Справа № 440/2838/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р. Справа № 440/2838/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024, головуючий суддя І інстанції: С.О. Удовіченко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 12.08.24 по справі № 440/2838/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (далі ГУ НП в Полтавській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області "Про відрядження працівників ГУНП" від 08.02.2024 № 298, в частині відрядження сержанта поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Полтавській області "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 12.02.2024 № 314, в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності сержанта поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП а саме: звільнення зі служби в поліції;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Полтавській області змінити підставу звільнення ОСОБА_1 за наказом начальника ГУНП в Полтавській області "По особовому складу" № 74 о/с від 14.02.2024 з п.6 ч.1 ст. 77 ( у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) на п.7 ч. 1 ст. 77 ( за власним бажанням);

- поновити сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП з 14.02.2024;

- стягнути з ГУНП в Полтавській області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.02.2024 по день ухвалення рішення суду.

В обґрунтування позову зазначив про протиправність наказу Головного управління Національної поліції в Полтавській області "Про відрядження працівників ГУНП" від 08.02.2024 № 298, в частині відрядження сержанта поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП, оскільки вказаний наказ не містить посилання на рішення військового командування, що є обов`язковою підставою для залучення поліції особливого призначення до участі в обороні України відповідно до приписів статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Крім того, у спірному Наказі № 298 метою відрядження визначено надання практичної допомоги з виконання завдань, покладених на Національну поліцію України у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних сил України з відсічі та стримування збройної агресії проти України та виконання листа НПУ від 02.02.2024, разом з тим, м. Одеса не віднесено до переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, які визначені «Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (далі Перелік № 309), у зв`язку з чим вказана мета відрядження є такою, що не відповідає завданням службових відряджень у розумінні пунктів 2, 3 «Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі Інструкція № 672).

Також, стверджував про безпідставність оскаржуваних наказів ГУНП в Полтавській області "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 12.02.2024 № 314 (далі Наказ № 314) та "По особовому складу" № 74 о/с від 14.02.2024 (далі Наказ № 74) в частині звільнення позивача зі служби, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення, з огляду на те, що позивач не відмовлявся від виконання наказу ГУ НП в Полтавській області "Про відрядження працівників ГУНП" від 08.02.2024 № 298 (далі - Наказ № 298), проте, наполягав на тому, що перед вирішенням питання про його відрядження до м. Одеса, керівництво ГУ НП в Полтавській області мало розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення, поданий 09.02.2024.

Разом з тим, не розглянувши рапорт позивача, після оголошення наказу № 298 (09.02.2024 о 16:45) його було ознайомлено з наказом ГУНП в Полтавській області від 09.02.2024 № 139 про призначення службового розслідування відносно нього. Стверджував, що складений 09.02.2024 членами дисциплінарної комісії акт про відмову від надання пояснень, не відповідає дійсності, оскільки позивач не відмовлявся від надання пояснень, а лише зазначав про передчасність їх надання до розгляду його рапорту про звільнення та до моменту відрядження, яке мало відбутись 10.02.2024. При цьому зауважив, що членами дисциплінарної комісії проігноровано повідомлені ним обставини про проходження позивачем медичного обстеження по діагнозу хронічний тонзиліт та про заплановане оперативне втручання та його пояснення щодо не надання відповіді про результати розгляду рапорту про звільнення від 09.02.2024, що призвело до того, що подальші висновки за результатами службового розслідування не ґрунтувалися на повному та всебічному з`ясуванні всіх обставин, що мали значення для вирішення питання про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, вказав на порушення відповідачем пунктів 13, 14 розділу V «Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України», затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі Порядок № 893), які полягали у ненаданні позивачу можливості подати письмові пояснення, що позбавило його права на захист під час службового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що відповідач під час прийняття оскаржуваних наказів діяв не у спосіб, визначений чинним законодавством та безпідставно застосував до нього дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 у справі № 440/2838/24 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Матвійчука Юліана, буд. 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 40108630) про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення норм матеріального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по справі № 440/2838/24 та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач підтримав власну правову позицію, викладену у позовній заяві, щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та незгоди позивача з процедурою проведення службового розслідування за даним фактом.

Крім того, посилаючись на приписи Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.07.1991 № 114 (далі Положення № 114) та правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.09.2017 по справі № 826/14071/17, стверджував, що у разі зазначення у рапорті про звільнення конкретної дати, з якої працівник поліції має бажання звільнитися зі служби, видача уповноваженим органом наказу про звільнення працівника поліції зі служби до закінчення, передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку є правомірною та не вимагає подання рапорту за три місяці до запланованої дати звільнення, у зв`язку з чим, позивач мав право на звільнення у більш короткий термін, аніж три місяці, за умови погодження дати звільнення сторонами.

Разом з цим, відповідачем взагалі не надано жодної відповіді на рапорт позивача від 09.02.2024, а у висновку службового розслідування не надано оцінку його усним поясненням щодо виявленого бажання звільнитися зі служби.

За наведених обставин, вважав, що висновки відповідача про порушення Присяги ОСОБА_1 внаслідок невиконання Наказу № 298 є передчасними та такими, що зроблені без врахування обставин, що зумовлювали неможливість його виконання позивачем.

Враховуючи те, що рапорт про звільнення був поданий 09.02.2024, а Наказ № 298 доведений до відома позивача вже після подання рапорту про звільнення 09.02.2024, наполягав, що у поведінці позивача відсутні ознаки ухилення від виконання вимог Наказу №298. У свою чергу небажання проходити службу в поліції через намір змінити місце роботи, законом не заборонено.

Вказав, що у висновку службового розслідування та у наказі ГУ НП в Полтавській області «Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 12.02.2024 № 314 жодним чином не обґрунтовано у чому саме полягало порушення Присяги позивачем. З огляду на те, що службова дисципліна та Присяга є відмінними поняттями, порушення службової дисципліни, на думку апелянта, не обов`язково несе за собою порушення Присяги.

В іншій частині, зміст апеляційної скарги дублює зміст позовної заяви.

Відповідач у надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти задоволення її вимог та просив суд апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне і обґрунтоване.

В обґрунтування відзиву зазначив, що для реалізації можливості звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту) має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення. Однак, враховуючи необхідність залучення особового складу до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, Головне управління Національної поліції в Полтавській області не надавало згоди на звільнення ОСОБА_1 у більш стислі строки, аніж визначені законодавством. Отже, у даному випадку сторонами не було досягнуто згоди щодо запропонованої позивачем дати звільнення (09.02.2024), а тому посилання ОСОБА_1 на поданий ним рапорт про звільнення, як на підставу невиконання наказу, є безпідставними.

Пояснив, що на підставі доповідної записки командира БПОП ГУНП ОСОБА_2 , з метою з`ясування обставин відмови поліцейських БПОП ГУНП виконувати наказ начальника ГУНП від 08.02.2024 № 298, а також повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей щодо порушення вимог службової дисципліни поліцейськими ГУНП, наказом ГУНП в Полтавській області від 09.02.2024 № 139 призначено службове розслідування, за результатами якого підтвердився факт відмови ОСОБА_1 від виконання Наказу № 298, що підтверджується відеозаписом з портативного відеореєстратора, на який здійснювалася фіксація оголошення Наказу № 298 поліцейським БПОП ГУНП.

Зафіксований на відео діалог між ОСОБА_1 та майором поліції ОСОБА_3 вказує на те, що позивач відмовився від надання письмових пояснень в межах дисциплінарного провадження, про що складено відповідний акт від 09.02.2024, зареєстрований за № 289/115/21-2025, у зв`язку з чим, вважав безпідставними доводи позивача про те, що йому не надано можливості подати письмові пояснення.

Оскільки при перевірці прибуття особового складу БПОП ГУНП до підрозділу о 9:20 10.02.2024 встановлено, що ОСОБА_1 відмовився від виконання вище зазначеного наказу про відрядження, вивчивши отримані під час службового розслідування пояснення, відеоматеріали та врахувавши рапорт заступника начальника ГУНП підполковника поліції ОСОБА_4 (вих. № 608/115/11/04-2024 від 10.02.2024), дисциплінарна комісія розцінила відмову від виконання наказу поліцейськими БПОП, у тому числі і сержантом поліції ОСОБА_1 як невиконання правомірного наказу, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, що є грубим порушенням службової дисципліни.

Стверджував, що служба в поліції ґрунтується на безумовному виконанні наказів, що є відмінною характерною рисою служби в будь-якій силовій структурі, побудованої за принципом підпорядкування. Враховуючи, що служба в поліції, особливо в умовах воєнного стану, може поставити поліцейського перед вибором або подальшого служіння, або переваги власної безпеки чи власних інтересів, у випадку вибору на користь останнього виникає конфлікт між інтересами служби та власними інтересами, що робить неможливим подальшу службу в поліції. Натомість, ОСОБА_1 у такій ситуації обрав за правильне віддати перевагу не інтересам служби, а власним, що і зумовило висновок про порушення позивачем службової дисципліни та звільнення його з поліції, та відповідно свідчить про законність наказу ГУНП в Полтавській області від 12.02.2024 № 314 в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 .

Крім того, на переконання відповідача, подання рапорту про звільнення не усуває поліцейського від виконання обов`язків, у тому числі щодо безумовного виконання наказів керівників, відданих (виданих) у межах наданих їм повноважень та відповідно до закону, а тому, навіть після подання рапорту про звільнення, ОСОБА_1 мав залишатися вірним Присязі поліцейського та повинен був вжити усіх можливих заходів з метою виконання повноважень необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Враховуючи те, що основні вимоги позову про скасування вищезазначених наказів є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, вважав відсутніми підстави для задоволення і усіх похідних вимог цього позову, а саме щодо поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 10.03.2021 по 14.02.2024 проходив службу в органах Національної поліції України, що підтверджується послужним списком (а.с. 93-100).

Наказом ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП" відповідно до законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану", з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України з відсічі та стримування збройної агресії проти України та на виконання листа НПУ від 02.02.2024 №7527дск визначено двадцять працівників ГУНП, серед яких значиться і сержант поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейський взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП (а.с. 125-126).

Цим наказом, зокрема, позивача було відряджено з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) до управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк "Цунамі") в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_5 , начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", м. Одеса, службовим автотранспортом.

09.02.2024 в актовому залі будівлі БПОП ГУНП наказ ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП" був доведений до відома присутніх поліцейських підрозділу, серед яких присутнім був і сержант поліції ОСОБА_1 .

Як зафіксовано в акті перегляду відеозаписів з портативного відеореєстратора БПОП від 09.02.2024 (а.с. 132-133), сержант поліції ОСОБА_1 вказав, що не відмовляється підписувати відомості, але не може виконати наказ від 08.02.2024 № 298 за станом здоров`я та у зв`язку з тим, що ним подано рапорт на звільнення.

Цього ж дня, тобто 09.02.2024, до ГУНП надійшла доповідна записка командира БПОП ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 , в якій останній зазначив, що відповідно до законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), з метою надання практичної допомоги з виконання завдань, покладених на Національну поліцію України з відсічі та стримування збройної агресії проти України та на виконання листа НПУ від 02.02.2024 № 7527 дск отримано вказівку голови Національної поліції України генерала поліції третього рангу ОСОБА_6 відрядити двадцять працівників підрозділу з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) до управління поліції особливого призначення "Цунамі" в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_5 , начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" м. Одеса. Проте, частина із визначених у наказі від 08.02.2024 № 298 поліцейських, серед яких і сержант поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейський взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП, відмовилися від виконання вимог вказаного наказу. У зв`язку з цим ОСОБА_2 просив призначити службове розслідування по даному факту (а.с. 121-123).

Наказом ГУНП від 09.02.2024 № 139 "Про призначення та проведення службового розслідування" з метою з`ясування обставин, зазначених у доповідній записці командира БПОП ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 , а також повної, всебічної та об`єктивної перевірки відомостей щодо порушення вимог службової дисципліни поліцейськими ГУНП, відповідно до статей 14, 15 та 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, пункту 1 розділу ІІ Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893, наказано призначити за вказаним фактом службове розслідування у формі письмового провадження (а.с. 124).

09.02.2024 о 17 год 10 хв членами дисциплінарної комісії ГУНП в Полтавській області складено Акт відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, від надання пояснень (а.с. 139-140).

За змістом вищевказаного Акту сержант поліції ОСОБА_1 в межах службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Полтавській області від 09.02.2024 № 139 відмовився від надання пояснень, так як вважає, що його рапорт про звільнення від 09.02.2024 (надісланий електронною та звичайною поштою на адресу ГУНП в Полтавській області) має бути розглянутий до моменту відрядження, а саме до 10.02.2024.

З вищевказаним актом позивач ознайомлений під підпис 09.02.2024.

Відповідно до висновку службового розслідування та за фактом невиконання наказу ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП" поліцейськими БПОП ГУНП, затвердженого 10.04.2024 начальником ГУНП ОСОБА_7 (а.с. 102-120), 09.02.2024 до ГУНП в Полтавській області надійшла доповідна записка командира БПОП ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 про те, що відповідно до законів України "Про Національну поліцію", "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України з відсічі та стримування збройної агресії проти України та на виконання листа НПУ від 02.02.2024 № 7527дск, отримано вказівку Голови Національної поліції України генерала поліції третього рангу ОСОБА_6 відрядити двадцять працівників підрозділу з 10.02.2024 до особливого розпорядження (але не більше 180 діб) до управління поліції особливого призначення № 2 (штурмовий полк "Цунамі") в оперативне підпорядкування полковника поліції ОСОБА_5 , начальника Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", м. Одеса. Наказом ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 298 визначено двадцять поліцейських підрозділу, які зобов`язані прибути 10.02.2024 у м. Одеса до управління особливого призначення № 2 (штурмовий полк "Цунамі") Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють", після доведення наказу ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП". Згідно доповідної записки, працівники підпорядкованого підрозділу, серед яких поліцейський взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області сержант поліції ОСОБА_1 , відмовилися від виконання вимог даного наказу.

Як зазначено у висновку службового розслідування, відповідно до статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" сержант поліції ОСОБА_1 виконує функції офіційного представника органу виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, тобто він службова особа правоохоронного органу, на яку відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, пунктів 1, 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" покладено обов`язки: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Вищевказаний поліцейський БПОП склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якою присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки. При цьому, відповідно до Положення та специфіки діяльності поліцейського до обов`язків останнього входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.

Тобто, сержант поліції ОСОБА_1 , будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, нехтуючи Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилося у невиконанні пункту 1 наказу ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП".

Проаналізувавши обставини вчинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим, дисциплінарна комісія дійшла переконання про віднесення наслідків скоєного в умовах дії воєнного стану дисциплінарного проступку із свідомою відмовою поліцейського від виконання наказу до тяжких.

Своїми діями, що виразилися у невиконанні наказу в умовах воєнного стану, сержант поліції ОСОБА_1 вчинив проступок несумісний з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.

На підставі вищевикладеного дисциплінарна комісія вважала, що за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частин другої, четвертої статті 24 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, Присяги поліцейського, текст якої закріплено статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилося у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження поліцейських ГУНП", відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, поліцейський взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення ГУНП сержант поліції ОСОБА_1 (0178136) заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Як наслідок, пунктом 6 наказу ГУНП від 12.02.2024 № 314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частин другої, четвертої статті 24 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VІІІ, Присяги поліцейського, текст якої закріплено статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", що виразилося у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження поліцейських ГУНП, відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення ГУНП в Полтавській області сержанта поліції ОСОБА_1 наказано звільнити зі служби в поліції (а.с. 181-188).

Вказаний вище пункт 6 наказу ГУНП від 12.02.2024 № 314 "Про неналежне виконання службових обов`язків та притягнення до дисциплінарної відповідальності" був реалізований наказом ГУНП від 14.02.2024 № 74 о/с "По особовому складу", яким згідно із Законом України "Про Національну поліцію" сержанта поліції ОСОБА_1 (0178136), поліцейського взводу №2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення ГУНП, 14.02.2024 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) (а.с. 89).

Позивач, не погоджуючись із правомірністю наказу від 08.02.2024 № 298, в частині відрядження ОСОБА_1 , наказу від 12.02.2024 № 314 в частині притягнення ОСОБА_1 до відповідальності та наказу від 14.02.2024 № 74 о/с в частині підстав звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та доведеності відповідачем під час судового розгляду справи правомірності прийняття оскаржуваних наказів та застосованого стягнення. За висновком суду за наслідками розгляду справи знайшло своє підтвердження вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку в умовах воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією проти України у вигляді невиконання наказу керівництва.

Суд зазначив, що позивачем не наведено жодної правової норми, якій би суперечив прийнятий наказ від 08.02.2024 № 298 в частині відрядження сержанта поліції ОСОБА_1 , поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП, а матеріали службового розслідування, як і матеріали цієї адміністративної справи не містять будь-яких належних документальних доказів, які б підтверджували дійсну наявність у позивача погіршення стану здоров`я, як на день винесення наказу № 298 (08.02.2024), так і на день ознайомлення останнього з таким наказом (09.02.2024). При цьому, на переконання суду першої інстанції, подання позивачем рапорту на звільнення 09.02.2024, тобто в день доведення до його відому наказу від 08.02.2024 № 298, за відсутності погодження такого рапорту уповноваженим органом, не може вважатися належною підставою для невиконання сержантом поліції ОСОБА_1 вимог наказу від 08.02.2024 № 298.

При цьому, судом враховано, що забезпечення правового режиму воєнного стану, участь в обороні України шляхом безпосереднього ведення бойових дій, боротьба з диверсійно-розвідувальними силами агресора є безпосередніми завданнями підрозділів поліції особливого призначення, у тому числі і БПОП ГУНП у якому проходив службу позивач.

Щодо позовних вимог про поновлення ОСОБА_1 на займаній до звільнення посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) батальйону поліції особливого призначення та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції зазначив, що такі вимоги є похідними від попередньої, а тому також не підлягають задоволенню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом № 580-VIII.

Положеннями статті 3 Закону № 580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 1 та 2 частини 1 статті 18 Закону № 580-VIII поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно з частиною 1 статті 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: "Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Правила етичної поведінки поліцейських, які є узагальненим зібранням професійно-етичних вимог щодо правил поведінки поліцейських та спрямовані на забезпечення служіння поліції суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку на засадах етики та загальнолюдських цінностей, затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 09.11.2016 за № 1179 (далі - Правила № 1179).

Зі змісту пункту 1 розділу І Правил № 1179 випливає, що ці Правила поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

На виконання приписів абзаців 1, 2 та 7 пункту 1 розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен:

- неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;

- професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами;

Слід зазначити, що відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року, а Указом Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні від 17 травня 2022 року № 341, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Згідно із частиною 2 статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.

Нормами частин 1 та 2 статті 19 Закону № 580-VIII встановлено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

Положеннями частини 1 статті 1 Закону України Про Дисциплінарний статут Національної поліції України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі по тексту Дисциплінарний статут) визначено, що службова дисципліна це дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Згідно з пунктами 1, 6 та 11 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень.

Згідно зі статтею 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

За правилами частини 3 статті 13 Дисциплінарного статуту, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.

Приписами частин 2-4 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Аналіз вищенаведених норм права дозволяє дійти висновку, що доповідна записка (вих. № 291/115/21/01-2024 від 09.02.2024) командира БПОП ГУНП полковника поліції ОСОБА_2 , якою начальника ГУНП в Полтавській області генерала поліції третього рангу ОСОБА_8 повідомлено про відмову 20 співробітників БПОП ГУНП, у тому числі і ОСОБА_1 , від виконання вимог наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 298 «Про відрядження працівників ГУНП», які були зобов`язані прибути 10.02.2024 у м. Одеса до управління поліції особливого призначення (штурмовий полк «Цунамі») Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють», є належною та достатньою підставою для призначення службового розслідування шляхом видання наказу від 09.02.2024 № 139 «Про призначення та проведення службового розслідування» стосовно, зокрема, ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 124-127).

Частиною 10 статті 14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

За обставинами даної справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції слугував висновок службового розслідування, затверджений 10.02.2024 начальником ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 (том 1, а.с. 102-120).

За результатами службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла до висновку про те, що за порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частин другої, четвертої статті 24 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VIII, Присяги поліцейського, текст якої закріплено статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», що виразилося у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 №298 «Про відрядження поліцейських ГУНП», відданого в межах наданих повноважень та відповідно до закону, позивач заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, дисциплінарна комісія визнала доведеним факт відмови позивача від виконання правомірного наказу, що розцінене як грубе порушення службової дисципліни.

Таким чином, позивач притягнений до дисциплінарної відповідальності саме за невиконання наказу керівника.

Згідно з пунктами 2, 4 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Відповідно до частин першої - третьої статті 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

За змістом частин першої, другої, п`ятої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

Колегією суддів встановлено, що невиконання ОСОБА_1 наказу від 08.02.2024 № 298 «Про відрядження поліцейських ГУНП», позивач мотивує поданням рапорту від 09.02.2024 про звільнення зі служби у поліції за власним бажанням (том 1, а.с. 20). При цьому, позивач наполягає, що не відмовлявся від виконання вказаного наказу.

З цього приводу слід зазначити, що рапорт про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням позивачем поданий 09.02.2024, тоді як наказ «Про відрядження поліцейських ГУНП», висновок про невиконання якого слугував підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції за порушення службової дисципліни, виданий 08.02.2024 та доведений до особового складу також 09.02.2024. Твердження позивача про те, що Наказ № 298 було оголошено особовому складу вже після подання ОСОБА_1 відповідного рапорту про звільнення не підтверджені документально.

Однак, у даному випадку колегія суддів зауважує, що навіть у разі подання рапорту до оголошення наказу про відрядження, саме існування такого рапорту та/чи його не розгляд відповідачем не надавав позивачу законних підстав для невиконання наказу керівника.

Так, відповідно до пункту 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону № 580-VIII, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Приписами Положення № 114, передбачено, що це Положення визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки.

Відповідно до пункту 10 Положення №114, особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ користуються всіма соціально-економічними, політичними та особистими правами і свободами, виконують усі обов`язки громадян, передбачені Конституцією та іншими законодавчими актами, а їх права, обов`язки і відповідальність, що випливають з умов служби, визначаються законодавством, Присягою, статутами органів внутрішніх справ і цим Положенням.

Згідно з підпунктом "ж" пункту 63 Положення № 114 особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків.

Особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою (пункт 68 Положення №114).

Положення № 114 є актом спеціального законодавства, що визначає порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, наразі є чинним і встановлює, що особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення.

При цьому Верховний Суд дійшов висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 09.02.2024 подав на ім`я начальника ГУНП в Полтавській області рапорт, у якому у зв`язку з небажанням в подальшому проходити службу в Національній поліції та подальшим працевлаштуванням на іншу роботу просив звільнити зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за власним бажанням, а також просив звільнити його в найкоротший термін, а саме 09.02.2024 (т. 1, а.с. 20).

При цьому, як вбачається з відповіді заступника начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_4 від 20.02.2024 на адвокатський запит сторони позивача, рапорт ОСОБА_1 від 09.02.2024 про звільнення зі служби в поліції за власним бажанням залишений без задоволення. Також повідомлено про те, що ураховуючи необхідність безперервного виконання завдань поліції у період воєнного стану та необхідність залучення особового складу до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, ГУНП в Полтавській області не надавало згоди на звільнення ОСОБА_1 у більш стислі строки, аніж визначені законодавством (т. 1, а.с. 21).

На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 580-VII керівник поліції приймає на службу та звільняє зі служби, призначає та звільняє з посад поліцейських відповідно до положень цього Закону.

Тобто, з огляду на дату подання рапорту на звільнення (09.02.2024), відсутність згоди керівника на звільнення позивача у термін до 09.02.2024 та приписи пункту 68 Положення №114, у відповідача було ще три місяці на розгляд такого рапорту, тобто до 09.05.2024, що відповідно не могло бути поважною причиною для невиконання позивачем наказу начальника ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 298 «Про відрядження поліцейських ГУНП».

Колегія суддів критично оцінює доводи позивача про його незадовільний фізичний стан, проходження обстежень з діагнозом «хронічний тонзиліт» та заплановане оперативне втручання, оскільки у рапорті про звільнення від 09.02.2024 позивач зазначив, що від проходження військово лікарської комісії відмовляється, на момент звільнення вважає себе цілком здоровим, наслідки відмови від проходження військово лікарської комісії йому роз`яснено.

Тобто, зміст поданого позивачем рапорту повністю суперечить його твердженням про незадовільний фізичний стан, викладеним у позовній заяві та апеляційній скарзі. Слід також зазначити, що додані ОСОБА_1 до позовної заяви медичні документи оформлені або задовго до подання ним рапорту (09.02.2024), затвердження висновку службового розслідування (10.02.2024) та прийняття спірних наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності (12.02.2024) та звільнення зі служби в поліції (14.02.2024) або вже після вказаних подій.

Так, протокол ультразвукового дослідження черевної порожнини та зачеревного простору датовано 21.04.2023 (том 1 а.с. 50-51), виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 3126, видана КП «2-а міська клінічна лікарня ПМР» - 24.04.2023 (том 1 а.с. 53), медичне заключення № 1232, видане травматологічним відділенням КПП «БЛІЛ КМР» м. Костянтинівка 23.03.2023 (том 1 а.с. 54), виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 1434, видана КП «2-а міська клінічна лікарня ПМР» - 21.02.2024 (том 1 а.с. 49).

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача про неможливість виконання ним 09.02.2024 вимог наказу ГУНП в Полтавській області від 08.02.2024 № 298 «Про відрядження поліцейських ГУНП» з підстав незадовільного стану його здоров`я не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та з огляду на зміст поданого рапорту від 09.02.2024 є такими, що фактично спрямовані на ухилення від виконання своїх професійних обов`язків.

Заперечуючи проти висновків службового розслідування позивач вказує на недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині не надання йому можливості надати письмові пояснення, що порушило його право на захист.

Щодо обґрунтованості вказаних тверджень позивача колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 18 Дисциплінарного статуту поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають відношення до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, законами України Про захист персональних даних, Про державну таємницю та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; користуватися правничою допомогою.

Аналогічні права поліцейського відображені в пункті 2 розділу IV Порядку № 893.

Відповідно до частини 1 статті 27 Дисциплінарного статуту, під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.

З наявного в матеріалах справи акту відмови поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування від надання пояснення, складеного 09.02.2024 о 17 год 10 хв (том 1 а.с. 139-140), вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від надання пояснення так як вважає, що його рапорт про звільнення від 09.02.2024 (надісланий електронною та звичайною поштою на адресу ГУНП в Полтавській області) має бути розглянутий до моменту відрядження, а саме до 10.02.2024.

З вказаного акту також вбачається, що позивачу роз`яснено його права, передбачені Конституцією України та Дисциплінарним статутом.

Позивач із вказаним актом був ознайомлений та не мав зауважень з приводу його змісту, про що свідчить його підпис, датований 09.02.2024 о 17 год 29 хв.

Таким чином, доводи апелянта про існування перешкод для надання ним пояснень не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Колегія суддів також вважає помилковими твердження позивача про те, що у висновку службового розслідування та в Наказі від 12.02.2024 № 314 не обґрунтовано порушення позивачем саме Присяги поліцейського, оскільки, як слідує зі змісту такого документу, позивач допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 298 "Про відрядження працівників ГУНП", при цьому, з огляду на специфіку служби у батальйоні поліції особливого призначення, до завдань якого, відповідно до наказу МВС України від 04.12.2017 № 987 «Про затвердження «Положення про підрозділи поліції особливого призначення», серед іншого віднесено участь його співробітників в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості, під порушенням Присяги слід розуміти саме ухилення позивача від сумлінного виконання своїх службових обов`язків, зокрема щодо участі в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.

У відповідності до статті 68 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

"Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки".

Позивач склав Присягу на вірність Українському народові, згідно з якої присягав вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, та відповідно до специфіки діяльності якого, відповідно до Положення № 987 входить, зокрема, участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану.

Порушення Присяги слід розуміти, як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Тобто порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05.03.2020 у справі № 815/4478/16.

Верховним Судом у постанові від 02.10.2018 у справі № 815/4463/17 сформована правова позиція щодо того, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення Присяги. Під порушення Присяги працівника поліції слід розуміти скоєння працівником поліції проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

У контексті викладеного колегія суддів зазначає, що позивачем за наведених обставин вчинені дії, які не сумісні з вимогами, що пред`являються до професійних та моральних якостей поліцейського, підривають довіру до нього, як до носія влади, що безсумнівно, принижує високе звання поліцейського, яке мав позивач, викликає сумнів у високих моральних якостях і самосвідомості його як поліцейського.

Суд апеляційної інстанції вказує, що з точки зору стороннього розсудливого спостерігача наведені обставини можуть свідчити про недодержання вимоги щодо необхідності з гідністю і честю поводитися в службовий та позаслужбовий час і бути прикладом у дотриманні громадського порядку.

Тобто, позивач, як працівник правоохоронного органу та представник влади, порушуючи надану Присягу на вірність Українському народові, всупереч вимог нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні пункту 1 наказу начальника ГУНП від 08.02.2024 № 298 «Про відрядження працівників ГУНП», про що і зазначено у висновку службового розслідування.

Відповідно до частин 2, 4 статті 5 Дисциплінарного статуту, за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Поліцейському забороняється виконувати злочинний або явно незаконний наказ. У разі одержання наказу, що суперечить закону, підлеглий не повинен виконувати його, про що зобов`язаний невідкладно в письмовій формі доповісти керівнику, який віддав (видав) наказ, та своєму безпосередньому керівникові, а в разі наполягання на його виконанні - письмово повідомити про це прямому керівнику.

Разом з тим, у спірних правовідносинах позивач не повідомляв уповноваженого керівника про неможливість виконати Наказ № 298 саме з наведених у Дисциплінарному статуті підстав.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає доведеним порушення позивачем порушення службової дисципліни, недотримання вимог пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частин другої, четвертої статті 24 Закону України "Про Національну поліцію", пунктів 1, 2, 4 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 розділу І Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ, Присяги поліцейського, текст якої закріплено статтею 64 Закону України "Про Національну поліцію", що свідчить про скоєння ОСОБА_1 дисциплінарного проступку.

Щодо правомірності застосування до позивача такого виду дисциплінарного стягнення, як звільнення зі служби, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до частини восьмої статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

За результатами проведеного службового розслідування, відповідач дійшов висновку, що за вчинення дисциплінарного проступку позивача слід застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у вільний розсуд суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.

При цьому, колегією суддів взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 20.12.2019 у справі №804/2054/17, застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте, його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Зважаючи на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини щодо скоєного позивачем під час дії воєнного стану дисциплінарного проступку, колегія суддів вважає доведеним недотримання позивачем службової дисципліни та співмірним обраний вид дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 .

Оскільки доводи позивача, які покладені в основу позову та апеляційної скарги, визнано безпідставними, а суд апеляційної інстанції не встановив процедурних порушень з боку відповідача під час проведення службового розслідування та видання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення позивача, при прийнятті яких відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлений законом, добросовісно та розсудливо, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення сержанта поліції ОСОБА_1 на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 (швидкого реагування) БПОП ГУНП з 14.02.2024 та стягнення з ГУНП в Полтавській області середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14.02.2024 по день ухвалення рішення суду.

Така правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, який викладений у постановах від 28 листопада 2019 року у справі № 120/860/19а та від 04 грудня 2019 року у справі № 824/355/17-а.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Зважаючи на результат апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 по справі № 440/2838/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій