Справа № 632/1490/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 р.Справа № 632/1490/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання - Щурової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Библів С.В., м. Первомайський, повний текст складено 07.10.24 по справі № 632/1490/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області третьої особи поліцейського відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції Бондаренка Євгена Сергійовича

про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Первомайського міськрайонного суду Харківської області з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області (далі по тексту ГУНП в Харківській області, відповідач), поліцейського відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 (далі по тексту інспектор, третя особа) в якому просила суд:

- скасувати постанову винесену поліцейським відділення поліції № 1 (м. Первомайський) Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Бондаренко Є.С. про адміністративне правопорушення від 19.08.2024 серії ЕНА № 2865175.

В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність оскаржуваної постанови від 19.08.2024 серії ЕНА № 2865175, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП. Також, звернула увагу на порушення інспектором процедури розгляду справи в частині не надання на ознайомлення доказів вчинення нею адміністративного правопорушення та здійснення формального складення постанови без дотримання встановленої законом процедури, що призвело до порушення статей 276, 277, 277-2, 278, 279, 280, 281 КУпАП.

Звернула увагу, що безпосередньо під час руху транспортного засобу була пристебнута ременем безпеки, тільки вже після здійснення зупинки транспортного засобу на вимогу поліцейського ОСОБА_1 відстібнула ремінь безпеки.

Разом з цим, відсутність пристебнутого ременя безпеки під час стоянки транспортного засобу не вказує на наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, яка настає лише у разі керування транспортним засобом (перебування автомобіля у русі).

Посилаючись на постанову Верховного Суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, зазначила, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 632/1490/24 позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області, третя особа поліцейський відділення поліції № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старший сержант поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху - задоволено у повному обсязі.

Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2865175 від 19.08.2024 року, складеною поліцейським відділення поліції № 1 (м. Первомайський) Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції Бондаренком Євгеном Сергійовичем про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження у справі закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у справі, які складаються із сплаченого при зверненні до суду судового збору у розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять грн. 60 коп.)

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 по справі № 632/1490/24 та ухвалити нове судове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання дій незаконними та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення залишити без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про правомірність дій інспектора під час винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про відсутність підстав для її скасування.

Наполягав, що з наявного в матеріалах справи відеозапису чітко вбачається, що позивачем самостійно визнається факт здійснення керування транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_1 із непристебнутим ременем безпеки, мотивуючи це тим, що тільки виїхала і не встигла пристебнутись, що є порушенням ПДР України. Також, із відео чітко видно, що інспектором було роз`яснено позивачу її права, передбачені статтею 268 КУпАП, водночас, жодних зауважень до інспектора Бондаренка Є.С. та можливих порушень її прав ОСОБА_1 не заявляла, що свідчить про намагання ввести суд в оману щодо правомірності дій третьої особи.

Вважав помилковим висновок суду першої інстанції щодо безпідставності здійснення зупинки транспортного засобу позивача, оскільки в силу статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII), поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких, зокрема, перевірка документів особи, опитування особи, зупинення транспортного засобу, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові по справі № 199/4188/21, зазначив, що доводи позивача щодо неправомірності її зупинки поліцейськими не спростовують факту вчинення нею адміністративного правопорушення та правомірності притягнення її до адміністративної відповідальності.

Наполягав, що за порушення вимог щодо законності підстав зупинення транспортного засобу поліцейський може бути притягнутий до відповідальності, передбаченої законом, однак це не нівелює порушення водієм ПДР України та не звільняє останнього від відповідальності.

Позивач, у надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу заперечував проти доводів викладених в ній, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Переконувала, що з долученого до матеріалів справи відеозапису взагалі не можливо встановити, був пристебнутий водій чи ні; більше того, з відеозапису не вдається за можливе визначити ані сам транспортний засіб, ані номерний знак.

Тобто, належних доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП відповідачем до суду надано не було.

Інші доводи дублюють зміст позовної заяви.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просила розгляд справи здійснювати за її відсутності.

Відповідно до частини 3 статті 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою серії ЕНА № 2865175 від 19.08.2024, складеною поліцейським відділення поліції № 1 (м. Первомайський) Лозівського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 , позивач була притягнута до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП за порушення вимог п.п. в) пункту 2.3 ПДР України щодо не користування ременями безпеки під час руху 19.08.2024 о 10 годині 19 хвилин на автомобілі марки VOLKSWAGEN GOLF PLUS, реєстраційний номер НОМЕР_1 , у місті Златопіль (Первомайський) Лозівського району Харківської області, який належить ОСОБА_3 із накладенням на позивача штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с. 23-24).

Підставою для скасування вказаної постанови позивач визначила відсутність факту адміністративного правопорушення, оскільки вона під час руху була пристебнута ременем безпеки, а відстебнулася вже після її зупинки працівниками Національної поліції, не доведення відповідачем обставин для її зупинки, визначених законодавством, не роз`яснення прав, передбачених статтею 268 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки підстави зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 не були передбачені законом, а пояснення в цій частині відповідача не відповідають вимогам норм матеріального права, внаслідок чого всі інші дії інспектора ОСОБА_2 щодо складання оскаржуваної постанови визнані судом неправомірними.

Судом враховано, що долучене до матеріалів справи відео містить виключно факт проїзду автомобіля позивача без жодних доказів встановлення факту порушення норм ПДР України, зокрема відсутність пристебнутого ременя безпеки під час руху.

Судом відхилено покликання відповідача на указ Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в якості наявності підстав для здійснення зупинки транспортного засобу, оскільки передбачені пунктом 3 вказаного указу обмеження не стосуються того, що працівники поліції можуть зупиняти автомобілі за власним бажанням, на власний розсуд без жодного обмеження під час дії воєнного стану.

За висновком суду, оскільки в частині 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» чітко зазначається, що такі дії працівники поліції можуть вчиняти відповідно до встановленого порядку, визначеного постановою Кабінету Міністрів України № 1456 від 29.12.2021 року «Про порядок перевірки документів в осіб огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», наявність обставин застосування якого у даному випадку відповідачем не підтверджено жодним доказом, відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

На виконання пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Таким чином, поліцейські, на виконання своїх законних повноважень щодо забезпечення публічної безпеки і порядку, охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, в умовах воєнного стану мають право на застосування превентивних заходів, таких як перевірка документів, зупинення транспортного засобу.

Враховуючи, що підставою для зупинки 19.08.2024 о 10 годині 19 хвилин у м.Первомайський транспортного засобу під керуванням позивача слугувало переконання інспектора про порушення ОСОБА_1 вимог п.п. «в» п. 2.3 ПДР України керування транспортним засобом обладнаним засобами пасивної безпеки будучи непристебнутим паском безпеки, інспектор, мав право здійснити зупинку транспортного засобу з метою з`ясування та перевірки вказаних обставин.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 2865175 від 19.08.2024 притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за частиною 5 статті 121 КУпАП

Відповідно до частини 5 статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначено ПДР України.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно із підпунктом «в» пункту 2.3 розділу 2 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Колегія суддів зазначає, що підставою притягнення позивача до адміністративної відповідальності було порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, а саме керування транспортним засобом з непристебнутим ременем безпеки.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів (частина 1 статті 247 КУпАП).

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідачем до суду першої інстанції на підтвердження наявності у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, надано відеозапис із нагрудної камери поліцейського.

Колегія суддів, дослідивши відеозапис, який міститься в матеріалах справи, встановила, що позивач, керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN GOLF PLUS д.н.з. НОМЕР_1 , була зупинена працівником поліції та проінформована про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП, а саме керування транспортним засобом, обладнаним засобами пасивної безпеки, не будучи пристебнутою ременем безпеки.

З вказаного відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу позивача та коли до неї підійшов інспектор, ОСОБА_1 не була пристебнута паском безпеки.

Однак, варто зауважити, що з дослідженого колегією суддів відеозапису не вбачається, що на під час керування позивачем транспортним засобом ОСОБА_1 не була пристебнута паском безпеки. Колегія суддів наголошує, що з відео взагалі не можливо встановити, хто саме був за кермом транспортного засобу під час його руху, марку та номерний знак автомобіля, який здійснював рух.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що відсутність пристебнутого ременя безпеки під час стоянки транспортного засобу, не вказує на наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за частиною 5 статті 121 КУпАП, яка настає лише у разі керування транспортним засобом (тобто перебування автомобіля у русі).

За встановлених у справі обставин, колегія суддів дійшла висновку, що наданий відповідачем доказ, а саме відеозапис, беззаперечно не підтверджує факт відсутності чи наявності пристебнутого паску безпеки позивача під час керування транспортного засобу, що слугувало підставою для винесення спірної постанови.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про не доведення відповідачем факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 121 КУпАП.

Колегія суддів відхиляє доводи відповідача щодо визнання ОСОБА_1 вчинення нею адміністративного правопорушення, оскільки в силу правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 08.07.2020 у справі № 177/525/17, сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.

Не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи і доводи апелянта про відповідність дій поліцейського при винесенні оскаржуваної постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності нормам чинного законодавства.

Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, як, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини 1- 3 статті 122).

У відповідності до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу (частина 4 статті 258 КУпАП).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ від 07.11.2015 № 1395, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі Інструкція № 1395) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно зі статтею 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як встановлено статтею 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, як представник державного органу, наділений повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності, у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.

Дослідивши наявний в матеріалах справи відеозапис колегією суддів встановлено, що відповідачем не дотримано порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, встановленого чинним законодавством.

Так, зокрема, на вказаному відеозаписі взагалі не зафіксовано здійснення розгляду справи, пред`явлення та дослідження доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, роз`яснення позивачу її прав, закріплених у статтях 268, 289 КУпАП, у зв`язку із чим колегія суддів приходить до висновку про порушення поліцейським порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтями 268, 278, 279 КУпАП та Інструкцією № 1395.

За приписами статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі № 524/832/17, який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковим для врахування судом.

Згідно з частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання вимог частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За змістом норм частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів звертає увагу, що усі сумніви у правомірності рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень трактуються на користь особи-позивача. Для позивача достатньо вказати на факт прийняття рішення, вчинення дії чи допущення бездіяльності, якщо допустимі докази для цього недоступні. У свою чергу відповідач має довести факт прийняття такого рішення чи вчинення дії і їх правомірність, або ж спростувати цей факт і довести правомірність своєї бездіяльності. У разі невиконання цього обов`язку адміністративний суд повинен задовольнити вимогу позивача і визнати протиправними рішення, дії чи бездіяльність, на які вказував позивач.

Таким чином, колегія суддів вважає, що фактичні обставини справи не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а в даному випадку відповідачем в порушення вимог статті 72 КАС України не виконано обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, не надано належних і допустимих доказів наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, що в свою чергу не дає можливості встановити вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що у спірних відносинах відповідачем не доведено вчинення ОСОБА_1 порушення підпункту «в» пункту 2.3 ПДР України, адміністративна відповідальність за яке передбачена частиною 5 статті 121 КУпАП, у зв`язку з чим слід дійти висновку про наявність підстав для скасування постанови про адміністративне правопорушення від 19.08.2024 серії ЕНА № 2865175.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 05.03.2020 по справі № 607/7987/17, від 02.12.2019 по справі 766/16904/16-а, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 24.01.2019 по справі № 428/2769/17, від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, яка є обов`язковою для врахування в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що відповідачем не доведено наявності у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею частиною 5 статті 121 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача підлягає закриттю.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи (частина перша статті 317 КАС України). Зміна судового рішення може полягати, зокрема, у доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

З огляду на те, що суд першої інстанції, дійшовши правильного висновку про недоведеність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, та порушення відповідачем процедури розгляду справи, помилково вважав відсутніми підстави для здійснення зупинки транспортного засобу, рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 632/1490/24 слід змінити з підстав та мотивів задоволення позовних вимог, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 632/1490/24 залишається без змін, як законне та обґрунтоване.

Доводи апеляційної скарги в цій частині висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 632/1490/24 - змінити з підстав та мотивів задоволення позову.

В іншій частині рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07.10.2024 у справі № 632/1490/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає касаційному оскарженню в силу ч. 3 ст. 272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді Я.М. Макаренко С.П. Жигилій