Справа № 200/5272/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року справа №200/5272/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 р. у справі № 200/5272/24 (головуючий І інстанції Крилова М.М.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 4980000,00 грн. одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану»;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у розмірі 4980000,00 грн.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодилась з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що питання щодо зобов`язання виплатити позивачу та сину одноразової допомоги у повному розмірі (тобто без розстрочення на 40 місяців) має вирішуватись із застосуванням нормативно-правових актів, що діяли на дату виникнення права на одноразову допомогу (15.01.2023), та з врахуванням редакції нормативно-правових актів станом на 15.01.2023 року.

Згідно ч.9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України. Такий порядок визначено Кабінетом Міністрів України у Постанові КМУ №975 від 25.12.2013 року. Постановою КМУ № 975 не передбачено виплату одноразової допомоги частинами (поетапно).

Також зміни до Постанови № 168 в частині заміни категорії «одноразова» не відбулось.

ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає поетапну виплату одноразової грошової допомоги.

Також Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (ч.9 ст. 16-3) не надає права іншим державним органам, крім Кабінету Міністрів України, встановлювати порядок призначення і виплати цієї допомоги.

Постанова КМУ є актом вищої юридичної сили порівняно із Наказом Міністерства оборони, яким затверджено Порядок № 45, тому в частині виплати одноразової допомоги має застосовуватись акт вищої юридичної сили Постанова №168 та Постанова № 975, які визначають одноразову виплату допомоги, а не поетапну, як визначено у Порядку №45.

З тих же причин, не може бути застосовано Порядок № 45 в частині встановлення поетапності виплати одноразової допомоги, оскільки це суперечить Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який не визначає право виплачувати таку допомогу поетапно (неодноразово), та суперечить ч.9 ст. 16-3 Закону, в якому відсутнє право Міністерством оборони встановлювати порядок виплати такої допомоги частками.

Крім того, згідно абзацу 2 п.2 Постанови №168 (редакція станом на 15.01.2023 року день загибелі чоловіка): особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

На момент загибелі чоловіка (15.01.2023 року), інших нормативно-правових актів, якими встановлено можливість виплачувати одноразову грошову допомогу неодноразово (частками протягом певних періодів), не існувало.

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є 15.01.2023 рік. Відтак вказана допомога має бути виплачена одноразовим платежем.

Отже, враховуючи те, що право на отримання одноразової допомоги виникло на дату смерті чоловіка, тобто 15.01.2023 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, а також Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2024 року по справі №200/3961/23 і на дату виникнення права не існувало нормативно-правових актів, що передбачають поетапність виплати одноразової грошової допомоги, то одноразова допомога має бути виплачена одним платежем (у розмірі недоплаченої суми), а не поетапно.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 є дружиною загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 6 жовтня 2007 року.

09.07.2009 року у ОСОБА_1 та ОСОБА_3 народився син ОСОБА_2 згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.07.2009 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 27.01.2023 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 про що 27.01.2023 року складено відповідний актовий запис №172.

19 червня 2023 року комісія Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 207/168, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168: батьку, матері, дружині та сину загиблого 15.01.2023 року у період дії воєнного стану старшого сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 27.01.2023 року та листом Кадрового центру Збройних сил України від 04.05.2023 року №321/КЦ/3334 і розмірі 4/5 частини 15000000 грн., у сумі 12000000 (дванадцять мільйонів) грн. 00 коп. у рівних частках кожному.

Не погодившись із розміром одноразової грошової допомоги позивач у липні 2023 року звернулась до суду за захистом своїх прав.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 22.02.2024 року по справі №200/3961/23 рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі № 200/3961/23 скасовано та прийнято нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.

Визнано протиправним та скасовано пункт 5 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 19 червня 2023 року № 207/168.

Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву та документи ОСОБА_1 про призначення та виплату їй та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її чоловіка - військовослужбовця ОСОБА_3 із розрахунку на одного члена сім`ї загиблого з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Витягом з Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №15/с від 21 червня 2024 року, у якому комісія дійшла висновку призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружині та сину загиблого 15.01.2023 року у період дії воєнного стану старшого сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 27.01.2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 04.05.2023 року №321/КЦ/3334 із розрахунку на одного члена сім`ї загиблого в розмірі 2/4 частини 15000000 грн, з урахуванням раніше виплаченої допомоги 2520000,00 грн, в сумі 4980000,00 грн у рівних частках кожному.

Відповідно до довідки від 01.10.2024 року №09/01/3270 про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» ОСОБА_1 та її неповнолітньому сину ОСОБА_2 , наданої ІНФОРМАЦІЯ_7 на виконання вимог ухвали суду, всього призначено грошової допомоги - 7 500 000,00 грн, виплачена грошова допомога станом на 01.10.2024 3 715 200,00 грн, залишок одноразової грошової допомоги станом на 01.10.2024 3 784 800,00 грн.

Також до суду надано платіжні інструкції на підтвердження часткової виплати одноразової грошової допомоги передбаченою пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ях під час дії воєнного стану».

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.

Так, Закон № 2011-XII відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на:

військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;

військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.

Статтею 16 Закону № 2011-ХІІ регламентовано питання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі одноразова грошова допомога), гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, визначено у статті 16-1 Закону №2011-XII.

Відповідно до частин першої, другої статті 16-1 Закону №2011-XII у випадках, зазначених у пунктах 1-3 частини другої статті 16 Закону №2011-XII, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.

Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

На виконання Закону №2011-XII КМУ прийняв Порядок №975, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Практика Верховного Суду стосовно застосування цього Порядку сформована, зокрема, у постановах від 27 травня 2021 року у справі №520/9807/2020, від 24 червня 2021 року у справі № 120/1985/20-а, від 18 травня 2022 року у справі № 500/423/19, від 18 травня 2022 року у справі №500/423/19, від 25 липня 2022 року у справі № 380/6447/20 та від 18 березня 2024 року у справі № 120/13997/21-а.

Згідно з пунктом 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Відповідно до пункту 5 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується рівними частинами членам сім`ї, батькам та утриманцям загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста.

Якщо одна із зазначених осіб відмовляється від отримання одноразової грошової допомоги, її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.

Заява про відмову від отримання одноразової грошової допомоги повинна бути нотаріально посвідчена в установленому законодавством порядку.

Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року №2262-XII.

За приписами пункту 10 Порядку №975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності малолітніх та/або неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого);свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); документів (відповідних сторінок за наявності), що посвідчують особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту) членів сім`ї, з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи, до яких внесено відомості про реєстрацію місця проживання, та довідку про реєстрацію місця проживання (у разі коли відомості про реєстрацію місця проживання до таких документів не внесені); свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи, які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні); постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку смерті (контузії, травми або каліцтва), захворювання.

У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується допомога, подають уповноваженому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому-шістнадцятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.

Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військовозобов`язані та резервісти вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, служби у військовому резерві, за умов, визначених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», указами Президента України (частина 3).

Судами встановлено та не заперечується учасниками справи, що ОСОБА_3 , у зв`язку з виконанням свого обов`язку по відсічі агресії рф, 15 січня 2023 року загинув.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введений воєнний стан.

Вказане дає змогу Суду дійти висновку, що смерть ОСОБА_3 сталася в період дії на території України воєнного стану.

На виконання указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», враховуючи необхідність вирішення багатьох невідкладних питань, пов`язаних із запровадженням воєнного стану, виконанням завдань щодо подолання збройної агресії та захисту держави, мобілізаційних та низки інших процесів, Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», положеннями якої оперативно врегулював деякі особливості окремих виплат (в тому числі ОГД), зокрема для військовослужбовців, як осіб, які безпосередньо були залучені до виконання зазначених завдань.

Так, пунктом 1 постанови КМУ №168 (у редакції, яка була чинною на момент прийняття Міністерством оборони України протоколу засідання Комісії №207/168 від 19 червня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом першим, другим, сьомим пункту 2 Постанови №168 установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян рф або рб та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

Одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом перерахування коштів уповноваженим органом на рахунок в установі банку державного сектору, зазначеного одержувачем у заяві.

Пунктом 2-1 Постанови КМУ №168 установлено, що порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Судом у справі №200/3961/23 встановлено, що 14 квітня 2023 року близькими родичами загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 , а саме: матір`ю ОСОБА_4 , батьком ОСОБА_1 , дружиною ОСОБА_1 та сином ОСОБА_2 були подані до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 заяви про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю 15.01.2023 року головного сержанта ОСОБА_3 яка передбачена п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового та начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Наказом Міністерства оборони України від 25 січня 2023 року №45 затверджено новий порядок і умови призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану.

Згідно пункту 1 зазначеного Наказу, вказаний Порядок розроблений, зокрема, на виконання Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» від 7 липня 2022 року № 793 (набрала чинності 19 липня 2022 року).

Крім того, згідно пункту 3 Наказу, Порядок № 45 набирає чинності з дня його офіційного опублікування, тобто 31 січня 2023 року (Опубліковано: Офіційний вісник України - 2023 року, № 8, сторінка 9, стаття 606, код акта 116462/2023).

Пунктом 1.1 розділу І Порядку № 45 визначено, що цей порядок і умови визначають завдання органів військового управління, військових частин, установ, військових навчальних закладів щодо оформлення документів для призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови КМУ № 168, алгоритм її призначення та виплати, перелік необхідних документів.

Пунктом 1.2 розділу І Порядку № 45 визначено, що ОГД призначається та виплачується у разі загибелі військовослужбовця Збройних Сил України під час дії воєнного стану, а також смерті осіб, які померли внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого на військовій службі в Збройних Силах України у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави- агресора у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 1.10 Порядку №45 визначено, що призначена сума одноразової грошової допомоги у Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_5 , Державній спеціальній службі транспорту та підпорядкованих їм військових частинах виплачується поетапно: на першому етапі - 1/5 від призначеної суми; залишок невиплаченої суми (4/5 від призначеної суми) - щомісячно, частками впродовж 40 наступних місяців.

Отже, на момент звернення позивача до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення ОГД (14 квітня 2023 року) порядок і послідовність дій уповноважених суб`єктів щодо виплати одноразової грошової допомоги, зокрема, у разі загибелі (смерті) військовослужбовців визначався Порядком №45.

Щодо доводів апелянта, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є 15.01.2023 рік (момент загибелі чоловіка), відтак допомога має бути виплачена одноразовим платежем, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Дія нормативно-правових актів у часі є, як правило, перспективною, тобто розрахованою на поведінку суб`єктів права, що виникає після набрання чинності актом. Проте, у деяких випадках нормативно-правові акти можуть мати зворотну (так звану ретроспективну) дію у часі, тобто поширюватись в цілому або в певній частині на відносини, що виникли до набрання ним чинності.

Позицію щодо дії законів та інших нормативно-правових актів в часі неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зі змісту вказаних рішень КСУ також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому у Рішенні від 12 липня 2019 року №5-р(I)/2019 КСУ зробив висновок, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).

Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії нормативно-правового акта в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.

У контексті спірних правовідносин колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.

Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №826/10971/16, від 24 січня 2023 року у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08 жовтня 2021 року у справі № 240/19318/20, від 16 листопада 2021 року у справі № 360/1406/20, від 01 грудня 2022 року у справі № 640/7578/20, від 07 листопада 2023 року у справі № 520/9778/19 та від 10 січня 2024 року у справі № 380/13615/21.

Крім того, Верховний Суд у постановах від 23 липня 2024 року у справі № 280/3308/23 та від 02 жовтня 2024 року у справі №340/2273/23, аналізуючи зазначені вище правові норми Основного Закону України, юридичні позиції Конституційного Суду України щодо їх офіційного тлумачення та висновки Верховного Суду стосовно застосування цих норм, констатував, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією.

Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права.

Крім того, Суд у цій справі вказав, що такий правовий висновок в повній мірі узгоджується із положеннями Закону України «Про адміністративну процедуру» 17 лютого 2022 року № 2073-IX (далі - Закон №2073-IX), відповідно до пункту 4 частини першої статті 2 якого, адміністративне провадження - сукупність процедурних дій, що вчиняються адміністративним органом, і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акта.

Згідно статей 87 та 88 Закону № 2073-IX адміністративний акт є правомірним, якщо він прийнятий компетентним адміністративним органом відповідно до закону, що діяв на момент прийняття акта. При цьому, разі внесення змін до закону або істотної зміни фактичних обставин правомірний адміністративний акт може бути відкликано за ініціативою адміністративного органу на шкоду особі з дня набрання чинності новим адміністративним актом, якщо публічний інтерес у відкликанні адміністративного акта переважає законний інтерес (довіру) особи.

Повертаючись до спірних правовідносин, суд зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_8 із заявою про призначення та виплату ОГД у зв`язку зі смертю її чоловіка 14 квітня 2023 року.

19 червня 2023 року комісія Міністерства оборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, яке оформлено протоколом № 207/168, про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168: батьку, матері, дружині та сину загиблого 15.01.2023 року у період дії воєнного стану старшого сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 27.01.2023 року та листом Кадрового центру Збройних сил України від 04.05.2023 року №321/КЦ/3334 і розмірі 4/5 частини 15000000 грн., у сумі 12000000 (дванадцять мільйонів) грн. 00 коп. у рівних частках кожному.

Витягом з Протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №15/с від 21 червня 2024 року, у якому комісія дійшла висновку призначити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружині та сину загиблого 15.01.2023 року у період дії воєнного стану старшого сержанта ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), що підтверджено свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 від 27.01.2023 року та листом Кадрового центру Збройних Сил України від 04.05.2023 року № 321/КЦ/3334 із розрахунку на одного члена сім`ї загиблого в розмірі 2/4 частини 15000000 грн, з урахуванням раніше виплаченої допомоги 2520000,00 грн, в сумі 4980000,00 грн у рівних частках кожному.

29 червня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виплачено одноразову грошову допомогу у загальному розмірі 1 200 000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями №2034 від 29.06.2023 року та №2035 від 29.06.2023 року.

Враховуючи набрання Порядком № 45 чинності 31 січня 2023 року, суд зауважує, що станом на момент подання заяви (14 квітня 2023 року) та прийняття рішення від 19 червня 2023 року, яким визнано за позивачами право на отримання ОГД, чинним правовим регулюванням порядку та умов виплати ОГД вже було передбачено її поетапне нарахування особам, яким вона призначена.

Враховуючи принцип правової визначеності як складової верховенства права, а також те, що адміністративна процедура, ініційована позивачем у цій справі стосовно реалізації визначеного законом права на отримання ОГД була розпочата та завершена після набрання чинності Порядком № 45, суд наголошує, що у відповідача були відсутні підстави для проведення виплати позивачу ОГД однією виплатою.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення Порядку № 45, в тому числі щодо поетапної виплати ОГД, а тому погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

У контексті спірних правовідносин, що виникли у цій справі, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пунктів «б» та «в» частини другої статті 9 Закону України «Про правотворчу діяльність» від 24 серпня 2023 року № 3354-IX (далі - закон № 3354-IX) (набрав чинності 20 вересня 2023 року та буде введений в дію через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022) законодавство України, зокрема, включає постанови КМУ та накази міністерств.

Згідно з частиною першою статті 117 Конституції України КМУ в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Аналогічно до положень Основного Закону частинами першою, другою, восьмою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27 лютого 2014 року № 794-VII визначено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України. Акт Кабінету Міністрів України може бути оскаржений до суду в порядку та у випадках, установлених законом.

Крім того, згідно з частиною першою, другою, сьомою статті 15 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року №3166-VI міністерство у межах своїх повноважень, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів КМУ видає накази, які підписує міністр. Накази міністерства, видані в межах його повноважень, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими державними адміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями всіх форм власності та громадянами. Накази міністерства, які є нормативно-правовими актами і пройшли державну реєстрацію, набирають чинності з дня офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими актами, але не раніше дня офіційного опублікування.

Пунктом 8 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міноборони в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів КМУ видає накази, організовує і контролює їх виконання. Накази Міноборони, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими для виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами і організаціями незалежно від форми власності і громадянами.

Варто також зауважити, що згідно статті 58 Закону № 3354-IX пряма дія нормативно-правового акта у часі означає, що його норми поширюються на суспільні відносини, що виникли після набрання ним чинності. Норми нормативно-правового акта поширюються на суспільні відносини, що виникли до дня набрання ним чинності та продовжують існувати на день набрання ним чинності, з дня набрання чинності цим нормативно-правовим актом.

При цьому, згідно частин другої та третьої статті 57 Закону № 3354-IX дія нормативно-правового акта починається з моменту набрання ним чинності, якщо інше не передбачено законом, і закінчується моментом припинення його дії.

Моментом набрання чинності нормативно-правовим актом є 0 годин дня, наступного за днем його опублікування в порядку, встановленому законом, якщо:

1) інше не визначено Конституцією України та (або) законом;

2) більш пізній строк (термін) не встановлено самим нормативно-правовим актом.

Вказане у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що Порядок № 45, затверджений Наказом Міноборони від 25 січня 2023 року № 45, є обов`язковим до виконання з моменту набрання ним чинності і підлягає застосуванню до тих правовідносин, рішення про призначення ОГД (у формі протоколу Комісії Міноборони) у яких або прийнято вже на момент чинності вказаного Порядку, тобто після 31 січня 2023 року.

Колегія суддів також зазначає, що введені Порядком № 45 положення щодо поетапної виплати призначеної сім`ям загиблих військовослужбовців одноразової грошової допомоги жодним чином не позбавляють відповідних осіб права на отримання вказаної допомоги, при цьому, в умовах дії воєнного стану та з урахуванням обмежених фінансових ресурсів держави забезпечують дотримання соціальних прав і гарантій в частині своєчасних виплат одноразової грошової допомоги рівною мірою всім сім`ям загиблих. Порядок № 45 також покликаний забезпечити тривалу підтримку та відновлення фінансової стабільності у сім`ях, які пережили загибель військовослужбовця. Таке нормативне регулювання дає змогу максимізувати ефективність використання доступних ресурсів держави і забезпечити відповідність соціальних стандартів та гарантій у складних умовах кризи, спричиненої збройною агресією рф проти України.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного суду від 10 жовтня 2024 року у справі №420/11608/23.

Суд не приймає посилання позивача на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 160/14225/23, оскільки у справі, що розглядалась позивач звернулась із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у вересні 2022 року, тобто до набрання чинності Порядку №45, в той же час, у даній справі судом було встановлено, що позивач звернулась із відповідною заявою у квітні 2023 року, тобто після набрання чинності Порядку №45.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що на спірні правовідносини поширюються положення Порядку № 45, в тому числі щодо поетапної виплати ОГД, а тому погоджується з твердженням суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 р. у справі № 200/5272/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 р. у справі №200/5272/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко