Справа № 490/10142/21
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 490/10142/21

Категорія:109010000 Головуючий в 1 інстанції: Шолох Л.М.

Час і місце ухвалення: м. Миколаїв

Дата складання повного тексту: 19.07.2024р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Бітова А.І.

суддів Лук`янчук О.В.

Ступакової І.Г.

у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, справа розглянута згідно п.1 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаїв від 19 липня 2024 року про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (далі УДАБК Миколаївської МР) про визнання протиправною, незаконною та скасування постанови від 17 серпня 2021 року №58, якою позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу у сумі 6 800 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 188-42 КУпАП.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаїв від 04 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до УДАБК Миколаївської МР залишено без руху, з підстав порушення позивачем строку звернення до суду з позовом, та відсутності клопотання про поновлення строку звернення до суду із обґрунтуванням поважності причин пропуску строку.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаїв від 28 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позов ОСОБА_1 до УДАБК Миколаївської МР про скасування постанови.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаїв від 19 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з метою забезпечити позивачу можливість подати до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду та докази поважності його пропуску.

Від представника позивача ОСОБА_1 надійшла заява про поновлення строку звернення до суду. В обґрунтування поважності причин пропуску такого строку представник позивача вказує на те, що з травня по листопад 2021 року позивач за місцем своєї нерухомості не перебувала, а знаходилася в іншій місцевості на території України за місцем проживання свого чоловіка в Запорізькій області Приморському районі с. Коларовка. З огляду на це листа від відповідача у справі не отримувала. При розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності участі не приймала. Про порушення своїх прав (наявність оскаржуваної постанови) дізналася через додаток "Дія" за відкритим виконавчим провадженням.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаїв від 19 липня 2024 року залишено без розгляду позов ОСОБА_1 до УДАБК Миколаївської МР про скасування постанови.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також що у зв`язку з тим, що висновки суду не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги:

- суд першої інстанції помилково вказав про розгляд справи без явки сторони без поважних причин, оскільки ОСОБА_1 з початку війни росії проти України (що суду достеменно відоме з неодноразових повідомлень суду представником) з трьома малолітніми дітьми перебуває як біженка в Польщі, її чоловік знаходиться у війську на передовій, і вона не може отримати будь-якого карткового переказу як від чоловіка так і від рідних на підтримання достатнього прожиткового мінімуму на себе та дітей бо вони відразу ж арештовуються ДВС;

- апелянт вказала на заяву про поновлення строку звернення до суду, в обґрунтування якого зазначила, що з травня по листопад 2021 року позивач за місцем своє нерухомості не перебувала, а знаходилася в іншій місцевості на території України за місцем проживання свого чоловіка в Запорізькій області Приморському районі с. Коларовка. Про наявність оскаржуваної постанови дізналася через додаток "Дія" за відкритим виконавчим провадженням.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено ОСОБА_1 з 07 лютого 2020 року (станом на 16 червня 2021 року) є власником квартири АДРЕСА_1 , доказом чого є відповідна інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З інформації, наявної в Реєстрі територіальної громади м. Миколаєва та в паспорті позивача місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано на адресою АДРЕСА_2 . З паспорта позивача також слідує, що 29 серпня 2009 року вона уклала шлюб із ОСОБА_2 , 1972 року народження.

09 серпня 2021 року відповідачем на підставі звернення ОСОБА_3 від 10 червня 2021 року №1534/22.01-13 (з доповненням) проведено перевірку, за наслідками якої складено акт недопуску, протокол про адміністративне правопорушення та припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 09 серпня 2021 року.

17 серпня 2021 року УДАБК Миколаївської МР прийнято постанову по справі про адміністративне правопорушення №58 за порушення ОСОБА_1 вимог п.1 ч.3 ст.41 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 року №3038-VI (далі Закон №3038-VI), пп.пп.1, 4 п.11, абз.абз.2, 5 п.14 Порядку №553, відповідальність за які передбачена ч.2 ст. 188-42 КУпАП.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування постанови відповідача від 17 серпня 2021 року майже на чотири місяці.

Надані представником позивача докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, не дають можливості дійти обґрунтованого висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду із цим позовом, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77, ч.ч.1, 3 ст. 122, ст. 278, ч.ч.1, 2 ст. 286 КАС України, п.24 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 (далі Порядок №553).

Відповідно до ч.1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом, наведеним у ч.2 вказаної статті Кодексу, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

У цьому контексті строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Законодавець визнав строк у десять днів достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду обчислюється з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а у випадку відсутності особи при розгляді справи про притягнення до адміністративної відповідальності з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття "повинна була дізнатись", використане у КАС України, слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулася до суду з позовом щодо оскарження постанови від 17 серпня 2021 року №58 лише 10 грудня 2021 року, тобто поза 10 денного строку, визначеного ч.2 ст. 286 КАС України.

Разом з тим, при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 стверджувала, що про наявність спірної постанови про накладення адміністративного стягнення від 17 серпня 2021 року №58 вона дізналася через додаток "Дія" за відкритим виконавчим провадженням №67643037 від 24 листопада 2021 року.

При цьому, позивач вказала, що з травня по листопад 2021 року проживала в Запорізькій області (Приморський район, с. Коларовка).

Згідно ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує, зокрема, питання: чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Таким чином, про розгляд справи про адміністративне правопорушення має бути повідомлена особа, яка притягується до адміністративної відповідності.

Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.

Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду, зокрема, від 21 березня 2019 року у справі №489/1004/17, від 30 січня 2020 року у справі №308/12552/16-а, від 06 лютого 2020 року у справі №205/7145/16-а.

З наявних в матеріалах справи акту про недопущення посадових осіб органу державного архітектурно-будівельного контролю на об`єкти будівництва, підприємства будівельної галузі для виконання покладених на них функцій від 09 червня 2021 року №110/2021, протоколу про адміністративне правопорушення від 09 серпня 2021 року, припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил від 09 серпня 2021 року та постанови по справі про адміністративне правопорушення №58 від 17серпня 2021 року вбачається, що вказані документи приймалися без участі ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів враховує, що примірник кожного вищевказаного документу надіслано УДАБК Миколаївської МР поштою на адресу позивача з рекомендованим повідомленням про вручення, що підтверджують фіскальні чеки додані до матеріалів справи.

Так, згідно п.24 Порядку №553 в редакції Постанови Кабінету Міністрів України №681 від 23 червня 2021 року, яка на час винесення спірної постанови від 17 серпня 2021 року №58 вже була чинною, матеріали перевірок за результатами державного архітектурно-будівельного контролю (акт, припис, протокол, постанова про накладення штрафу) підписуються відповідною посадовою особою органу державного архітектурно-будівельного контролю та надсилаються суб`єкту містобудування, щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль, рекомендованим листом та/або за допомогою електронного поштового зв`язку та/або електронного кабінету. Матеріали перевірок вважаються врученими суб`єкту містобудування з моменту їх відправлення.

Тобто, з моменту відправлення УДАБК Миколаївської МР рекомендованим листом ОСОБА_1 вищевказаних документів, вони вважаються врученими суб`єкту містобудування щодо якого здійснюється державний архітектурно-будівельний контроль.

Таким чином, з серпня 2021 року, часу направлення вказаних документів адресату, позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Колегія суддів також враховує, що сайті відповідача було розміщено план здійснення 29 червня 2021 року заходів державного нагляду за адресою АДРЕСА_3 за №125.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не надано належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом про скасування постанови відповідача від 17 серпня 2021 року майже на чотири місяці.

При цьому, посилання позивачки на поважність причин пропуску строку звернення до суду на впровадження в Україні військового стану колегією суддів не приймається, оскільки сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку, однак позивачкою таких обставин не наводиться та доказів неможливості звернутись до суду з позовом в строки встановленні процесуальним законодавством суду не надано.

Аналогічна правова позиція викладена у численних постановах Верховного Суду, зокрема, від 14 лютого 2024 року по справі №686/22156/23, від 20 травня 2024 року по справі №908/2916/20, від 23 травня 2024 року по справі №400/8953/23.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивача на перебування її закордоном у зв`язку з веденням на території України воєнного стану, оскільки це не є доказом поважності причини пропуску процесуального строку для звернення до Центрального районного суду м. Миколаєва з цим позовом.

Окрім того, колегія суддів також вважає необґрунтованим посилання ОСОБА_1 на те, що з травня по листопад 2021 року вона проживала в Запорізькій області (Приморський район, с. Коларовка), а тому була необізнана про наявність спірного питання, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не спростовують факт надсилання оскаржуваної постанови на адресу позивачки засобом поштового зв`язку, що згідно вимог Постанови №553 вважається врученою суб`єкту містобудування з моменту її відправлення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis, пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року в справі "Перетяка та Шереметьєв проти України", заява №45783/05, п.53 рішення ЄСПЛ від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України", заява №377/02).

Процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (п.45 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року в справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії", ("Perez de Rada Cavanilles v. Spain"), заява №28090/95).

Реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (п.44 рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року "Осман проти Сполученого Королівства", ("Osman v. the United Kingdom"), заява №23452/94 та п.54 рішення від 19 червня 2001 року "Круз проти Польщі", ("Kreuz v. Poland"), заява №28249/95).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року (п.47, заява №3236/03) суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їхня свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків.

Отже, відповідно до практики ЄСПЛ застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позову ОСОБА_1 з підстав пропуску 10 денного строку звернення до суду з позовом, визначеного ч.2 ст. 286 КАС України.

Враховуючи все вищевикладене, колегія судів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 286, 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаїв від 19 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.