Справа № 160/18620/24
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2024 р.Справа № 160/18620/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Ніколайчук С.В.

розглянувши у письмовому провадженні питання про закриття провадження у справі № 160/18620/24 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (50066, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., код ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ) про визнання протиправним та скасування висновку

УСТАНОВИВ:

11 липня 2024 року Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної податкової служби України, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати Висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, складений головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової служби України;

- визнати протиправними дії службової особи Державної податкової служби України головного державного інспектора Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС, з проведення незаконного аналізу фінансово-господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», який оформлений Висновком Аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023.

Ухвалою від 14 серпня 2024 року суд відкрив провадження в адміністративній справі № 160/18232/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 02 вересня 2024 року суд відмовив у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про залишення позовної заяви без розгляду та відмовив у задоволенні клопотання Державної податкової служби України про закриття провадження у справі.

Цією ж ухвалою суд витребувати від Державної податкової служби України додаткові докази у справі, а саме:

- оскаржуваний висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, складений головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом Державної податкової служби України;

- ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду Києва від 25.03.2024 у справі № 761/7425/24 (провадження 1-кс/761/5275/2С).

Ухвалою від 15 жовтня 2024 року суд витребував від Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, 13/15, м. Київ, 01011, електронна пошта ) додаткові докази у справі, а саме: висновок аналітичного дослідження № № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023.

На адресу суду 26.11.2024 року надійшов лист Бюро економічної безпеки України від 11.11.2024 року № 11/6/4.2.2/27680-24 , в якому останній вказав, що надати висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023 не можливо у зв`язку з тим, що висновок направлено до експертної установи для проведення судової економічної експертизи, призначеної у кримінальному провадженні № 0000049 від 19.11.2023. Також, висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023 долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000049, є документом в розумінні ст. 99 КПК України, як і матеріали кримінального провадження в цілому, становить таємницю досудового розслідування та розголошенню не підлягає.

Суд, дослідивши матеріали справи, розглядаючи питання про закриття провадження у справі, встановив таке.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України, судоустрій, судочинство, організація і діяльність прокуратури, органів дізнання і слідства визначаються виключно законами.

Відповідно до частини 1 статті 1, частини 1 статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.

Завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 Кримінального процесуального кодексу України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з приписами пункту 25 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України учасники кримінального провадження - сторони кримінального провадження, потерпілий, його представник та законний представник, цивільний позивач, його представник та законний представник, цивільний відповідач та його представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт, інша особа, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, особа, стосовно якої розглядається питання про видачу в іноземну державу (екстрадицію), заявник, свідок та його адвокат, понятий, заставодавець, перекладач, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, секретар судового засідання, судовий розпорядник.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).

Розрізняючи справи, що належить розглядати за правилами адміністративного судочинства чи кримінального судочинства, Верховний Суд наголошує, що визначальним є те, чи вчинені відповідні дії та чи прийняті оспорювані рішення в межах кримінального провадження, як це визначено кримінально-процесуальним законодавством, або ці дії та рішення прийняті поза межами кримінального провадження (постанови Верховного суду від 05.12.2018 року у справі №815/3591/17 та від 25.02.2020 року у справі №826/6293/16).

Відповідно до ст. 99 Кримінального процесуального кодексу України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати зокрема висновки ревізій та акти перевірок.

В березні 2024 старший детектив другого відділу детективів підрозділу детективів із розслідування кримінальних проваджень у податковій сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України Терещенко А., за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора у кримінальному провадженню № 0000049 від 09.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України, звернувся до суду з клопотанням про тимчасовий доступ до документів з можливістю вилучення їх копій, які перебувають у володінні ПРАТ «ЦГЗК» ().

Клопотання обґрунтовувалося тим, що другим відділом детективів підрозділу детективів із розслідування кримінальних проваджень у податковій сфері Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000049 від 09.11.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212 КК України.

У кримінальному провадженні, встановлено, що службовими особами ПРАТ «ЦГЗК» (код 00190977) в порушення п. 103.2. ст. 103, п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України та статті 10 Конвенції між Україною і Королівством Нідерландів про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доходи і майно неправомірно застосовано звільнення від оподаткування під час виплати в період з 01.07.2017 по 30.06.2018 дивідендів з доходів із джерелом їх походження із України нерезиденту Metinvest B.V. (Нідерланди), в результаті чого не нараховано, не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів нерезидента за ставкою 5% в сумі 74 605 735 грн.

Детективом було зазначено, що відомості, що містяться в документах використовуватимуться як докази, на підставі яких можливо встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що підлягають доказуванню, встановлення причетних до кримінального правопорушення осіб, а також з метою надання документам належної правової оцінки, всебічного повного та неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, забезпечення прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

З огляду на вищенаведене, 25 березня 2024 слідчим суддею Шевченківського районного суду м. Києва Романишеним І.П. ухвалою у справі № 761/7425/24 (провадження 1- кс/761/5275/2024) було часткового задоволено вищевказане клопотання детектива та надано тимчасовий доступ до низки документів ПРАТ «ЦГЗК».

Згідно із інформації, що містяться у вищевказаній ухвалі відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі висновку аналітичного дослідження № 506/99-00- 08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023, складеного головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України.

Крім того 02.05.2024 на адресу ПРАТ «ЦГЗК» надійшов лист (відповідь) БЕБ вих. №11/6/4.2.2/10350-24 від 02.05.2024 року, яким Бюро економічної безпеки України повідомило про те, що відомості про вчинення кримінальних правопорушень, які розслідуються в рамках кримінального провадження № №0000049 від 09.11.2023 року були внесені до ЄРДР на підставі Висновку аналітичного дослідження, складеного головним державним інспектором Департаменту запобігання фінансовим операціям, пов`язаним з легалізацією доходів, одержаних злочинним шляхом ДПС України (далі Висновки аналітичного дослідження).

З листа від 28.06.2024 № 19934/6/99-00-08-01-04-05 Державної податкової служби України видно, що висновок проведено відповідно до постанов про залучення спеціалістів в межах кримінального провадження № 0002525 від 08.12.2021 та х урахуванням положень статті 222 Кримінального проуесцального кодексу України про недопустимість розголошення відомостей досудового розслідування. Також ДПС України зазначило, що не може на прохання представника позивача надати копію Висновку аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/0191000 від 06.10.2023 року, оскільки зазначений Висновок складено відповідно до Методичних рекомендацій, тобто в одному примірнику, який направлено до ініціатора проведення аналітичного дослідження, для розгляду в порядку статті 214 Кримінального процесуального кодексу України.

Як зазначив сам представник позивача, висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023 знаходиться в Офісі Генерального прокурора. З листа від 11.11.2024 року № 11/6/4.2.2/27680-24 Бюро економічної безпеки України суд встановив, що висновок аналітичного дослідження № 506/99-00-08-01-04-20/00191000 від 06.10.2023 долучено до матеріалів кримінального провадження № 0000049 і є документом в розумінні ст. 99 КПК України, як і матеріали кримінального провадження в цілому становить таємницю досудового розслідування та розголошенню не підлягає.

Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вказаний спір за своєю суттю, характером правовідносин, суб`єктним складом сторін, підставами та предметом позову не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто цей спір належить до розгляду у місцевому загальному суді в порядку кримінального судочинства.

В рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп вказано, що правовідносини, що мають місце під час розгляду заяв про злочини, за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними. Перевірка скарг на рішення, дії чи бездіяльність вказаних суб`єктів владних повноважень має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При вирішенні питання щодо підсудності спору варто керуватись постановою Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №802/1335/17-а. Верховний Суд вказує, що встановлення правомірності/протиправності процесуальної дії в порядку адміністративного судочинства означатиме констатацію юридичного факту, який безпосередньо впливає на оцінку доказів, за межами встановленої кримінальним процесуальним законом процедури з порушенням закріпленої у статті 22 КПК України засади змагальності.

У пункті 150 рішення Європейського суду з прав людини від 21.06.2011 року у справі Фруні проти Словаччини, яке набрало статусу остаточного 27.05.2013 року (Заява № 21722/11), суд зазначив, що згідно з практикою Суду, метою терміну «встановлений законом» у статті 6 Конвенції є гарантування того, що функціонування судової системи у демократичному суспільстві не залежить від виконавчої влади, а регулюється законом, прийнятим парламентом. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути залишена на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не матимуть певної свободи тлумачення відповідного національного законодавства.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів ». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.1 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд зробив висновок про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки цю справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, в свою чергу розгляд справи повинен відбуватися у місцевому загальному суді в порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст. 2, 238, 241-246, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі № 160/18620/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо - збагачувальний комбінат» (50066, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., ) до Державної податкової служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8, код ) про визнання протиправним та скасування висновку.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук