Справа № 380/25742/23
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 рокусправа №380/25742/23

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області, в якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 02 травня 2023 року №1-1303, відповідно до якого Головним управлінням ДПС у Львівській області визначено суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2022 рік у розмірі 12994,80 грн., а саме на нежитлове приміщення, що знаходиться в АДРЕСА_1 , площею 666,40 кв.м.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що є власником нежилого приміщення ремонтної майстерні, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , загальною площею 666,40 м2. За функціональним призначенням належний позивачу на праві власності об`єкт нежитлової нерухомості, ремонтна майстерня, є будівлею сільськогосподарського призначення, яка безпосередньо використовується братом позивача у зберігання вирощеної продукції та сільськогосподарського реманенту. Втім, незважаючи на наведене, відповідач протиправно прийняв оскаржуване податкове повідомлення-рішення, яким визначив суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками нежитлової нерухомості за 2022 рік у розмірі 12994,80 грн, не врахувавши пільгу, встановлену підпунктом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Також наголошує на тому, що Більче-Золотецька сільська рада Борщівського району Тернопільської області відповідно до положень ПК України, пунктів 24,28 ч.1 ст.26 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», Постанови Кабінету Міністрів України від 24.05.2017 №483 «Про затвердження форм типових рішень про встановлення ставок та пільг із сплати земельного податку та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки», прийняла рішення № 351 від 04 червня 2021 року, яким встановила на території Більче-Золотецької сільської територіальної громади місцеві податки і збори, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а також пільги із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, які вводяться в дію з 01 січня 2022 року. Вказаним рішенням встановлено нульову ставку податку для «будівель сільськогосподарського призначення інші». Натомість, відповідач, при винесенні спірного податкового повідомлення-рішення розраховував податкові зобов`язання за ставкою 0,3% мінімальної заробітної плати на 01.01.2022. У відповідь на заяву позивача відповідач не повідомив, до якого класу будівель було віднесено спірне нежитлове приміщення при визначенні ставки податку. Наведене зумовило звернення до суду з цим позовом.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 06.11.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечує. Наголошує на тому, що в матеріалах справи відсутній експертний висновок щодо приналежності об`єкту нерухомості до певного класу будівель, виданий ДНДІАСБ. Також вказує на те, що правовідносини, що склались між позивачем та його братом, містять характер орендних правовідносин. Вказаний факт може слугувати підставою для того, що до позивача не може застосовуватись пільга, встановлена підпунктом «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. Також зазначає про необхідність підтвердження факту безпосереднього використання спірного об`єкта нерухомості у власній сільськогосподарській діяльності позивача.

У спростування наведених відповідачем доводів представник позивача подав відповідь на відзив. Наголошує на тому, що ані у відповіді на заяву, ані в розрахунку відповідач не зазначив до якого підкласу, класу, групи будівель відповідачем було віднесено нежитлове приміщення ремонтну майстерню, що знаходиться в АДРЕСА_1 , при нарахуванні суми податку на нерухоме майно. Відтак, є незрозумілим на якій правовій підставі відповідачем визначено саме ставку податку в розмірі 0,3% за спірне приміщення і до якої групи, класу, підкласу, тощо відніс відповідач спірне нежитлове приміщення при нарахуванні податку на нерухоме майно. Тобто, відповідач не обґрунтував здійснений ним розрахунок податку. Зазначає, що надання висновку щодо приналежності об`єкту нерухомості до певного класу будівель є правом, а не обов`язком позивача. Cтверджує, що висновок відповідача про наявність договору найму на належне йому нежитлове приміщення є лише припущенням, особистою думкою відповідача, та надуманим, нічим не обґрунтований та не доведений.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з актом прийому-передачі від 05.02.2010 ПАП «Юр`ямпіль» в особі директора ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_1 з другої сторони, провели прийом-передачу приміщення ремонтної майстерні.

Рішенням виконавчого комітету Більче-Золотецької сільської ради від 15.03.2010 №11 задоволено заяву гр. ОСОБА_1 про видачу свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення ремонтної майстерні, яке знаходиться в АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

На підставі вказаного рішення видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2010, яким засвідчено приватну власність ОСОБА_1 на нежиле приміщення, ремонтну майстерню загальною площею 666,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2010 ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення, ремонтної майстерні загальною площею 666,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Головне управління ДПС у Львівській області 02.05.2023 прийняло податкове повідомлення-рішення №1-1303, яким визначило суму податкового зобов`язання за 2022 рік по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на нежитлове приміщення загально площею 666,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , у розмірі 12 994,80 грн.

Вважаючи таке податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Згідно пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, врегульовано приписами ст. 266 Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Підпунктом 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України встановлено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

За змістом підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком) (підпункт 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

За приписами статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Отже, споруда (будівля) не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за наявності сукупності умов:

- така нежитлова будівля віднесена до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000;

- власником такої будівлі (юридична та фізична особа) є сільськогосподарський товаровиробник;

- така нежитлова будівля не здається її власником в оренду, лізинг, позичку.

Щодо належності спірної будівлі до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, суд зазначає наступне.

Наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Державний класифікатор будівель та споруд (ДК БС) є складовою частиною Державної системи класифікації та кодування техніко-економічної та соціальної інформації.

Згідно з ДК 018-2000 до групи «Будівлі нежитлові інші» (код 127) включено клас «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271). Клас «Будівлі сільськогосподарського призначення» (код 1271) включає в себе будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та ін. До коду 1271.9 віднесено інші будівлі сільськогосподарського призначення.

Отже, згідно з ДК 018-2000 будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Судом встановлено, що згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2010 ОСОБА_1 є власником нежилого приміщення, ремонтної майстерні загальною площею 666,4 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, виключно на підставі документів, що підтверджують право власності, не вдається встановити приналежність спірного приміщення до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісництва та рибного господарства» (код 1271), оскільки таке приміщення як ремонтна майстерня там не зазначено.

Водночас, встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення.

Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі, які використовуються для сільського господарства.

Тобто ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівлі (ремонтної майстерні) в сільськогосподарській діяльності позивача.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23-а.

Щодо знаходження будівлі у власника будівлі у власності сільськогосподарського товаровиробника, слід зазначити наступне.

Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Верховний Суд в постанові від 04 березня 2021 року у справі № 500/2782/18, аналізуючиположення підпункту «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України в частині визначення «сільськогосподарський товаровиробник», зазначив, що це поняття, яке міститься у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Відповідно до пунктів 5.2, 5.3 статті 5 ПК України у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу. Інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Так, поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»:

виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Наведені вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.

Відтак, з наведеного висновується, що сільськогосподарським товаровиробником можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи-підприємці та фізичні особи.

Водночас, обґрунтовуючи своє право на застосування пільги, встановленої підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, позивач не надав жодного доказу здійснення безпосередньо ним сільськогосподарської діяльності із застосуванням у такій спірної будівлі.

Покликання на те, що така будівля використовується його братом ОСОБА_3 , який є головою СФГ «Ферма» для зберігання вирощеної сільськогосподарської продукції, суд відхиляє, оскільки в розумінні пп. «ж» пп. 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України необхідною умовою для застосування податкової пільги є належність будівлі, споруди сільськогосподарському товаровиробнику.

Натомість, у спірній ситуації, будівля, яка належить позивачу, використовується, за його словами, його братом ОСОБА_3 .

Суд враховує, що позивачем також долучено акти обстеження нежитлового приміщення на АДРЕСА_1 та фото.

Втім, такі не стосуються податкового звітного періоду, яким є 2022 рік, а також не стосуються безпосередньо позивача, оскільки підтверджують факт використання приміщення гр. ОСОБА_3 .

Отже, зважаючи на відсутність доказів, які підтверджували б статус позивача як сільськогосподарського товаровиробника, суд доходить висновку про відсутність підстав для застосування у спірній ситуації податкової пільги, встановленої підпунктом «ж» 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України.

Також позивач вказує, що спірне податкове повідомлення-рішення прийняте всупереч рішенню Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області №351 від 04. 06.2021, оскільки таким для «будівель сільськогосподарського призначення» встановлено нульову ставку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до п.10.3 ст.10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Підпунктом 12.3.1 пункту 12.3 статті 12 ПК України передбачено, що встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до п.12.3 ст.12 ПУ України (в редакції, чинній на дату прийняття рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Згідно пункту 266.5.1 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

У матеріалах справи міститься рішення шостої сесії восьмого скликання Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 04.06.2024 №351 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Більче-Золотецької територіальної громади», додатком 1 якої визначено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Суд зауважує, що вказаним рішенням передбачено ставку 0% розміру мінімальної заробітної плати для будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства.

Втім, в судовому розгляді не підтверджено належність спірної будівлі саме до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства».

Разом з тим, з долучених представником відповідача пояснень встановлено, що оскільки, за функціональним призначенням об`єкт нежитлової нерухомості, ремонтна майстерня, є промисловою будівлею та віднесена до складських приміщень згідно коду ДК БС 1252.9, була застосована ставка податку за 1 кв.м. для фізичних осіб у розмірі 0,3%.

Суд враховує, що застосування такої ставки податку для складських приміщень відповідає рішенню Більче-Золотецької сільської ради Борщівського району Тернопільської області від 04.06.2021 №351 «Про встановлення місцевих податків і зборів на території Більче-Золотецької територіальної громади».

Твердження позивача у відповіді на додаткові пояснення про належність спірної будівлі до будівель сільськогосподарського призначення не підтверджуються матеріалами справи та спростовуються вищенаведеними висновками суду.

Щодо покликання позивача на те, що він звертався до відповідача із заявою, у якій, серед іншого, просив надати інформацію до якого класу будівель було віднесено нежитлове приміщення ремонту майстерню, то суд зазначає наступне.

Згідно з п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за своєю податковою адресою для проведення звірки даних щодо:

об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

права на користування пільгою із сплати податку;

розміру ставки податку;

нарахованої суми податку.

Суд зауважує, що у відповідь на заяву представника позивача відповідач надав йому інформацію, передбачену п.п. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України, а саме повідомив про об`єкт нежитлової нерухомості, належний позивачу на праві власності, його площу та адресу, розмір ставки та нараховану суму податку.

Більше того, ненадання відповіді на заяву чи надання неповної відповіді не є предметом спору у цій справі.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідає вимогам чинного законодавства, а тому підстав для визнання його протиправним та скасування не вбачається.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч. 2 ст. 2 КАС України).

Під час судового розгляду справи судом не встановлено ознак протиправності рішення відповідача в контексті спірних правовідносин. Натомість, доводи позивача, зазначені у позовній заяві є безпідставними та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм чинного законодавства, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити в повному обсязі.

Відповідно до ст. 139 КАС України повернення судових витрат позивачу, якому відмовлено у задоволенні позову не передбачено.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Львівській області (вул. Стрийська, 35, м. Львів, 79026; ).

СуддяСидор Наталія Теодозіївна