Справа № 160/10764/24
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

28 листопада 2024 року

м. Київ

справа №160/10764/24

адміністративне провадження № К/990/43094/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Уханенка С.А.,

суддів: Жука А.В., Соколова В.М.,

перевірив касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 389 235,80 грн.; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 389 235,80 грн.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року позовну заяву задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 20 березня 2019 року по 30 березня 2024 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з 20 березня 2019 року по 30 березня 2024 року в сумі 2 470,23 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 травня 2024 року у цій справі скасовано та ухвалено нове рішення. Адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по 30 березня 2024 р. в загальному розмірі 73 497,06 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні по 30 березня 2024 р. в загальному розмірі 73 497 (сімдесят три тисячі чотириста дев`яносто сім) гривень 06 коп. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

04 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у цій справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Наведене означає, що положеннями пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами "а" - "г" цієї норми та викладені підстави, визначені частиною четвертою статті 328 КАС України.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, справа розглянута Дніпропетровським окружним адміністративним судом в порядку спрощеного позовного провадження.

Так, оскаржуючи судові рішення у справі, яка розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, скаржник у касаційній скарзі послався на підпункти «а», «в» та «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтуванні підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України відповідач зазначає, що суд першої інстанції залишив без задоволення клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та відніс справу до категорії справ незначної складності помилково, оскільки ця справа (виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні) не входить в жодну із категорій (визначених в переліку) справ незначної складності. Як вказує скаржник, така справа не є шаблонною, однозначною, разом із тим є досить спірною, а зважаючи на численну кількість обставин, що виливають на здійснення виплат додаткової винагороди та наявності підстав для їх нарахування, різноманітних підходів судів України до цього питання, таке питання - є досить складним, системним та потребує більш ретельного розгляду та визначення чіткої правової позиції.

Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника щодо помилковості віднесення судом першої інстанції цієї справи до справ незначної складності та відсутності цієї категорії справи у переліку визначених справ незначної складності, оскільки частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.

Предметом спору у цій справі є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підпадає під визначення підпункту 1 частини шостої статті 12 КАС України.

Також Суд зазначає, що відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями Закону України "Про запобігання корупції" суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня, а отже, ця справа є справою незначної складності.

Враховуючи викладене, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтуванні підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що судові рішення з цього питання можуть відрізнятися залежно від конкретних обставин у військових частинах. Скаржник вказує, що важливо, щоб касаційний суд сформулював загальні принципи, які мають застосовуватись для всіх військових частин (у тому числі з урахуванням відомства в склад якого входить військове формування Міністерство оборони України чи Міністерство внутрішніх справ України). Як вказує скаржник, це дозволить уникнути неоднозначного трактування законодавства, особливо у випадках, коли затримка розрахунків не була викликана навмисними діями суб`єктів владних повноважень, а зумовлена специфікою дій організацій, що не мають власного доходу та фінансуються в повному обсязі із бюджету держави.

Суд касаційної інстанції відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на те, що вони мають загальний характер та притаманні кожній аналогічній справі. При цьому заявником касаційної скарги не обґрунтовано в чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розумінні та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин. У поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічним предметом та подібними обставинами справи. Доводи скаржника щодо фундаментального значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики зводяться виключно до припущень скаржника та не містять належного обґрунтування.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

В обґрунтуванні підпункту «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що це питання має важливе суспільне значення, оскільки стосується захисту прав військовослужбовців, які виконують обов`язки в умовах воєнного стану. Оскільки питання розрахунку при звільненні стосується десятків тисяч військових, які можуть зіштовхуватися з аналогічною ситуацією, судове рішення у цій справі може слугувати прецедентом та забезпечити однакове застосування правових норм, що стосуються розрахункових виплат. Як вказує скаржник, чітка позиція Верховного Суду допоможе уникнути суперечностей у майбутніх судових справах з цього питання. Також скаржник вказує, шо має важливе значення для учасника справи, позаяк стосується збереження балансу між правами військовослужбовців та вимогами воєнного часу, носить характер виняткового значення для відповідача та всіх інших військових формувань України.

Твердження скаржника про те, що ця справа становить значний суспільний інтерес, не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.

Не підтвердженим є те, що рішення у цій справі, у контексті індивідуальних ознак цього спору, тягне за собою наслідки, які мають своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відтак, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

З огляду на відхилення Верховним Судом зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав касаційного оскарження цих рішень, встановлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію цієї ухвали у вигляді електронного документу направити заявнику до електронного кабінету, а у разі його відсутності - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

СуддіС.А. Уханенко А.В. Жук В.М. Соколов