Справа № 140/35060/23
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення без задоволення заяви про визнання протиправними дій,

вчинених на виконання рішення суду

29 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/35060/23
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року у цій справі позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 з 23 вересня 2023 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-ХІІ); зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 23 вересня 2023 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

20 листопада 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), про визнання протиправними дій, вчинених відповідачем на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду від 02 лютого 2024 року у цій справі, а саме щодо ненарахування та невиплати з 26 жовтня 2023 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ. Така заява мотивовано тим, що позивач з 07 березня 2023 року по 22 вересня 2023 року та з 03 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2023 року перебував у трудових відносинах, однак у наданій суду довідці від 26 жовтня 2023 року №29 помилково не зазначено про перебування у трудових відносинах з 03 по 25 жовтня 2023 року. Оскільки рішенням суду від 02 лютого 2024 року не встановлено кінцеву дату нарахування підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Законом №796-ХІІ, то дії відповідача щодо припинення такого підвищення з 26 жовтня 2023 року позивач вважає протиправними.

Згідно із частиною п`ятою статті 383 КАС України у разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання.

Враховуючи, що рішення суду від 02 лютого 2024 року у цій справі прийняте за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, тому вказану заяву відповідно до приписів частини п`ятої статті 383 КАС України ухвалою суду від 21 листопада 2024 року призначено до розгляду також в порядку письмового провадження.

У письмових пояснень (а.с.51-52) відповідач просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 20 листопада 2024 року, зазначивши, що позивач з 03 жовтня 2023 року перебував у трудових відносинах з підприємцем ОСОБА_2 , про що повідомив орган Пенсійного фонду тільки 20 лютого 2024 року. Оскільки змінилися обставини, що були враховані судом під час вирішення спору (рішення судом прийняте по суті 02 лютого 2024 року), то підстав для виплати підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Закону №796-ХІІ, надалі немає. Рішення суду від 02 лютого 2024 року у справі №140/35060/23 виконано за період з 23 вересня 2023 року по 02 жовтня 2023 року (до працевлаштування позивача) та сума нарахувань становить 1510,32 грн.

Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що зазначену заяву необхідно залишити без задоволення з таких мотивів та підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як установлено частиною першою статті 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, вказаною нормою визначено особливий порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, який здійснюється судом в процесі контролю за виконанням судових рішень.

Такий висновок щодо застосування норм права викладено Верховним Судом у постанові від 12 листопада 2018 року у справі №806/3099/17.

Таким чином, суд повинен встановити природу спірних правовідносин, а саме, які рішення, дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача, чи такі пов`язані з виконанням рішення суду, чи вчинені відповідачем у зв`язку з виникненням нових правовідносин.

У цій справі рішенням суду від 02 лютого 2024 року, яке набрало законної сили 05 березня 2024 року, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 23 вересня 2023 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення у розмірі визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із Законом про Державний бюджет на відповідний рік).

Для примусового виконання рішення суду 21 жовтня 2024 року було видано виконавчий лист №17595/2024р., який стягувачем поданий для примусового виконання (постанова про відкриття виконавчого провадження від 23 жовтня 2024 року ВП №76358763) (а.с.38).

З листа Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 14 листопада 2024 року №15057-14931/П-02/8-0300/24 слідує, що на виконання рішення суду у справі №140/35060/23 позивачу (стягувачу) за період 23 вересня 2023 року по 02 жовтня 2023 року (до дати працевлаштування) проведено нарахування підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, однак після проведення перерахунку пенсії підстав для виплати такої доплати немає (змінилися обставини, що були враховані судом під час вирішення спору).

Тобто, з 03 жовтня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області припинило здійснювати ОСОБА_1 нарахування та виплату підвищення до пенсії, передбаченого статтею 39 Законом №796-ХІІ, після встановлення факту його працевлаштування.

Як видно зі змісту рішення суду від 02 лютого 2024 року у цій справі, суд встановив, що ОСОБА_1 є особою, яка потерпілою від Чорнобильської катастрофи (3 категорія) (посвідченням серії НОМЕР_1 ), перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Волинській області як одержувач пенсії за віком (довідка відповідача від 15 листопада 2023 року №160149) та зареєстрований в селі Березичі Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення (паспорт громадянина України).

Судом також було встановлено, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі №140/12609/23, яке набрало законної сили 06 жовтня 2023 року, зобов`язано ГУ ПФУ у Волинській області здійснити ОСОБА_1 з 16 листопада 2022 року нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно з Законом про Державний бюджет на відповідний рік), однак виплату підвищення до пенсії припинено, оскільки ОСОБА_1 з 07 березня 2023 року перебував у трудових відносинах (рішення від 01 листопада 2023 року №66).

Відповідно до довідки від 26 жовтня 2023 року №29 (а.с.21) позивач перебував у трудових відносинах за цивільно-правовим договором (а.с.21 зворот-22) з 07 березня 2023 року по 22 вересня 2023 року.

Тобто, довідкою підприємця ОСОБА_2 від 26 жовтня 2023 року №2, яку позивач надав до органу Пенсійного фонду, а той - суду, було підтверджено факт перебування позивача у трудових відносинах з 07 березня 2023 року по 22 вересня 2023 року.

Інших відомостей щодо працевлаштування позивача матеріали адміністративної справи на час розгляду справи судом не містили та позивач суду не повідомив.

В контексті зазначеного суд зауважує, що частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Такими обов`язками для учасників справи є, зокрема, подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази (пункт 4 частини п`ятої статті 44 Кодексу).

Наслідки недобросовісної процесуальної поведінки установлені законом. Так частиною шостою статті 44 КАС України установлено, що за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Отже, неповідомлення позивачем при зверненні 30 листопада 2023 року до суду із позовом про обставини, які були йому достеменно відомі, та ненадання ним достовірних доказів про його перебування у трудових відносинах (з 03 жовтня 2023 року) призвело до того, що суд у рішенні від 02 лютого 2024 року визначив дату, з якої позивач набув право на підвищення до пенсії як непрацюючий пенсіонер відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ, без обмеження кінцевою датою виконання такого рішення. Одночасно суд роз`яснював, що передбачена статтею 39 Закону №796-ХІІ доплата є періодичним (щомісячним) платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена в часі. Згідно з усталеною судовою практикою (постанови Верховного Суду України від 23 квітня 2013 року №21-239а11, від 19 березня 2013 року №21-53а13, від 05 листопада 2013 року №21-293а13, від 07 липня 2014 року №21-222014 тощо), відступу від якої не здійснювалось Верховним Судом, виплати за рішеннями судів, якими зобов`язано органи Пенсійного фонду України здійснити перерахунок та виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

Так додатком 7 до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; зі змінами), затверджено Пам`ятку пенсіонеру, в пункті 2 якої встановлено, що пенсіонери протягом 10 днів зобов`язані повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду України про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або продовження, припинення її виплати, з наданням документів, що підтверджують: влаштування на роботу, звільнення з роботи, реєстрацію або припинення державної реєстрації підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця.

В порушення вказаних приписів ОСОБА_1 лише 20 лютого 2024 року (а.с.56) повідомив Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області про факт працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, тобто уже після прийняття судом рішення у справі №140/35060/23.

У межах своїх повноважень відповідач вчинив необхідні дії для виконання вказаного судового рішення за період з 23 вересня 2023 року (дата, вказана судом у рішенні) до 03 жовтня 2023 року (до працевлаштування позивача) та у цьому суд не вбачає протиправної поведінки в діях відповідача.

Водночас зміна обставин у статусі позивача вказує на наявність між позивачем ОСОБА_1 та Головним управлінням Пенсійного фонду України у Волинській області спору стосовно нарахування та виплати йому підвищення до пенсії надалі, тобто щодо обставин, які не були встановлені судом при прийнятті рішення.

Суд також наголошує на тому, що оскільки обставини щодо перебування позивача у трудових відносинах у період з 03 жовтня 2023 року по 25 жовтня 2023 року не були відомі суду в межах справи №140/35060/23 (про них не повідомив позивач), а такі стали відомі відповідачу вже після вирішення спору по суті, то суд вважає, що розгляд цієї заяви не призводить до вирішення юридичного конфлікту, адже потребують встановленню на підставі нових доказів обставини у справі (крім доведення факту припинення трудових відносин, ще й інші обставини, з якими Закон №796-ХІІ пов`язує виплату підвищення до пенсії) з дотриманням принципів змагальності сторін у процесі на загальних підставах, а не через звернення позивача із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Відповідно до частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Зважаючи на те, що застосування статті 383 КАС України у той спосіб, про який просить позивач, фактично спрямоване на врегулювання нових правовідносин, які не були предметом судового дослідження у цій адміністративній справі та мають вирішуватись в окремому позовному провадженні, та з огляду на те, що стаття 383 КАС України підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду (чого у цьому випадку судом за наявними безпосередньо позивачем доказами не встановлено), тому заява позивача в порядку статті 383 КАС України про визнання протиправними рішень, дій та бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 248, 256, 383 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення та окремої ухвали суду в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення у спосіб подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ж.В. Каленюк