Справа № 336/10275/24
Суддя: Зарютін П. В.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Запоріжжя 28 листопада 2024 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

за участю секретаря Бублій Є.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , представник адвокат Сєдов Михайло Володимирович, до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 - про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Сєдова Михайла Володимировича звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом, за яким просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.10.2024 року №174-24п, яка винесена тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 17000 грн. і закрити справу про адміністративне правопорушення та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 07 жовтня 2024 року тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 винесено постанову №174-24п, якою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КупАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.

За постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №174-24п від 07.10.2024р. "13.07.2024 р. ОСОБА_1 , згідно з Законом України " Про військовий обов?язок військову службу ", та ч .1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був викликаний на 8 год .00 хв . 16.07.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 ).

Повістку Позивач отримав особисто під підпис 13.07.2024 р. По факту отримання повістки та неявки 16.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно протоколу №174/24 від 26.09.2024 року ОСОБА_1 пояснив, що в період з 16.07.2024 по 25.07.2024 року він знаходився на лікарняному, що підтверджується наданими ОСОБА_1 документами на питання, чому після закінчення лікарняного не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 як це передбачено законом , пояснив, що не з`явився бо після лікування пішли ускладнення і погано почувався, будь яких підтверджуючих вказані ним факти документі: ОСОБА_1 не надав. Тобто своїми діями - умисною неявкою за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 порушив ч.3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.". Тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

З вказаною постановою позивач не згоден оскільки 13 липня 2024 року Позивач дійсно отримав повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 16.07.2024 року о 09-00, проте 16.07.2024 року не зміг з`явитись за викликом оскільки захворів, про що свідчать медичні висновки про захворювання, які прийняті до уваги посадовою особою Відповідача під час винесення оскаржуваної постанови, в якій зазначено, що захворювання Позивача є поважною причиною неявки 16.07.2024 року.

Крім того, з метою належного виконання своїх обов`язків, позивачем направлено на адресу відповідача повідомлення про неможливість прибути в зазначену дату через хворобу.

В супереч викладеним обставинам уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 07.10.2024 о 10:00 год. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_3 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 16.07.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 відносно ОСОБА_1 , ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено не законну Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до РТЦК та СП, проте у оскаржуваній Постанові, посадовою особою Відповідача надано належну оцінку доказам перебування Позивача на лікарняному у період з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, за змістом ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказана частина ст.22 стосується питань, коли особа вже фактично призивається на військову службу і має з`явитися для фактичного її відправлення до військової частини або ж прибути до такої військової частини для проходження військової служби самостійно.

На підставі викладеного, посилання у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 на ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є протиправним та не свідчить про її порушення позивачем.

Вважає, що Протокол про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 від 26.09.2024 № 174/24 складено не уповноваженою особою, протокол про адміністративне правопорушення та винесена за вказаним протоколом постанова містить суттєві суперечності, оскільки визначають одночасно різні дії, і різні склади правопорушень, та постанова винесена суб`єктом владних повноважень прийнята без встановлення обставин справи, що мають значення для її розгляду.

11 вересня 2024 року ухвалою судді у цій справі було вирішено:

«Відкрити провадження у справі за вищевказаною позовною заявою.

Призначити справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадженняз повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Визначити дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду справи по суті з повідомленням сторін (без їх виклику):

28.11.2024 року о 14:30 год.

У залі судових засідань № 10 Шевченківського районного суду м.Запоріжжя (вул.Чарівна,117-а) та роз`яснити учасникам справи, що їх явка у призначене судове засіданняє не обов`язковою».

У судове засідання сторони не явилися.

Відповідно до частини 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 .

24.09.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 (за місцем обліку) видано ОСОБА_1 довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, в зв`язку із наявністю на його утриманні трьох дітей, на строк до 09.11.2024 року.

Відповідно до протоколу № 174/24 про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_3 16.07.2024 року не з`явився за повісткою (розпорядженням) про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 про причини неявки не повідомив.

«Враховуючи положення статті 1 Закону України «Про оборону України», статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про ведення воєнного стану в Україні» (зі змінами), Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (зі змінами), громадянин ОСОБА_4 під час дії особливого періоду порушив вимоги ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме законодаства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період.»

На підставі вказаного протоколу 174/24 від 26.09.2024 року, ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №174-24п від 07.10.2024. Відповідно до постанови, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те, що " ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_1 , згідно з Законом України " Про військовий обов?язок військову службу ", та ч .1 ст. 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" був викликаний на 8 год .00 хв . 16.07.2024 р. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1 ).

Повістку Позивач отримав особисто під підпис 13.07.2024 р. По факту отримання повістки та неявки 16.07.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 згідно протоколу №174/24 від 26.09.2024 року ОСОБА_1 пояснив, що в період з 16.07.2024 по 25.07.2024 року він знаходився на лікарняному, що підтверджується наданими ОСОБА_1 документами на питання, чому після закінчення лікарняного не з?явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 як це передбачено законом , пояснив, що не з?явився бо після лікування пішли ускладнення і погано почувався, будь яких підтверджуючих вказані ним факти документі: ОСОБА_1 не надав. Тобто своїми діями - умисною неявкою за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 порушив ч.3 ст. 22 ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк. Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:

перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;

смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка).

У разі неприбуття громадянин зобов`язаний у найкоротший строк, але не пізніше трьох діб від визначених у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим його прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів.". Тим самим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Позивач в своєму позові посилається на те, що в супереч викладеним обставинам уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 07.10.2024 о 10:00 год. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_3 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 16.07.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 відносно ОСОБА_1 , ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено не законну Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до РТЦК та СП, проте у оскаржуваній Постанові, посадовою особою Відповідача надано належну оцінку доказам перебування Позивача на лікарняному у період з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідачем, в свою чергу, не подано до суду відзиву на позовну заяву та доказів в його обґрунтування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Відповідно до положень Глави 19 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, у якому викладається твердження про вчинення особою відповідного правопорушення, при доведенні вчинення якого особа піддається певним заходам примусу. Протокол про адміністративне правопорушення є підставою для подальшого провадження у справі, викликає у особи необхідність здійснення свого захисту, у зв`язку із чим до нього пред`являються особливі вимоги.

Згідно із ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначається, зокрема, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності та суть адміністративного правопорушення.

Формулювання суті правопорушення повинно бути чітким і конкретним, із зазначенням місця, часу, способу його вчинення, мотивів і форми вини. При цьому, суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.

Відповідно до ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» в Україні діє особливий період.

З зазначеного вбачається, що адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі - КУпАП), є триваючим правопорушенням.

Як вже зазначалось, в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що військовозобов`язаний ОСОБА_3 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою саме 16.07.2024 року і зазначено, що позивач не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_7 про причини неявки. Про те, що позивач не повідомив ІНФОРМАЦІЯ_7 про причини неявки. Проте, до матеріалів справи позивачем залучено копію повідомлення, яке було адресоване на адресу ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зазначене повідомлення було сформоване позивачем та направлено на адресу відповідача 18.07.2024 року, про що свідчать докази направлення долучені до матеріалів справи.

Крім того, в супереч викладеним обставинам уповноваженою особою у відповідності до ч. 6 ст. 258 КУпАП було складено протокол про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 в якому сповіщено ОСОБА_1 про місце і час розгляду справи, а саме 07.10.2024 о 10:00 год. В приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення уповноваженою особою зазначено, що суттю адміністративного правопорушення є неявка ОСОБА_3 за повісткою про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 16.07.2024 року та не зазначено жодних інших дій, які б містили в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Зазначене свідчить про те, що під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 № 174/24 відносно ОСОБА_1 , ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 винесено не законну Постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, оскільки протоколом було чітко визначено сутність адміністративного правопорушення та протокол містить в собі інформацію про точну дату неприбуття до РТЦК та СП, проте у оскаржуваній Постанові, посадовою особою Відповідача надано належну оцінку доказам перебування Позивача на лікарняному у період з 16.07.2024 року по 25.07.2024 року і після належної оцінки доказів, без поважних причин та без процесуального права сформовано позицію щодо наявності додаткових дій, які містять в собі ознаки та склад адміністративного правопорушення за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 235 КУпАП Територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками тощо.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 251 КУпАП визначено перелік фактичних даних в справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Так, спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 210-1 КУпАП передбачено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 3 ст. 210-1 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до абз. 13 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

17.03.2014 оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 N 303/2014 «Про часткову мобілізацію», Указом Президента України від 24.02.2022 N 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває на теперішній час.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

На час особливого періоду дія будь-яких прийнятих до настання цього періоду нормативно-правових актів, що передбачають скорочення чисельності, обмеження комплектування або фінансування Збройних Сил України, інших військових формувань чи правоохоронних органів спеціального призначення, зупиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Обґрунтовуючи протиправність притягнення до адміністративної відповідальності, позивач зазначав, що неявка позивача до ІНФОРМАЦІЯ_3 відбулась з поважних причин, про які своїм листом від 18.07.2024 року позивач повідомив відповідача. Також позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваної постанови тим, що оскаржувана постанова не відповідає фабулі протоколу від 26.09.2024р. № 174/24.

За змістом ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» слідує, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно- рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Вказана частина ст.22 стосується питань, коли особа вже фактично призивається на військову службу і має з`явитися для фактичного її відправлення до військової частини або ж прибути до такої військової частини для проходження військової служби самостійно.

На підставі викладеного, посилання у протоколі про адміністративне правопорушення від 26.09.2024 на ч.3 ст.22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є протиправним та не свідчить про її порушення позивачем.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч.1-2 ст.7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За положеннями ст.245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадоваособа)при розглядісправи проадміністративне правопорушеннязобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення,чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Верховний Суд у постанові від 27.06.2019 по справі № 560/751/17 зазначив, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1ст.256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата імісце його складення, посада, прізвище, ім`я,по батькові особи, яка склала протокол; відомості проособу, яка притягається до адміністративної відповідальності (уразі її виявлення); місце,час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Положеннями ст.62 Конституції України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до Рішення КонституційногоСуду Українивід 22.12.2010№ 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.

Презумпція невинуватості закріплена в ст.62 Конституції України та кореспондується з принципом верховенства права в Україні.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 08.07.2020 р. по справі №463/1352/16-а зробив висновок, що: «У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи».

За нормою ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який визначає людину, її права та свободи найвищою цінністю в державі, що обумовлює можливість обмеження її прав та свобод лише при неухильному дотриманні законодавства України та лише за наявності вини.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В розумінні статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст.77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП України (ч. 2 ст. 251 КУпАП).

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності посилань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Суд наголошує, що постанова винесена уповноваженою особою не може виходити за межі такого обвинувачення або бути уточнена в рішенні фабула правопорушення, усунути певні розбіжності або неточності, які мали місце в протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки в такому випадку уповноважена особа перебирає на себе функції сторони обвинувачення, чим порушує принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу. За таких обставин особа позбавлена можливості захищатися від висунутого проти неї обвинувачення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до частин 1, 2 статті 211 КАС України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Відповідачем як суб`єктом владних повноважень не надано належних, допустимих та достатніх доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та притягнення останнього до адміністративної відповідальності з дотриманням визначеної законом процедури.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

За вищезазначених обставин суд вважає, що постанову від 07.10.2024 року №174-24ппро притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210-1 КУпАП винесено без достатніх для того підстав, тому вона є незаконною та підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 205, 211, 217, 241-246, 250, 251, 255, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 -про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 07.10.2024 року №174-24п, яка винесена тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_2 , якою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_1 )притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено стягнення - штраф у розмірі 17000 грн., а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя П.В. Зарютін

28.11.24