Справа № 640/18226/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати рішення № 112дп-22 від 03 серпня 2022 року Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, в частині притягнення начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

2) визнати протиправним та скасувати наказ № 3-дц від 17 серпня 2022 року Генерального прокурора, яким начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури у відповідності до пунктів 1, 3, 5, 6, 8 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності;

3) визнати протиправним та скасувати наказ № 5-дц від 26 вересня 2022 року Генерального прокурора, яким звільнення начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури у відповідності до пунктів 1, 3, 5, 6, 8 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру» слід вважати з 26 вересня 2022 року у зв`язку із закінченням тимчасової непрацездатності;

4) зобов`язати Офіс Генерального прокурора поновити позивача в органах прокуратури на посаді начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора;

5) виплатити позивачу середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу із розрахунку 4 884, 91 грн відповідно до довідки від 14 жовтня 2022 року № 21-424зп за кожний день, починаючи з 26 вересня 2022 року по день винесення судом рішення;

6) зобов`язати Офіс Генерального прокурора внести відповідний запис про поновлення на роботі начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Генерального прокурора ОСОБА_1 до трудової книжки відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі.

На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, ця справа отримана Київським окружним адміністративним судом за належністю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 березня 2023 року справа прийнята до провадження суду.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що в оскаржуваному Рішенні КДКП № 112дп-22 належним чином не викладено склад дисциплінарного проступку за диспозицією ч. 1 ст. 43 (підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності) Закону України «Про прокуратуру»№1697-VII (далі - Закон №1697-VII), на що не звернув увагу суд першої інстанції.

Зокрема, на переконання апелянта:

- у рішення КДКП та рішенні суду не зазначено, які саме дії ОСОБА_1 розцінені як такі, що носять характер систематичного (два і більше разів протягом одного року) грубого порушення, що і стало підставою для його звільнення з посади прокурора;

- у матеріалах справи № 640/18226/22 відсутні будь-які докази, які б підтверджували існування протиправних позаслужбових стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Рішення суду побудовано на доказах, які отримані в рамках кримінального провадження, зокрема за результатами проведених негласних слідчих (розшукових) дій, (далі - НСРД) та на іншу охоронювану законом таємницю, доступ до якої не отримано в порядку і спосіб, визначений законом;

- суд першої інстанції неправильно застосував норм матеріального права в частині визнання факту вчинення позивачем триваючого правопорушення, що вплинуло як на обсяг звинувачення у скоєнні дисциплінарних проступків, так і на правильність обчислення строків, в межах яких можливе притягнення ОСОБА_3 до відповідальності, оскільки відповідачами не надано будь-яких доказів про те, що дії позивача об`єднані єдиним умислом та направлені на досягнення заздалегідь визначеної мети, шо б вказувало на вчинення апелянтом триваючого дисциплінарного правопорушення;

- не відповідає фактичним обставинам та наявним у справі доказам висновок суду про неодноразове вчинення позивачем дій, спрямованих на збирання й розголошення даних досудового розслідування, а також іншої інформації з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з використанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, адже суд не встановив, яку саме інформацію збирав, розголосив позивач, правовий статус цієї інформації, джерела її походження та законність її отримання.

Також до матеріалів апеляційної скарги апелянт долучив клопотання про виклик свідка, в обґрунтування якого зазначив, що до предмету доказування у цій справі входить вчинення позивачем дій щодо розголошення інформації, яка охороняється законом і стосується, зокрема, кримінального провадження № 0000019. Відповідну інформацію щодо вказаного кримінального провадження позивач отримав від ОСОБА_4 і вказане кримінальне провадження не містило інформації з обмеженим доступом, при цьому воно було закрите у 2014 році за відсутності складу злочину. Тому, на думку позивача, наявні підстави для виклику в якості свідка ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 ).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення та наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Офіс Генерального прокурора подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві відповідач зазначає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, про те що ОСОБА_1 тривалий час використовував у інтересах ОСОБА_2 (незалежно від того, законними чи незаконними вони були) не лише свої знання як фахового правознавця, але також і свій статус прокурора, свої особисті й ділові зв`язки в органах прокуратури й пов`язані з цим можливості, компрометуючи таким чином звання прокурора. При цьому вказані дії вчинялись ним тривалий час, систематично. Така поведінка безумовно дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури в цілому.

На переконання автора відзиву, своїми діями ОСОБА_1 грубо порушив вимоги Закону № 1697-VII, а саме: неналежно виконував свої службові обов`язки; розголошував таємницю, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; систематично (два і більше разів протягом одного року) грубо порушив правила прокурорської етики; вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; втручався у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, що відповідно до п. п. 1, 3, 5, 6, 8 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII є підставами для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Також представник Офісу Генерального прокурора наголошує, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що кримінальні провадження, відомості у яких позивач неодноразово переглядав у ЄРДР, не належать до кримінальних проваджень про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу, з огляду на предметну юрисдикцію управління, яке очолював ОСОБА_1 , а тому останній не мав повноважень переглядати у ЄРДР відомості про кримінальні провадження, одержувати інформацію про заборони на перетин Державного кордону певних осіб, надавати одержані таким чином відомості стороннім особам.

Отже, представник Офісу Генерального прокурора, стверджує, що суд першої інстанції дійшов законного висновку, що прокурор ОСОБА_1 під час виконання своїх службових обов`язків порушив вимоги ст. ст. 3, 19 Закону № 1697-VII, п. п. 5, 6 глави 4 розділу І та розділу III Положення про ЄРДР, п. п. 1, 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28.03.2019 № 51, тобто вчинив дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697-VII, а саме: неналежне виконання службових обов`язків.

Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - КДКП) також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві відповідач зазначає, що у дисциплінарному провадженні КДКП встановлено факти існування протиправних позаслужбових стосунків прокурора ОСОБА_1 із використання ним своїх службових повноважень і наявних за посадою можливостей в приватних інтересах відповідних осіб. Зокрема, ним неодноразово вчинялися дії, спрямовані на збирання й розголошення даних досудового розслідування, а також іншої інформації з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з використанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків. У зв`язку з чим, Комісією 03 серпня 2022 року ухвалено рішення № 112дп-22, зокрема, про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

На переконання КДКП, відмовляючи у позові ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов законного висновку про те, що під час розгляду питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Комісія діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Представник КДКП зазначає, що посилання апелянта на дискреційні повноваження Комісії з питань роботи із службовою інформацією Офісу Генерального прокурора щодо проведення перевірки та встановлення факту розголошення прокурором таємниці, що охороняється законом, з огляду на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 800/433/17, є хибними, оскільки правові висновки Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин, адже за їх предметом і підставами ці справи не є подібними.

Щодо клопотання апелянта про виклик в якості свідка ОСОБА_4 , колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 72 КАС України вбачається, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 65 Кодексу адміністративного судочинства України, як свідок в адміністративній справі судом може бути викликана будь-яка особа, якій відомі обставини, що належить з`ясувати у справі. Свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Учасник справи, заявляючи клопотання про виклик свідка, повинен зазначити його ім`я, місце проживання (перебування), роботи чи служби та обставини, щодо яких він може дати показання.

Частиною 1 ст. 91 КАС України передбачено, що показаннями свідка є повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Дослідивши клопотання апелянта про виклик свідків, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні вказаного клопотання, оскільки в цьому випадку виклик свідка не є нагальною потребою, крім того, пояснення свідків не є єдиним джерелом доказів. Окрім того, докази щодо предмету доказування у справі оцінюються судом у сукупності.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзивів на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з 19 березня 2021 року, на підставі наказу Генерального прокурора № 259ц, позивач обіймав посаду начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора.

18 січня 2022 року до Відповідного органу від керівника Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора надійшла дисциплінарна скарга від 14 січня 2022 року № 17/1-27541-14 про вчинення низкою прокурорів, у тому числі позивачем, дисциплінарних проступків.

20 січня 2022 року членом Відповідного органу ОСОБА_26 прийнято рішення про відкриття дисциплінарного провадження № 07/3/2-67дс-36дп-22.

14 червня 2022 року за № 07/3/2-67дс-36дп-22 членом Відповідного органу ОСОБА_26 складено Висновок про наявність дисциплінарного проступку в діях начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 , керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_5 , заступника керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_6 та прокурора Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_25

У вказаному Висновку запропоновано притягнути:

- начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури;

- керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_5 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді заборони на один рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду;

- заступника керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді заборони на один рік на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду;

- прокурора Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді догани.

03 серпня 2022 року Відповідний орган своїм рішенням № 112дп-22 вирішив, зокрема:

- притягнути начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді звільнення з посади в органах прокуратури.

- притягнути прокурора Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_7 до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді догани.

- дисциплінарне провадження стосовно керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_5 та заступника керівника Окружної прокуратури міста Суми Сумської області ОСОБА_6 - закрити.

17 серпня 2022 року Генеральним прокурором видано наказ № 3-дц, яким начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 звільнено з посади в органах прокуратури:

-за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків;

-розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень;

-вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

-систематичне (два і більше разів протягом одного року) грубе порушення правил прокурорської етики;

-втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (пункти 1, 3, 5, 6, 8 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру») у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

26 вересня 2022 року Генеральним прокурором видано наказ № 5-дц, яким звільнено начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 з посади в органах прокуратури за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості, у чесності та непідкупності органів прокуратури, систематичне (два і більше разів протягом одного року) грубе порушення правил прокурорської етики, втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (пункти 1, 3, 5, 6, 8 частини 1 статті 43 Закону України «Про прокуратуру») слід вважати з 26 вересня 2022 року у зв`язку із закінченням тимчасової непрацездатності.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що КДКП дійшла обґрунтованого висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, який несумісний зі статусом прокурора, що, відповідно, потягло за собою його правомірне звільнення з посади прокурора.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок дисциплінарного провадження щодо прокурора врегульовано Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі також - Закон № 1697-VII).

Згідно зі статтею 44 Закону № 1697-VII виключно за Комісією закріплені повноваження здійснювати дисциплінарне провадження стосовно прокурора.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 45 вказаного Закону дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку. Право на звернення до Комісії з дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти.

Дисциплінарне провадження включає такі етапи: відкриття дисциплінарного провадження; проведення перевірки дисциплінарної скарги; розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора; прийняття рішення у дисциплінарному провадженні стосовно прокурора; оскарження рішення, прийнятого за результатами дисциплінарного провадження; застосування до прокурора дисциплінарного стягнення.

Згідно із частиною 3 статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; порушення правил внутрішнього службового розпорядку; втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Відповідно до частин 4 та 10 статті 46 цього Закону після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі. У разі виявлення під час перевірки інших обставин, що можуть бути підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, інформація про це включається у висновок члена Комісії за результатами перевірки. Член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується.

Частиною 5 статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.

Рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу (частина 1 статті 48 Закону № 1697-VII).

При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення (частина 3 вказаної статті).

Застосування до прокурора дисциплінарного стягнення відповідно до статей 9 та 11 Закону № 1697-VII здійснюється Генеральним прокурором та керівниками обласних прокуратур на підставі рішення Комісії.

Порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурора також регламентується Положенням про порядок роботи відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, прийнятий 27 квітня 2017 року Всеукраїнською конференцією прокурорів (далі також - Положення).

Суд першої інстанції достовірно встановив, що детективами Національного антикорупційного бюро України (далі також - НАБУ) здійснюється досудове розслідування, а Спеціалізованою антикорупційною прокуратурою - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000711 за фактом розтрати майна в особливо великому розмірі шляхом зловживання службовим становищем службовими особами Філії «Хлібна база» ДП «Охтирський КХП» Державного агентства резерву України, вчиненого у співучасті з іншими особами.

Під час досудового розслідування за місцем проживання колишнього директора виробничо-технічного департаменту Державної продовольчо-зернової корпорації України (далі - ДПЗКУ) ОСОБА_2 проведено обшук та вилучено його мобільний телефон (смартфон), під час огляду якого встановлено факти неодноразового спілкування та листування ОСОБА_2 з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_1 з питань, пов`язаних, зокрема з кримінальним провадженням № 00003346.

Надані суду матеріали дисциплінарного провадження, що здійснювалось щодо позивача, фіксують численні факти спілкування між ОСОБА_2 та прокурором ОСОБА_1 .

З досліджених документів вбачається, що ОСОБА_1 здійснював перемовини з невстановленими під час перевірки працівниками Офісу Генерального прокурора щодо контролю за надходженням та розглядом в органах прокуратури скарг, заяв та звернень, у тому числі депутатських, які стосувалися кримінальних проваджень №0000711 та № 0000141, неодноразово надавав юридичні консультації і роз`яснення, які стосувалися безпосередньо діяльності ОСОБА_2 .

Зокрема, 05 березня 2021 року о 14.10 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 фотокопію звернення народного депутата України ОСОБА_8 від 05 березня 2021 року № 299/21-41 в інтересах в.о. директора ДП «Охтирський КХП» Державного агентства резерву України ОСОБА_9 до Офісу Генерального прокурора щодо можливих неправомірних дій детективів НАБУ під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000711, та зазначив: «Сєгодня уйдьот по почте». На це ОСОБА_1 відповів: «Хорошо чєловек в командіровкє. Будєт только во вторнік. Сразу к нєму под`єду».

Цього ж дня о 14.31 год ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 повідомлення: «Просіл же чтоб на празднікі нє отправлялі. Надєюсь, что прійдьот только во вторнік і ми успєєм. Я єму копію направіл... Понєдєльнік виходной».

11 березня 2021 року о 15.46 год ОСОБА_1 написав ОСОБА_2 : «ОСОБА_27, пісьмо єщьо не заходіло. Как такоє может бить? Вчєра разговарівал с человєком і сєгодня проверіл по базє?».

30 березня 2021 року о 16.36 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 фотокопію скарги директора ТОВ «Ганжо Рунін Віл Мануфактуре ко» ОСОБА_10 щодо можливих неправомірних дій детективів НАБУ під час розслідування кримінального провадження №0000141. Також, ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 файл під назвою «Заява про злочин 364 КК України, docx» з проектом заяви директора ТОВ «Ганжо Рунін Віл Мануфактуре ко» ОСОБА_10 про вчинення кримінальних правопорушень службовими особами ДП «Охтирський КХП» Державного агентства резерву України та Філії «Хлібна база» ДП «Охтирський КХП» Державного агентства резерву України за частиною 1 статті 364 КК України.

31 березня 2021 року о 10.11 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 файл під назвою «Скарга на дії НАБУ Генпрокуратура (ОСОБА_29). docx».

01 квітня 2021 року о 15.54 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 файл під назвою «Скарга на дії НАБУ Генпрокуратура (ОСОБА_29) ОСОБА_28. docx».

Того ж дня о 15.55 год ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 голосове повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_11 , ето оні скаргу додєлали, прівєт, там пєрєдєлалі, сделалі єйо уже там ну болєє правільной, почітай, і оні єйо сєгодня отправляют».

02 квітня 2021 року о 14.54 год ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 голосове повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_12 , отправілі скаргу, я тєбє сєйчас скаргу ету перешлю. Уже кінулі єйо в скриньку только что».

У цей же день о 14.55 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 файл під назвою «Скарга на дії НАБУ Генпрокуратура (ОСОБА_29) ОСОБА_28. docx», у якому міститься проект скарги ОСОБА_10 на дії детективів НАБУ у кримінальному провадженні № 0000141.

02 квітня 2021 року о 15.40 год ОСОБА_1 відповів ОСОБА_2 : «Встречяют».

Крім цього, прокурор ОСОБА_1 отримав інформацію з Державної прикордонної служби України (далі також - ДПС України) про доручення тощо, які б перешкоджали виїзду за кордон осіб, причетних до вчинення кримінальних правопорушень, та розголосив ОСОБА_2 , ОСОБА_13 результати перевірки наявності у останнього заборон до виїзду з України. В подальшому ОСОБА_14 виїхав до Грузії, у зв`язку з чим детективами НАБУ йому повідомлено про підозру заочно та оголошено його в міжнародний розшук.

Так, 28 червня 2021 року ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 фотокопію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Того самого дня о 16.37 год ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 голосове повідомлення наступного змісту: « ОСОБА_11 , можешь, пожалуйста, проверіть, разрєшьон ему виєзд с України? Там нєт нікакіх... вот етому чєловєку, мнє нужно шоб он уєхал закордон, у нєго там билі вопроси, сєйчас вродє сняти, но посмотрі».

О 20.56 год ОСОБА_1 відповів ОСОБА_2 : «Ок».

30 червня 2021 року о 22.59 год ОСОБА_1 інформував ОСОБА_2 : «Чистий. Жодних доручень по інформації погранцов».

Відразу ОСОБА_2 відповідає: «Спасібо».

07 липня 2021 року о 13.34 год ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 фотокопію ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08 червня 2021 року про проведення обшуку під час розслідування кримінального провадження № 0000711.

26 липня 2021 року о 12.54 год ОСОБА_2 написав ОСОБА_1 : «Сєгодня нужно созвоніться обязатєльно».

Того ж дня о 16.16 год ОСОБА_2 надіслав ОСОБА_1 фотокопію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_14 .

Далі о 16.17 год ОСОБА_2 направив ОСОБА_1 голосове повідомлення: «Только єсли можно чьотко всьо чтоби узнать по нєму, максімально понятно шо там могут бить нюанси, но максімально етот, шоб єго там не прінялі».

27 липня 2021 року о 13.30 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 фотокопію квитка на ім`я ОСОБА_14 для вильоту 29 липня 2021 року з ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» в Грузію та о 13.31 год його паспорт для виїзду за кордон.

28 липня 2021 року о 21.13 год ОСОБА_1 переслав ОСОБА_2 наступне повідомлення: « 48 ст регістр Ждут Дякую Який пароль, кого там питати на 48 стійці? І коли треба приїхати щоб все встигнути За 1.30 Паспорт пароль Ок?».

Крім цього, встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово шукав у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі також - ЄРДР) відомості у кримінальних провадженнях, у яких фігурує ОСОБА_2 .

Так, 21 січня 2021 року за допомогою ключа електронного цифрового підпису, двічі (о 09.41 год звіт № 545633 та 09.46 год звіт № 5485664), використовуючи функції «Генератор запитів» формував звіт по параметрах: «Фабула: Гапон»; атрибути: № кримінального провадження, дата внесення даних до ЄРДР, назва органу розслідування, прокуратура, фабула, кваліфікація злочину чи проступку, рішення».

Зазначені звіти знайдено в ЄРДР користувача ОСОБА_1 під час доступу до його службового комп`ютера в ході проведення службового розслідування.

Також встановлено, що прокурор ОСОБА_1 , не будучи уповноваженою особою, неодноразово переглядав у ЄРДР відомості про кримінальні провадження № 0000711 та № 0000141, які розслідуються НАБУ та які фігурують в переписці з ОСОБА_2 . За відсутності законних повноважень 21 грудня 2020 року, 27 липня 2021 року (двічі), 12 серпня 2021 року, 20 вересня 2021 року (двічі) переглядав у ЄРДР відомості про кримінальне провадження №0000711, а 27 липня 2021 року (двічі) - відомості у кримінальному провадженні №0000141.

Крім того, прокурором ОСОБА_1 вчинялись дії, спрямовані на ухвалення рішень про повернення ПП «Мідас Фудз» понад 230 тонн борошна у кримінальному провадженні №00003346.

Зокрема, 08 квітня 2021 року о 20.30 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 повідомлення: «Ми с Андрєєм Геннадієвічем на связі, ми на прошлой нєдєлє договорілісь, что он нам поможеш в полученіі отеєта, так как все прокуратури сєйчас на карантінє, отвєтов нікому ні на что не дают. Сбросіл ему наш запрос». А також переслав файл під назвою «Запит до прокуратури Мідас мука. doc». У зазначеному файлі міститься проект звернення адвоката ОСОБА_15 в інтересах ПП «Мідас Фудз» від 17 березня 2021 року щодо повернення борошна пшеничного вищого ґатунку у кількості 123,3 тонн та борошна пшеничного першого ґатунку у кількості 111,1 тонн.

08 квітня 2021 року о 20.35 год ОСОБА_1 відповів ОСОБА_2 : «Отвєт ещьо нє получілі как сказал Константін». На це ОСОБА_2 о 20.50 год відповів: «Ето ж он пріслал, а я пєрєслал тєбє».

ОСОБА_1 о 20.51 год зазначив: «Он мне перед тем как ти пріслал пєрєзвоніл і сбросіл запроси».

25 квітня 2021 року о 15.53 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 відповідь ДПЗКУ на лист ПП «Мідас Фудз» щодо відсутності підстав для повернення борошна.

15 травня 2021 року о 17.40 год ОСОБА_1 переслав ОСОБА_2 файл під назвою «Довідка Мідас. docx» на 1 сторінці. У зазначеному файлі міститься довідка у кримінальному провадженні № 0003346.

Вказану довідку виявлено членами Комісії із службового розслідування на службовому комп`ютері ОСОБА_1 Документ створено 14 травня 2021 року о 14.05 год автором «ОСОБА_30» і змінено автором «ОСОБА_31» (збігається з прізвищем керівника Окружної прокуратури міста Суми).

20 травня 2021 року о 14.52 год ОСОБА_1 написав ОСОБА_2 «Бросаю».

Після цього о 14.53 год ОСОБА_1 переслав ОСОБА_2 доручення заступника начальника відділення СВ СВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку статті 40 КПК України від 02 березня 2016 року № 2141д.

06 липня 2021 року о 09.34 год ОСОБА_2 переслав ОСОБА_1 наступне повідомлення: « 1. Наказ КХП про відвантаження борошна. 2. Погоджений КХП і Мідас графік відвантаження борошна. 3. Акт приймання- передачі борошна між КХП і Мідас».

Далі ОСОБА_1 24 лютого 2021 року за допомогою ключа електронного цифрового підпису переглядав у ЄРДР відомості про кримінальне провадження № 00003346.

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до знайомого йому заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_17 щодо сприяння у розгляді звернення адвоката Семібратова B.C. в інтересах ПП «Мідас Фудз» та вирішення питання про повернення борошна.

Зазначене звернення та його дублікати надійшли до Окружної прокуратури міста Суми 30 березня 2021 року та 01 квітня 2021 року.

01 та 05 квітня 2021 року на них надано відповіді з роз`ясненням вимог чинного законодавства.

Заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_17 телефонував керівнику Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_32 та спілкувався з ним з приводу прохання ОСОБА_1 щодо сприяння у вирішенні звернення адвоката ОСОБА_15 .

Прокурор ОСОБА_32 неодноразово переглядав у ЄРДР відомості про кримінальне провадження № 00003346: 31 березня 2021 року (тричі), 02 квітня 2021 року, 07 червня 2021 року, 10 червня 2021 року (чотири рази), 05 липня 2021 року (двічі).

Вище вказаний прокурор 13 травня 2021 року доручив прокурору ОСОБА_7 підготувати листа директору Філії AT ДПЗКУ «Сумський КХП» про надання інформації щодо місця зберігання борошна в кількості 123,350 тонн вищого ґатунку та 111,111 тонн першого ґатунку, а також про пояснення причин тривалого неповернення вказаного майна ПП «Мідас Фудз».

У відповіді Філії AT ДПЗКУ «Сумський КХП» повідомлено про відсутність підстав для повернення борошна ПП «Мідас Фудз» та про переміщення його на зберігання до AT «ДПЗКУ «Кролевецький комбінат хлібопродуктів».

ОСОБА_32 доручив першому заступнику керівника окружної прокуратури ОСОБА_33 прийняти рішення про скасування постанови про закриття кримінального провадження. З цією метою на виконання доручення прокурора ОСОБА_32 прокурор ОСОБА_34 витребував з органу досудового розслідування матеріали кримінального провадження, вивчив його та склав відповідну довідку, яку передав ОСОБА_5 .

Відповідно до висновку службового розслідування зазначену довідку виявлено на комп`ютері у службовому кабінеті ОСОБА_1 , а 15 травня 2021 року він о 17.40 год переслав її ОСОБА_2 . Водночас не встановлено, яким чином її отримано ОСОБА_1

27 травня 2021 року своєю постановою перший заступник керівника Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_33 скасував постанову слідчого про закриття кримінального провадження № 00003346.

Під час подальшого досудового розслідування слідчий Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_18 14 червня 2021 року за погодженням з прокурором ОСОБА_7 звернулась до Ковпаківського районного суду міста Суми з клопотанням про огляд борошна. У задоволенні клопотання судом відмовлено. 17 червня 2021 року слідчим ухвалено рішення про зміну кваліфікації кримінального правопорушення із частини 1 статті 366 на частину 1 статті 388 КК України, а 18 червня 2021 року за погодженням з прокурором ОСОБА_19 повторно до Ковпаківського районного суду міста Суми надіслано клопотання про огляд наявного на підприємстві борошна, яке судом задоволено.

Слідчим ОСОБА_18 за погодженням з прокурором ОСОБА_7 08 липня 2021 року до Ковпаківського районного суду міста Суми направлено клопотання про проведення обшуку та вилучення борошна, яке судом задоволено, а уже 10 липня 2021 року цим же слідчим прийнято рішення про закриття кримінального провадження за частиною 1 статті 366 КК України.

На підставі раніше ухваленого судом рішення 03 серпня 2021 року слідчим ОСОБА_20 проведено обшук на території AT «ДПЗКУ «Кролевецький комбінат хлібопродуктів», а на наступний день прийнято рішення про визнання борошна речовим доказом. Того ж дня слідчий ОСОБА_20 за погодженням з прокурором ОСОБА_7 звернувся до Ковпаківського районного суду міста Суми з клопотанням про арешт документів та борошна.

Ухвалою Ковпаківського районного суду міста Суми від 10 серпня 2021 року клопотання слідчого задоволено частково, накладено арешт на документи, водночас підстав для накладення арешту на борошно не встановлено.

За результатами досудового розслідування 09 жовтня 2021 року слідчим ОСОБА_21 прийнято рішення про закриття кримінального провадження та повернення речових доказів (борошна) ПП «Мідас Фудз».

Водночас, лише після витребування вказаного кримінального провадження Офісом Генерального прокурора першим заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_22 12 жовтня 2021 року прийнято рішення про скасування постанов слідчого від 10 липня 2021 року про закриття кримінального провадження за частиною першою статті 366 КК України та від 09 жовтня 2021 року про закриття кримінального провадження за 1 першою статті 388 КК України.

Щодо правомірності притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, загальні права і обов`язки прокурора визначено Законом № 1697-VII.

Дотриманням такої гарантії забезпечуються загальні засади діяльності прокуратури, передбачені частиною першою статті 3 Закону № 1697-VII, зокрема, щодо незалежності прокурорів, неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Поряд з цим, положеннями пунктів 3, 4 частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII визначено, що прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, а також додержуватись правил прокурорської етики, зокрема, не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Відповідно до вимог пункту 2 наказу Генерального прокурора від 07 серпня 2020 року №365 «Про загальні засади організації роботи в органах прокуратури України» прокурори усіх рівнів здійснюють свої повноваження лише в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Прокурори зобов`язані забезпечувати діяльність органів прокуратури на засадах верховенства права, законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності.

Статтею 15 Кодексу професійної етики та поведінки прокурорів (далі також - Кодекс) передбачено, що прокурор повинен здійснювати службові повноваження сумлінно, компетентно, вчасно і відповідально, постійно підвищувати свій професійний рівень, культуру спілкування, виявляти ініціативу, відповідальне ставлення та творчий підхід до виконання своїх службових обов`язків, фахово орієнтуватися у чинному законодавстві, передавати власний професійний досвід колегам. Він має усвідомлювати, що його діяльність оцінюється з урахуванням рівня підготовки, знання законодавства, компетентності, ініціативності, комунікативних здібностей, здатності вчасно і якісно виконувати службові обов`язки та завдання.

Згідно з Нормами професійної відповідальності та переліком необхідних прав та обов`язків прокурорів, прийнятих 23 квітня 1999 року Міжнародною Асоціацією прокурорів, прокурори зобов`язані завжди підтримувати честь та гідність професії, вести себе професійно, відповідно до закону, правил та етики їх професії, в будь-який час дотримуватись найбільш високих норм чесності.

Кожен прокурор повинен дотримуватися високих стандартів професійної підготовки та етичної поведінки як під час виконання службових обов`язків, так і у повсякденному житті. Робота на посадах в органах прокуратури передбачає підвищену відповідальність перед державою та суспільством, а тому вимоги щодо обов`язків працівників прокуратури є більш суворими і вимагають від них додержуватись та поважати вимоги закону.

Це зумовлюється статусом прокурора та необхідністю сприяти підвищенню авторитету прокуратури у суспільстві.

Згідно з вимогами статті 25 Закону № 1697-VII прокурор здійснює нагляд за додержанням законів органами, що провадять досудове слідство, користуючись при цьому правами і виконуючи обов`язки, передбачені КПК України.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду кримінального правопорушення.

Відповідно до положень статті 7 КПК України зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, належать верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Стаття 9 КПК України регламентує таку загальну засаду судочинства як законність та встановлює такі зобов`язання прокурора під час кримінального провадження: неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Повноваження прокурора у кримінальному провадженні визначені статтею 36 КПК України.

Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений: доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках - особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом, скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих; приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження та продовження строків досудового розслідування за наявності підстав, передбачених цим Кодексом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Кодексом.

Відповідно до вимог КПК України з метою забезпечення реєстрації кримінальних правопорушень (проваджень) та обліку прийнятих під час досудового розслідування рішень, осіб, які їх учинили, та результатів судового провадження; оперативного контролю за додержанням законів під час проведення досудового розслідування; аналізу стану та структури кримінальних правопорушень, вчинених у державі; інформаційно-аналітичного забезпечення правоохоронних органів утворений та ведеться ЄРДР. Порядок його формування та ведення, а також надання відомостей з нього визначається відповідним Положенням про ЄРДР.

Згідно з Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298 (далі також - Положення про ЄРДР), Реєстр - створена за допомогою автоматизованої системи електронна база даних, відповідно до якої здійснюються збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 глави 2 цього розділу, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до Реєстру, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та законодавства, яким врегульовано питання захисту персональних даних та доступу до інформації з обмеженим доступом.

Пунктом 5 глави 4 розділу І Положення про ЄРДР надання витягу з Реєстру на всіх стадіях кримінального провадження, а також копії інформації, яка міститься у Реєстрі, у конкретному кримінальному провадженні до закінчення досудового розслідування здійснюється Реєстраторами, уповноваженими на здійснення досудового розслідування та нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у ньому.

Пунктом 6 глави 4 розділу І Положення про ЄРДР передбачено, що власник надає інформацію з Реєстру з додержанням вимог КПК України та Закону України «Про захист персональних даних».

Відповідно до розділу III Положення про ЄРДР право доступу до відомостей, внесених до Реєстру, мають: прокурори та керівники регіональних (обласних), місцевих (окружних), спеціалізованих прокуратур - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких слідчими піднаглядних їм органів проводиться досудове розслідування; користувачі - у межах наданих адміністратором прав доступу для отримання інформації про розпочаті досудові розслідування та прийняті під час досудового розслідування рішення, забезпечення ведення спеціальних обліків, проведення аналізу результатів діяльності правоохоронних органів.

Відповідно до вимог Інструкції щодо поводження з ключовими документами і носіями, затвердженої заступником Генерального прокурора України 05 листопада 2012 року, посадові особи для роботи в ЄРДР повинні отримати ключі для накладення та перевірки електронного цифрового підпису (ЕЦП). Для накладення цифрового підпису генерується особистий ключ. Використання особистого ключа для накладення електронного цифрового підпису на електронний документ є аналогом особистого підпису на відповідному паперовому документі.

Особистий ключ після генерації зберігається в файловому контейнері (файл з розширенням .nctx). Для збереження ключа посадовець, для якого здійснюється генерація, отримує особистий службовий носій ключової інформації (наприклад, USB флеш диск). Для доступу до особистого ключа його власник під час генерації задає пароль. Власник особистого ключа зобов`язаний використовувати ключ тільки особисто та лише в службових цілях.

Відповідно до пункту 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28 березня 2019 року № 51 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04 квітня 2019 за № 369/33334 (який діяв до 30 вересня 2021 року) прокурор у кримінальному провадженні, здійснюючи процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, відповідно до вимог законодавства: забезпечує виконання завдань кримінального провадження з дотриманням його загальних засад; перевіряє законність і обґрунтованість рішення про закриття кримінального провадження, у тому числі повноту проведення досудового розслідування, захист інтересів учасників кримінального провадження; після виявлення фактів винесення слідчим незаконних або необґрунтованих рішень скасовує їх; контролює виконання доручень і вказівок, наданих слідчому, органу досудового розслідування, щодо проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій; відповідно до закону реагує на факти невиконання слідчим письмових вказівок прокурора та за наявності підстав ініціює притягнення слідчого до відповідальності; здійснює інші повноваження, передбачені КПК України.

Безпосереднє коло повноважень прокурора встановлюється відповідними наказами та функціональними обов`язками, затвердженими у встановленому поряду.

Так, відповідно до Положення про Спеціалізовану прокурату у сфері нагляду за кримінальними провадженнями про військові злочини у сфері оборонно-промислового комплексу (на правах Департаменту) Офісу Генерального прокурора, затвердженого наказом Генерального прокурора від 05 березня 2020 року № 126 та у новій редакції - від 30 квітня 2021 року № 135, основним завданням Спеціалізованої прокуратури є організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, участь у судовому провадженні та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вчиненні військовослужбовцями і працівниками військових формувань тощо.

До складу Спеціалізованої прокуратури входить серед іншого управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу.

Згідно з розподілом обов`язків між працівниками цього управління, затверджених 21 березня 2021 року заступником Генерального прокурора ОСОБА_35, з відповідними змінами та доповненнями (від 21 травня 2021 року, 23 червня 2021 року та від 12 січня 2022 року) на начальника управління ОСОБА_1 покладалась організація роботи управління, забезпечення контролю за виконанням підлеглими працівниками вимог законів України, наказів, інших організаційно-розпорядчих документів, завдань і доручень керівництва Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури в межах компетенції управління.

Згідно з пунктом 2 Порядку організації роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 13 квітня 2017 року № 111, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 травня 2017 року за № 623/30491, до дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать, серед іншого, вчинення дій, що містять ознаки корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших кримінальних правопорушень; протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб; порушення прокурором вимог, заборон та обмежень, встановлених Законами України «Про запобігання корупції», «Про прокуратуру».

З наявних матеріалів дисциплінарного провадження судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_1 всупереч вимогам Закону № 1697-VII та положенням КПК України у тривалий час використовував в інтересах ОСОБА_2 (незалежно від того, законними чи незаконними вони були) не лише свої знання як фахового правознавця, але також і свій статус прокурора, свої особисті й ділові зв`язки в органах прокуратури й пов`язані з цим можливості, компрометуючи таким чином звання прокурора. При цьому вказані дії вчинялись ним тривалий час, систематично. Така поведінка безумовно дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури в цілому.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 своїми діями грубо порушив вимоги Закону № 1697-VII, а саме:

неналежно виконував свої службові обов`язки;

розголошував таємницю, що охороняється законом, яка стала відомою прокурору під час виконання повноважень;

систематично (два і більше разів протягом одного року) грубо порушив правила прокурорської етики;

вчинив дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури;

втручався у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, що відповідно до пунктів 1, 3, 5, 6, 8 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII є підставами для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Щодо дисциплінарного проступку, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» (неналежне виконання службових обов`язків), колегія суддів зазначає наступне.

Так, виходячи з аналізу Закону № 1697-VII, службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені види та міру необхідної поведінки, котрі забезпечують реалізацію завдань, постановлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних функцій.

Верховним Судом у рішенні від 04 березня 2019 року у справі № 9901/5/19 наголошено, що неналежне виконання чи не виконання вимог Конституції, Законів України, зокрема Кримінального процесуального кодексу України, підзаконних нормативно-правових актів є неналежним виконанням службових обов`язків, що є дисциплінарним проступком, за який прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі №800/513/17 визначила, що службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котра забезпечує реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних обов`язків.

Тобто поняттям «службові обов`язки» охоплюються обов`язки прокурора при виконанні покладених на прокуратуру функцій, що пов`язані зі статусом прокурора.

Неналежним виконанням службових обов`язків є здійснення прокурором покладених на нього обов`язків із порушенням законів та підзаконних актів (не такою мірою, як того вимагають інтереси служби), що призвело чи може призвести до суспільно негативних наслідків.

Згідно із пунктами 2, 10 частини 1 статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості, об`єктивності та неухильного дотримання вимог професійної етики та поведінки.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 12 Переліку відомостей, що становлять службову інформацію та можуть міститься в документах органів прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора від 09 грудня 2020 року № 578 визначено, що до службової інформації належать відомості (за сукупністю), які зберігаються на матеріальних носіях інформаційної бази даних ЄРДР.

Відповідно до розділу III Положення про ЄРДР право доступу до відомостей, внесених до Реєстру, мають: прокурори та керівники регіональних (обласних), місцевих (окружних), спеціалізованих прокуратур - у межах кримінальних правопорушень, щодо яких слідчими піднаглядних їм органів проводиться досудове розслідування; користувачі - у межах наданих адміністратором прав доступу для отримання інформації про розпочаті досудові розслідування та прийняті під час досудового розслідування рішення, забезпечення ведення спеціальних обліків, проведення аналізу результатів діяльності правоохоронних органів.

Як зазначалось, згідно з посадовими обов`язками, затвердженими 21 березня 2021 року заступником Генерального прокурора ОСОБА_35, зі змінами та доповненнями від 21 травня 2021 року, 23 червня 2021 року та від 12 січня 2022 року на начальника управління ОСОБА_1 покладалась організація роботи управління, забезпечення контролю за виконанням підлеглими працівниками вимог законів України, наказів, інших організаційно-розпорядчих документів, завдань і доручень керівництва Офісу Генерального прокурора та Спеціалізованої прокуратури в межах компетенції управління.

Поряд з цим, основним завданням управління визначено організація і процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, участь у судовому провадженні та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях про кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, вчиненні військовослужбовцями і працівниками військових формувань.

ОСОБА_1 , як посадова особа, на яку законом покладено обов`язки щодо організації роботи управління, повинен сприяти забезпеченню виконання завдань кримінального провадження, передбачених статтею 2 КПК України, до яких, зокрема, належать: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Проте ОСОБА_1 , використовуючи службовий статус та пов`язані з цим можливості, не будучи уповноваженою службовою особою, порушуючи встановлений порядок, діючи не в інтересах служби, неодноразово переглядав у ЄРДР відомості про кримінальні провадження, одержував інформацію про заборони на перетин Державного кордону певних осіб, надавав одержані таким чином відомості стороннім особам, що, зокрема, сприяло виїзду з території України особи, яка підозрювалась у вчиненні кримінального правопорушення ( ОСОБА_14 ).

Так, ОСОБА_1 за відсутності підстав та повноважень 06 та 12 травня 2021 року за допомогою ключа електронного цифрового підпису переглядав у ЄРДР відомості про кримінальне провадження № 0003362, а 06, 07, 13 (двічі) та 19 травня 2021 року, а також 01 липня 2021 року переглядав у ЄРДР відомості у кримінальному провадженні №0000019, які не стосуються безпосереднього виконання ним своїх службових обов`язків. Використовуючи своє службове становище, ОСОБА_1 на прохання свого знайомого ОСОБА_4 таким чином сприяв йому у відшуканні окремих документів для вирішення господарського спору.

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що дані кримінальні провадження не належать до кримінальних проваджень про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу, з огляду на предметну юрисдикцію управління, яке очолював ОСОБА_1 , а тому останній не мав повноважень переглядати у ЄРДР відомості про кримінальні провадження, одержувати інформацію про заборони на перетин Державного кордону певних осіб, надавати одержані таким чином відомості стороннім особам.

Посилання апелянта на листи Адміністрації Державної прикордонної служби України №16/409 від 30.11.2021, №16/420 від 15.12.2021, згідно з якими Адміністрації Державної прикордонної служби України повідомила про те, що у період з « 28» по « 30» червня 2021 року пошукові запити стосовно фігуранта кримінального провадження в інформаційно-телекомунікаційній системі «Гарт» з боку посадових осіб Державної прикордонної служби не здійснювались, не заслуговує на увагу, оскільки дисциплінарна комісія під час дисциплінарного провадження не встановлювала, що позивач здійснював запит саме у спосіб за допомогою офіційної Інформаційно-телекомунікаційної системи «Гарт». Комісія у спірному рішенні встановила, позивач отримав інформацію з ДПС України про доручення тощо, які б перешкоджали виїзду за кордон ОСОБА_14 .

Отже, прокурор ОСОБА_1 під час виконання своїх службових обов`язків порушив вимоги статей 3, 19 Закону № 1697-VII, пунктів 5, 6 глави 4 розділу І та розділу III Положення про ЄРДР, пунктів 1, 3 розділу IV Порядку організації діяльності прокурорів і слідчих органів прокуратури у кримінальному провадженні, затвердженого наказом Генеральної прокуратури України від 28 березня 2019 року № 51, тобто вчинив дисциплінарний проступок, відповідальність за який передбачено пунктом 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», а саме: неналежне виконання службових обов`язків.

Щодо дисциплінарного проступку, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру» (розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокурору під час виконання повноважень), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 19 Закону № 1697-VII прокурор зобов`язаний не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом.

Положеннями частини 1 статті 8 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надано визначення «таємна інформація», а саме - інформація, доступ до якої обмежується відповідно до частини другої статті 6 цього Закону, розголошення якої може завдати шкоди особі, суспільству і державі. Таємною визнається інформація, яка містить державну, професійну, банківську, розвідувальну таємницю, таємницю досудового розслідування та іншу передбачену законом таємницю.

Згідно з вимог статті 222 КПК України відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом.

При цьому, в частині першій статті 36 та в частині п`ятій статті 40 КПК України закріплено, що прокурор і слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійними у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вирішення питання щодо надання слідчим або прокурором відомостей досудового розслідування або відмова у наданні таких відомостей за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, належить до дискреційних повноважень прокурора і слідчого, а саме: є повноваженням, яке надає певний ступінь свободи слідчому і прокурору при прийнятті рішення, коли у межах, які визначені законом, посадова особа має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення з урахуванням особливостей, що відомі їм у силу посадових обов`язків.

Тобто слідчий та прокурор самостійно визначають, які саме відомості та на якій саме стадії досудового розслідування підлягають розголошенню.

Таємниця досудового розслідування - важлива умова встановлення істини, а в багатьох випадках є передумовою захисту сфери особистого життя людей, які стали учасниками процесу.

Тому забезпечення нерозголошення відомостей кримінального провадження є як однією з гарантій встановлення істини, так і захисту прав і свобод людини.

Беручи до уваги право на доступ до службової інформації, прокурор зобов`язаний трактувати відповідно, з належною конфіденційністю всю інформацію і документи, надані йому. Правило етики та поведінки прокурорів, покладає на прокурора обов`язок збереження конфіденційної та іншої інформації з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом, зокрема, до таких можна віднести надання свідчень під час допиту, як свідка тощо.

Відповідно до статті 43 Закону України «Про запобігання корупції» прокурори не розголошують і не використовують в інший спосіб конфіденційну та іншу інформацію з обмеженим доступом, що стала їм відома у зв`язку з виконанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з повноваженнями, на виконання яких прокурори свідомо погодились, вступаючи на службу в органи прокуратури, вони самостійно, неупереджено та відповідно до закону приймають обмеження стосовно права обговорювати справи, які вони ведуть.

Проте, ОСОБА_1 , не будучи включений до групи прокурорів для здійснення нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні № 0003346, 15 травня 2021 року переслав ОСОБА_2 , який не є учасником кримінального провадження, інформацію (файл) щодо стану здійснення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Також ОСОБА_1 20 травня 2021 року переслав ОСОБА_2 процесуальний документ з даного кримінального провадження, а саме: доручення заступника начальника відділення СВ СВП (м. Суми) ГУНП в Сумській області ОСОБА_16 на проведення слідчих (розшукових) дій у порядку статті 40 КПК України від 02 березня 2016 року № 2141д.

Отже, ОСОБА_1 , не маючи письмового дозволу прокурора у кримінальному провадженні, розголошено відомості досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Аналогічним шляхом розголошені відомості у кримінальному провадженні №0000019.

Так, 01 липня 2021 року о 13.56 год ОСОБА_1 переслав ОСОБА_2 запит прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва Галушки П.П. від 12 травня 2021 року на адресу начальника слідчого управління ГУ ДФС у м. Києві.

Крім того, у дисциплінарному провадженні встановлено факти розголошення інформації ще у двох кримінальних провадженнях (№ 0000711 та № 0000141), а саме: позивач розголошував ОСОБА_2 інформацію щодо надходження та розгляду органами прокуратури скарг, заяв та звернень, у тому числі депутатських, які стосувалися цих кримінальних проваджень.

Посилання апелянта щодо перебирання на себе Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів повноважень Комісії з питань роботи із службовою інформацією Офісу Генерального прокурора є безпідставними, з огляду на таке.

Так, у пункті 3 частині 1 статті 43 Закону № 1697-VII зазначені підстави, за яких Комісія може притягнути прокурора до дисциплінарної відповідальності, зокрема, передбачена окрема можливість притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень.

Вимоги Закону № 1697-VII не містять будь-яких передумов з метою притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності, у тому числі проведення службового розслідування, наявність судового рішення про притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності.

Посилання апелянта на правову позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 800/433/17 щодо наявності висновків Комісії з питань роботи із службовою інформацією, що у визначеному законодавством порядку підтверджували б факти віднесення інформації, яка охороняється законом, є хибним, оскільки правовий висновок Верховного Суду не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки за їх предметом і підставами ці справи не є подібними.

Так, у справі № 800/433/17 спірні правовідносини виникли щодо порушення прокурором встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати й зобов`язання фінансового характеру.

Посилання апелянта на лист Національного агентства з питань запобігання корупції від 28.06.2022 №30-12/15187-22, який складений за результатами розгляду листа Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора від 13.01.2022 №17/1- 27541-14 про результати службового розслідування щодо можливого використання окремими прокурорами (зокрема ОСОБА_1 ) своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних з цим можливостей на користь приватних інтересів або інтересів третіх осіб, яким (листом) не встановлено підстав для складання стосовно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 172-8 КУпАП «Незаконне використання інформації, що стала відома особі у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень», колегія суддів вважає безпідставним, адже такий лист не є обов`язковою підставою для врахування дисциплінарною комісією обставин щодо законного розголошення апелянтом або використання в інший спосіб у своїх інтересах інформації, яка стала відома йому у зв`язку з виконанням службових або інших визначених законом повноважень. Дисциплінарна комісія оцінює докази щодо відповідного дисциплінарного проступку у їх сукупності.

Щодо складів дисциплінарних проступків - вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, та одноразове грубе порушення правил прокурорської етики (пункти 5 та 6 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII).У постанові Верховного Суду від 16 лютого 2019 року у справі № 9901/721/18 закладено правовий підхід, відповідно до якого надано визначення дисциплінарних проступків за пунктами 5 та 6 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII.

Зокрема, Верховний Суд вказав, що правила професійної етики та поведінки прокурорів, є обов`язковими для прокурорів при виконанні своїх службових обов`язків та поза службою. Прокурор зобов`язаний не допускати будь-яких проявів, які можуть створити враження корупційних, у тому числі: вступати у позаслужбові стосунки з метою використання службових повноважень або службового становища. Прокурор зобов`язаний уникати особистих зв`язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об`єктивність виконання професійних обов`язків, скомпрометувати звання прокурора, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури.

До дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, належать, зокрема, протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних із цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб.

Верховний Суд зазначив, що протиправні позаслужбові стосунки - використання прокурором своїх службових повноважень або службового статусу та пов`язаних з цим можливостей на користь своїх приватних інтересів або приватних інтересів третіх осіб, допущення прокурором проявів, які можуть створити враження корупційних, правильно кваліфіковані як дисциплінарні проступки прокурора, передбачені у пунктах 5, 6 частини 1 статі 43 Закону №1697-VII, оскільки такі дії дійсно порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об`єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури та грубо порушують правила прокурорської етики, які є основоположними нормами поведінки прокурора.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що Комісія дійшла правильного висновку про доведеність фактів існування протиправних позаслужбових стосунків прокурора ОСОБА_1 із ОСОБА_2 і ОСОБА_4 та використання ним своїх службових повноважень і наявних за посадою можливостей в приватних інтересах третіх осіб.

Зокрема, ОСОБА_1 неодноразово вчинялися дії, спрямовані на збирання й розголошення даних досудового розслідування, а також іншої інформації з обмеженим доступом, що стала йому відома у зв`язку з використанням своїх службових повноважень та професійних обов`язків з метою ухвалення рішень про повернення ПП «Мідас Фудз» 234,4 тонн борошна у кримінальному провадженні № 00003346.

Комісія правомірно встановила, що спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_2 відбувалось з протиправною метою з боку першого, поза межами робочих відносин та з використанням службового становища, що свідчить про недоброчесність прокурора. При цьому вказані дії вчинялись ним тривалий час, систематично.

Окрім того, позивач фактично не заперечує обставин позаслужбових стосунків з ОСОБА_2 , а лише вказує на невмотивованість рішення Комісії.

Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи № 640/18226/22 відсутні будь-які належні і допустимі докази, які б підтверджували сам факт наявності кримінальних проваджень №0000019, № 0003346 (витяг з ЄДРСР тощо), не заслуговує на увагу, оскільки зі спірного рішення КДКП № 112дп-22 вбачається, що позивач не заперечував проти наявності таких кримінальних проваджень, навпаки надав відповідні пояснення щодо них.

Щодо складу дисциплінарного проступку - втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення (п. 8 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру»).

Колегія суддів зауважує, що обставини розмови позивача із заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_17 , котрий перебував на нижчестоящій посаді ніж позивач, який на той час обіймав посаду начальника управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях про злочини у сфері оборонно-промислового комплексу Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Офісу Генерального прокурора, отже, перебував певною мірою у підлеглості до позивача, стосувалися у сприянні в розгляді звернення адвоката Семібратова B.C. в інтересах ПП «Мідас Фудз» та вирішення питання про повернення борошна понад 230 тонн борошна у кримінальному провадженні № 00003346 і не був обумовлений виконанням позивачем службових обов`язків, а тому такі дії утворюють склад дисциплінарного проступку передбаченого пунктом 8 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII.

При цьому, колегія суддів зауважує, що склад цього дисциплінарного проступку у діях прокурора полягає у тому, що він взагалі вважав припустимим без законних підстав вчинити будь-які дії, які в принципі за певних умов могли б мати наслідком спонукання іншого прокурора діяти поза межами власного розсуду та/або з урахуванням побажань (прохань, вказівок) цього прокурора і не залежить від того, як сприйняв дії (що містять ознаки втручання або впливу) інший прокурор, щодо якого ці дії спрямовані. Отже, пояснення ОСОБА_17 , про те, що прохання позивача він не сприйняв як тиск, не спростовують вказаних висновків.

Крім того, позивач не надав підтверджень того, що він мав підстави для обговорення питання щодо повернення у кримінальному провадженні № 00003346 ПП «Мідас Фудз» речових доказів (234,4 тонн борошна) виходячи зі службових обов`язків чи приписів законодавства.

Щодо доводів апелянта про відсутності в матеріалах справи листа Національного антикорупційного бюро України від 24 вересня 2021 року № 04-006/29597дск з протоколом від 18 серпня 2021 року про результати проведення негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем та протоколу огляду від 18 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000711, які підтверджують існування протиправних позаслужбових стосунків, колегія суддів зазначає таке.

Дійсно в матеріалах справі відсутні вказані докази, водночас вказане зумовлено відсутності дозволу Офісу Генерального прокурора на їх копіювання. Поряд з цим, як зазначає Комісія у відзиві на апеляційну скаргу, на час ухвалення спірного рішення вказані матеріали - наглядове провадження за № 17/1-22278-21, у якому знаходився лист Національного антикорупційного бюро України від 24 вересня 2021 року № 04-006/29597дск з протоколом від 18 серпня 2021 року про результати проведення негласної слідчої дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем та протокол огляду від 18 серпня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000711, перебували у розпорядженні Комісії та їм надано оцінку.

Також зміст листа Національного антикорупційного бюро України від 24 вересня 2021 року та протоколів від 18 серпня 2021 року викладено у висновку службового розслідування та висновку члена Комісії про наявність дисциплінарного проступку в діях прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

З вказаних документів вбачається, що детективами НАБУ під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000711 проведено обшук, за місцем проживання особи, причетної до організації та пособництва у вчиненні злочинів - ОСОБА_2 (колишнього директора виробничотехнічного департаменту Державної продовольчо-зернової корпорації України, під час якого вилучено мобільний телефон (смартфон) останнього. Під час огляду якого встановлено факти неодноразового спілкування та листування ОСОБА_2 з прокурором ОСОБА_1 з питань, пов`язаних із зазначеним кримінальним провадженням.

Позивач не заперечував даного спілкування. Наголошував, що з ОСОБА_2 знайомий тривалий час, на прохання останнього надавав йому юридичні консультації та поради. Зокрема, на проханням ОСОБА_2 він зателефонував заступнику керівника обласної прокуратури ОСОБА_17 та попросив його з`ясувати питання законного розгляду скарги представників ПП «Мідас Фудз» щодо повернення вилученого на зберігання майна, підтвердив випадок надсилання ОСОБА_2 відомостей у кримінальному провадженні № 0000019 тощо.

Що стосується доводів апелянта щодо строку притягнення його до відповідальності, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 4 статті 48 Закону № 1697-VII рішення про накладення на прокурора дисциплінарного стягнення може бути прийнято не пізніше ніж через рік із дня вчинення проступку без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування прокурора у відпустці.

Верховним Судом у справах №№ 9901/921/18, 800/422/17 з метою забезпечення єдності правозастосовчої практики надано тлумачення, зокрема, поняття «триваючого правопорушення», яке починається з будь-якої протиправної дії чи бездіяльності, коли винна особа не виконує конкретний покладений на неї обов`язок або виконує його неповністю чи неналежним чином, а потім така бездіяльність триває протягом певного проміжку часу до моменту виконання установлених обов`язків або виявлення правопорушення.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що з об`єктивної сторони вчинений прокурором ОСОБА_1 дисциплінарний проступок має складну структуру та утворюється з низки різнорідних дій, вчинених у різний час. Останнім днем вчинення ним проступку слід вважати 29 вересня 2021 року, коли прокурор ОСОБА_1 здійснив безпідставний перегляд інформації у ЄРДР щодо руху кримінального провадження № 0000711.

Вчиняючи діяння, позивач перебував у стані триваючого, безперервного порушення вимог та положень, зокрема, через невиконання своїх службових обов`язків, тому зазначенні порушення не можуть вважатися такими, що мають разовий характер.

Верховний Суд у справі № 640/7008/20 (постанова від 09 лютого 2023 року, пункти 130-133) досліджуючи питання строків притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності за вчинення прокурором різних діянь зазначив, що сукупність допущених прокурором порушень службових обов`язків, пов`язаних зі статусом прокурора становлять склад дисциплінарного проступку.

Отже, на встановлений законодавством строк для прийняття рішення про притягнення прокурорів ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності не закінчився.

Твердження апелянта про те, що доступ до матеріалів дисциплінарного провадження мали місце лише два члени Комісії ( ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ) не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, члени Комісії за п`ять днів до засідання отримали копії матеріалів дисциплінарного провадження № 07/3/2-67дс-36дп-22 стосовно прокурорів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Також члени Комісії мали доступ до усіх матеріалів даного дисциплінарного провадження під час обговорення висновку про наявність дисциплінарного проступку у нарадчій кімнаті.

Надання письмових зобов`язань лише двома членами Комісії ( ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ) не розголошувати окремі відомості, не свідчить, що інші члени Комісії були позбавлені доступу до усіх матеріалів дисциплінарного провадження.

Крім того, відповідно до листа Генеральної інспекції Офісу Генерального прокурора від 26 січня 2022 року за № 17/1-8вих/дск-22 встановлювались лише обмеження щодо копіювання наглядового провадження за № 17/1-22278-21, водночас не встановлювались обмеження для членів Комісії з доступу до цих матеріалів.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що комісія, приймаючи рішення від 03 серпня 2022 року № 112дп-22, належним чином з`ясувала обставини, які мали значення для його прийняття, навела мотиви, за яких дійшла висновків про наявність у діях ОСОБА_1 складу дисциплінарного проступку з посиланням на відповідні докази та обґрунтувала пропорційність застосованого виду стягнення і його співмірність вчиненому проступку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 800/513/17 визначила, що службовими обов`язками працівника прокуратури слід вважати нормативно визначені вид та міру необхідної поведінки, котра забезпечує реалізацію завдань, поставлених перед прокуратурою суспільством і державою, та повноважень, наданих для ефективного здійснення професійних обов`язків.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 19 Закону №1697-VII прокурор зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Велика Палата у постанові від 25 травня 2024 року у справі № 9901/865/18 вкотре нагадала, що повноваження КДКП стосовно оцінювання обставин, пов`язаних з дисциплінарним проступком прокурора, його особистих якостей, наявність чи відсутність шкоди авторитету прокуратури внаслідок дій чи бездіяльності прокурора, якому ставлять у провину вчинення дисциплінарного проступку, вибір виду дисциплінарного стягнення - є дискреційними та належать до її виключних повноважень, у зв`язку із чим результати такої оцінки не можуть бути об`єктом судового контролю. Проте Велика Палата наголошує, що дискреція не може перетворюватися на свавілля.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що під час розгляду питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, Комісія діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законом України, а тому позовні вимоги стосовно визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 03 серпня 2022 року № 112дп-22, про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 3, 5, 6, 8 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII та наявності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна