Справа № 420/22693/24
Суддя: Андрухів В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (об`єднана житлова комісія військово-медичного клінічного центру Південного регіону) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (об`єднана житлова комісія військово-медичного клінічного центру Південного регіону), в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача (Об`єднаної житлової комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону) щодо відмови у взятті на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у Об`єднаній житловій комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону ОСОБА_1 (разом із сім`єю) та скасувати рішення, оформлене протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР від "08" березня 2024 року №417;

- зобов`язати Об`єднану житлову комісію Військово-медичного клінічного центру Південного регіону взяти на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання ОСОБА_1 (разом із донькою ОСОБА_2 ).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.07.2023 р. вона звернулась з рапортом до начальника Військово - медичного клінічного центру Південного регіону та голови житлової комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо зарахування її з донькою ( ОСОБА_2 , 2001 р. н.) на облік для поліпшення умов, шляхом надання приміщення для постійного проживання у місті Одеса. Листом-відповіддю №548/2889 від 01.03.2024 року Відповідач повідомив, що дійсно 17.07.2023 року ОСОБА_1 зверталася до ВМКЦ ПР з рапортом щодо зарахування на облік осіб, для поліпшення житлових умов, шляхом надання приміщення для постійного проживання. Враховуючи зміст документів, наданих ОСОБА_1 в якості додатків до заяви від 17.07.2023 року та з метою належного розгляду вказаної заяви, виникла необхідність в отриманні в Одеського квартирно-експлуатаційного управління додаткових документів, щодо перебування заявниці разом з колишнім чоловіком в черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов та отримання житлового приміщення для постійного проживання за рахунок МО України.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР №417 від 08.03.2024 року розглянуто рапорт позивача від 17.07.2023 та прийнято рішення житлової комісії відмовити у взятті на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Таке рішення зумовлене тим, що на думку житлової комісії, позивачка у 2002 році вже була забезпечена житлом (у складі сім`ї ОСОБА_3 ) для постійного проживання від МОУ.

Такі дії об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР позивач вважає неправомірними, рішення, що оформлене протоколом №417 від 08.03.2024р. про відмову у поставленні ОСОБА_1 на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання незаконним. Незаконність рішення житлової комісії позивач обґрунтовує тим, що житло, яке надавалося у 2002 рокі ОСОБА_3 (її колишньому чоловіку) на сім`ю у складі ОСОБА_1 (позивач) та їхньої доньки ОСОБА_2 , 2001 р.н., є службовим житлом, в якому позивач з донькою після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 не проживають. Крім того, позивач вказувала, що норми Закону № 1865-IV, якими внесено зміни до ст.12 Закону № 2011-ХІІ, щодо надання жилих приміщень для постійного проживання один раз протягом усього періоду проходження служби, набрали чинності з 01.01.2005 року, тобто вже після отримання ОСОБА_3 на сім`ю житла у 2002 році. Тому позивач вважає, що вказана норма не регулює спірні відносини щодо її права постановки на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Ухвалою від 23.07.2024 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

12.08.2024 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідач вказує про відсутність підстав для взяття на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання ОСОБА_1 (разом із донькою ОСОБА_2 ), оскільки позивач, її донька та колишній чоловік були забезпечені житлом за рахунок житлових фондів Міністерства оборони України відповідно до ордеру №96, виданого 04.12.2002 р. квартирно-експлуатаційною частиною Одеського району Одеського військового округу. Відповідач вказав, що згідно приписів п.п.10, 12 наказу МО України № 20 від 03.02.1995 року, який був чинний на момент видачі ордеру на отримання житла позивачем (як членом сім`ї ОСОБА_3 ), військовослужбовці перебувають на квартирному обліку у військовій частині та КЕЧ району до отримання жилого приміщення. Отже, після отримання житла у 2002 році ОСОБА_3 разом з членами сім`ї було знято з квартирного обліку. Стосовно доводів позивача про те, що отримане у 2002 році житло є службовим, відповідач зазначив, що наказ МО України № 20 такої категорії як «службове житло» взагалі не визначав, і вказане житло не є службовим.

Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу, є сержантом військової служби за контрактом, медичною сестрою відділення повітряно-крапельної інфекції клініки інфекцій захворювань Військово-медичного клінічного центру Південного регіону.

07 серпня 1999 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Світловодськ Світловодського міськрайонного управління юстиції Кіровоградської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис № 156.

06.08.2001 року у подружжя народилась донька ОСОБА_2 .

23.08.2016 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області у справі № 496/2523/16-ц шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

17.07.2023 р. ОСОБА_1 звернулась з рапортом до Начальника Військово - медичного клінічного центру Південного регіону та Голови житлової комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону щодо зарахування її з донькою ( ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на облік для поліпшення умов, шляхом надання приміщення для постійного проживання у місті Одеса.

Листом-відповіддю №548/2889 від 01.03.2024 року відповідач повідомив наступне. Дійсно 17.07.2023 року ОСОБА_1 зверталася до ВМКЦ ПР з рапортом щодо зарахування на облік осіб, для поліпшення житлових умов, шляхом надання приміщення для постійного проживання. Враховуючи зміст документів, наданих ОСОБА_1 в якості додатків до заяви від 17.07.2023 року та з метою належного розгляду вказаної заяви, виникла необхідність в отриманні у Одеського квартирно-експлуатаційного управління додаткових документів, щодо перебування заявниці разом з колишнім чоловіком в черзі осіб, які потребують поліпшення житлових умов та отримання житлового приміщення для постійного проживання за рахунок МО України.

Відповідно до Витягу з протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР №417 від 08.03.2024 року розглянуто рапорт позивача від 17.07.2023 та прийнято рішення житлової комісії, яким відмовлено у взятті на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання. Таке рішення зумовлене тим, що позивач у 2002 році вже була забезпечена житлом (у складі сім`ї ОСОБА_3 ) для постійного проживання від МО України.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За положеннями ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціальної) - захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 9 Житлового кодексу України (далі - ЖК України) громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 ст. 43 ЖК України встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.

Згідно зі статтею 48 ЖК України, жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011) держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2011 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Згідно з частиною 9 ст. 12 Закону № 2011-XII військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.

Відповідно статті 12 Закону №2011-ХІІ Постановою КМ України від 03.08.2006 року № 1081 затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, який визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військово-службовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081, зокрема, передбачено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пункт 22 Порядку №1081 встановлює, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Пункт 30 Порядку №1081 передбачає випадки, коли військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, а саме у разі: 1) поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; 2) засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; 3) звільнення з військової служби за службовою невідповідністю у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; 4) подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; 5) в інших випадках, передбачених законодавством.

З метою вдосконалення забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, наказом Міністерства оборони України від 31 липня 2018 року № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.

Відповідно до пунктів 2, 4, 5 розділу І Інструкції №380 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок: новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міноборони у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами). Військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. Військовослужбовці мають право здати отримане за рахунок Міноборони постійне житло або рівнозначне житло, яке відповідає санітарно-технічним вимогам, у населених пунктах, регіонах, в яких воно було отримане, та за умови потреби Міноборони в такому житлі із подальшим правом на забезпечення житлом від Міноборони у встановленому законодавством порядку.

За приписами пунктів 1, 2 розділу VI Інструкції №380 житловими приміщеннями для постійного проживання забезпечуються військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» набули права та не забезпечувалися постійним житлом протягом усього часу проходження військової служби і мають календарну вислугу на військовій службі 20 років і більше, зареєстровані в населеному пункті дислокації військової частини, в якій військовослужбовець проходить службу та перебуває на відповідному обліку. Військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до статті 34 Житлового кодексу Української УРСР. Потребуючими поліпшення житлових умов також визнаються: військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають в одній квартирі по дві і більше сім`ї незалежно від родинних відносин, та особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (у тому числі, якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); військовослужбовці з числа осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 11, 12 частини другої статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та члени їх сімей; члени сімей загиблих, визначені абзацами шостим та восьмим пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; військовослужбовці та члени їх сімей, які були забезпечені житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій.

У той же час на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які: забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони; мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій; в інших випадках, передбачених законодавством (пункт 7 розділу VI Інструкції №380).

Надання житлових приміщень для постійного проживання врегульовано розділом VII Інструкції №380.

Так пунктом 1 розділу VII Інструкції №380 встановлено, що особи, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, забезпечуються жилим приміщенням згідно з чергою у військовій частині, що визначається часом зарахування на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання житлових приміщень, або до списків осіб, які користуються правом позачергового одержання житлових приміщень) за рішенням житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), яке затверджується наказом командира військової частини.

Відповідно до пп. 2 Прикінцевих положень Закону України від 24.06.2004, № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.

Отже, як вбачається зі змісту наведених вище норм Закону №2011-ХІІ, Порядку № 1081, Інструкції № 380, військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Як встановлено судом, позивач разом з донькою ОСОБА_2 , як члени сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 у 2002 році були забезпечені житлом в межах встановлених норм за рахунок МО України.

Тому ОСОБА_3 з членами сім`ї були обґрунтовано та на законних підставах зняті з квартирного обліку.

Доводи позивача про те, що з часу набрання чинності Законом № 1865-IV "Про внесення змін до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"" (01.01.2005 року), ОСОБА_1 та членам її сім`ї не надавалось жиле приміщення для постійного проживання, а тому той факт, що ОСОБА_1 була забезпечена житлом у 2002 році не може бути підставою для відмови у взятті її на облік суд вважає необґрунтованими з таких підстав.

Підпункт 2 Прикінцевих положень Закону № 1865-IV встановлює, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку. Отже, дана норма врегульовувала питання забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку військовослужбовців, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом.

У даному ж випадку, позивач як член сім`ї військовослужбовця не лише перебувала на обліку до набрання чинності вказаним Законом, але й була забезпечена житлом до набрання ним чинності.

Крім того, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати вищенаведені нормативні акти (Закон, Порядок, Інструкцію) в редакції, чинній на момент набуття позивачем самостійного права як військовослужбовцем, яка має вислугу на військовій службі 20 років і більше, на отримання жилих приміщень для постійного проживання, і таке право позивач набула 27.11.2022 року.

Лише набувши таке право, позивач подала відповідний рапорт про взяття її на квартирний облік.

Згідно наведених приписів Інструкції № 380 на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які: забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони.

Як вбачається з матеріалів справи, спірне рішення об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР (протокол від 08 березня 2023 року №417) прийняте з тих підстав, що було виявлено факт отримання нею житла для постійного проживання у складі сім`ї ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Доводи позивача про те, що отримана у 2002 році квартира є службовим жилим приміщенням, суд до уваги не бере, оскільки відповідно до ст.122 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, підставою для вселення у службове жиле приміщення є спеціальний ордер на службове житло.

Разом з тим, зі змісту наявного у справі ордера (а.с.45) не вбачається, що він видавався на службове жиле приміщення.

Відтак, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач, приймаючи рішення щодо відмови у взятті на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у Об`єднаній житловій комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону дзюбу Світлану Миколаївну (разом із сім`єю) з підстав того, що позивач, перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 , позивач була забезпечена житлом відповідно до ордеру № 96 від 04.12.2002 р., діяв правомірно.

Оскаржуване рішення відповідача відповідає приписам ч.2 ст.2 КАС України, є законним та обґрунтованим, прийнятим з урахуванням усіх обставин справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 241-246, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (об`єднана житлова комісія військово-медичного клінічного центру Південного регіону) (адреса: вул. Пироговська, буд. 6, м. Одеса, Одеська обл., 65044, ) про визнання протиправними дій Військово-медичного клінічного центру Південного регіону (об`єднана житлова комісія військово-медичного клінічного центру Південного регіону) щодо відмови у взятті на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання у Об`єднаній житловій комісії Військово-медичного клінічного центру Південного регіону дзюбу Світлану Миколаївну (разом із сім`єю) та скасування рішення, оформленого протоколом засідання об`єднаної житлової комісії ВМКЦ ПР від "08" березня 2024 року №417; зобов`язання Військово-медичний клінічний центр Південного регіону (об`єднана житлова комісія військово-медичного клінічного центру Південного регіону) взяти на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання ОСОБА_1 (разом із донькою ОСОБА_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у строк тридцять днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд з одночасною подачею копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.В. Андрухів

.