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058 становить 15 років, страховий стаж позивача - 32 роки 01 місяць 13 днів. За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. На підставі вищезазначеного прийнято рішення відмовити ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком, оскільки пенсія вже була призначена та відсутня довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання, у зв`язку з чим неможливо визначити розмір пенсії згідно із законодавством України."

Отже, підставою відмови позивачу у призначенні пенсії за віком за спірним рішенням стало те, що пенсія позивачу вже була призначена та відсутня довідка-атестат про припинення виплати за попереднім місцем проживання.

З цього приводу, суд зазначає наступне, що згідно зі статтею 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Право особи на призначення пенсії за віком має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала. Також і відповідальність за надання недостовірних пенсійних документів покладена на підприємство (організацію) та пенсіонера.

Витребування та перевірка первинних документів є також правом пенсійного органу.

Тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією. Згідно з частинами 1, 2 статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних

інтересів держави Україна.

В статті 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» зазначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509.

Призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) (далі - пенсії) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження (далі - внутрішньо переміщені особи), здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. Виплата (продовження виплати) довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати) та пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території населених пунктів, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Отже, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою; наявність рахунку в установі ПАТ «Державний ощадний банк».

Згідно із статтею 1 Закону №1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону №1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

У своєму рішенні від 06.02.2019 у справі №243/5902/17 Верховний Суд зазначив, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи.

Конституційний Суд України у рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У вказаному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Також суд враховує, що механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації визначає Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території АР Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №234 від 02.06.2014 (далі Порядок №234).

За приписами пунктів 3 та 4 Порядку № 234 особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон).

За бажанням особи зазначені документи можуть бути подані її представником, який пред`являє документ, що посвідчує його особу, та подає документ (нотаріально засвідчену копію), що підтверджує його повноваження, або надіслані поштою. У таких випадках справжність підпису на заяві засвідчується нотаріально.

Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Відсутність документу, що особа не перебуває на обліку в органах пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у призначенні виплати пенсії, оскільки не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення (постанови Верховного Суду від 22.09.2021 у справі № 308/3864/17, від 10.12.2010 у справі №200/3663/16-а).

Отже, обов`язок щодо витребування пенсійної справи особи, яка проживає на тимчасово окупованій території, у відповідності до норм Порядку №234 покладається саме на органи Пенсійного фонду України.

Таким чином, перекладання відповідного обов`язку на особу, яка звертається із заявою про призначення/поновлення пенсії, свідчить про протиправність оскаржуваного рішення.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно з пунктом 1.5 Порядку №22-1 розгляд заяв, передбачених пунктом 1.1 цього розділу, поданих громадянами України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя і не отримують пенсії від органів пенсійного забезпечення Російської Федерації, здійснюється з урахуванням Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, затвердженого Постановою КМУ від 02 липня 2014 року № 234.

Пунктом 4 вказаного порядку передбачено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів Російської Федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку.

Виплата пенсії після надходження пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Згідно з пункту 4.12 розділу IV Порядку №22-1 при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання).

З наведених положень, зокрема пункту 4 Порядку виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затвердженого Постановою КМУ від 02 липня 2014 року №234, вбачається, що для переведення виплати пенсії позивача з Автономної Республіки Крим за новим місцем проживання ГУПФУ має надіслати запит про витребування пенсійної справи за попереднім місцем проживання, тобто до компетентного органу російської федерації; отримати підтвердження припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Водночас, у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває до цього часу, що унеможливлює з об`єктивних підстав надіслати до компетентного органу російської федерації відповідний запит та отримати підтвердження припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Однак, на думку суду, вказана обставина не може позбавити особу права на пенсійне забезпечення, тим більше з урахуванням того факту, що таке право було раніше підтверджено пенсійним органом шляхом призначення позивачу пенсії і вказана особа станом на даний час проживає на території України та має зареєстроване місце проживання.

З огляду на викладене, слід зазначити, що право на призначення пенсії не пов`язується з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин та, відповідно, відсутність чи неможливість витребування пенсійної справи й отримання атестату про припинення виплати пенсії органами пенсійного фонду російської федерації.

Така позиція узгоджується із висновками Верховному Суду, викладеними в постанові від 22.09.2021 у справі №308/3864/17, відповідно до яких відсутність паперової пенсійної справи не є підставою для відмови у відновленні виплати пенсії, оскільки позивач не може нести негативних наслідків у зв`язку із відсутністю його пенсійної справи, а протилежне позбавляє його права на її відновлення.

Таким чином, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 16.08.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 , є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ.

Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення

Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує, що пенсію позивачу вже призначено, проте, припинено її виплату, а також те, що пенсійним органом вже неодноразово було відмовлено у призначенні (виплаті) позивачу пенсії за віком, що було предметом розгляду в межах адміністративної справи №520/7687/24, після чого, знову відмовлено у призначенні (поновленні) пенсії фактично за однотипними підставами, а тому з метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, поновити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності до вимог частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної заяви.

Розподіл судових витрат по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Так, позивачем при зверненні до суду сплачено всього 3633,60 грн. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №0.0..1 від 12.09.2024. Проте, заявлені у межах даної справи вимоги підлягали оплаті судовим збором у сумі 2422,40 грн.

Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, стягненню з відповідачів-владних суб`єктів на користь позивача підлягає сума у розмірі 2422,40 грн.

При цьому, зайво сплачений судовий збір може бути повернуто за процедурою згідно ст. 7 Закону України "Про судовий збір", натомість підстав для його стягнення з владних суб`єктів немає.

Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.07.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсій.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області від 16.08.2024 року №88 про відмову в призначенні пенсій.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області поновити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022, ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізький області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69005, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір в розмірі у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок), по 1211,20 грн. (одній тисячі двісті одинадцять гривень 20 копійок) з кожного окремо.

Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).

Повний текст рішення виготовлено та підписано - 28.11.2024, з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко