Справа № 420/16237/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Одеса

Зала судових засідань № 22

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

За участю секретаря Поліщука О.В.

За участю сторін:

Від позивача: Покотило М.В.

Від відповідача: Штомпель К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду справу за адміністративною позовною заявою Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС в Одеській області (код ЄДРПОУ ВП 44069166; адреса: вул.Семінарська, буд.5,м.Одеса, 65044) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

27 травня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 23.05.2024 року) до Головного управління ДПС в Одеській області, у якій представник позивача просить суд:

визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області від 04.08.2023 року №№ 19325/15-32-24-05, 19330/15-32-24-05, 19329/15-32-24-05, 19327/15-32-24-05;

визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС в Одеській області від 28.11.2023 року № 0-1532.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 27.05.2024 року, адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалами суду:

- від 03.06.2024 року позовну заяву залишено без руху;

- від 12.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено, що розгляд справи буде проводитись за правилами загального позовного провадження, з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання.

При цьому суд виснував, що строк для звернення до суду з позовом позивачем не пропущений.

Ухвалою суду від 22.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду справи по суті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі акту №16326/15-32-24-05-09/ від 16.06.2023 року про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 04.08.2023 року: №19330/15-32-24-05, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи на суму 2102747,51 грн., № 19325/15-32-24-05, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 159521,87 грн., № 19329/15-32-24-05, яким донараховано податок на додану вартість у сумі 10009 грн., № 19327/15-32-24-05, яким застосовано адміністративний штраф у розмірі 1020 грн., а також 28.11.2023 року податковим органом прийнято податкову вимогу № 0-1532 на загальну суму 2103767,51 грн. У податкового органу були відсутні правові підстави, як для проведення податкової перевірки за період діяльності з 2017 року, так і для подальшого прийняття оскаржуваних ППР. Так, позивач посилається на те, що перевірка була проведена у 2023 році за період 01.01.2017-22.04.2020 р.р., тобто перевірка стосувалась періоду, що значно перевищує 1095 днів з дати призначення податкової перевірки. Перевірка може бути проведена за останні 3 роки, що передують даті призначення перевірки, з урахуванням терміну надання звітності, однак, у даному випадку перевірка була проведена за період 01.01.2017-22.04.2020 р.р., що у сукупності перевищує 1095 днів. Позивача не було належним чином повідомлено про проведення щодо неї податкової перевірки та не було вручено акт перевірки; на момент винесення оскаржуваних ППР закінчились граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків. Документи, що долучені до даної позовної заяви, дозволяють належним чином встановити, що отримавши кошти від реалізації квитків, ОСОБА_1 здійснювала перерахування таких коштів (за виключенням своєї комісії) організаторам заходів, відтак, до складу прибутку позивачки, який і підлягає оподаткуванню, має входити тільки комісія, розмір якої належним чином відображений у податкових деклараціях та документально підтверджений.

30.07.2024 року відповідач подав до суду відзив на позов (сформовано в Електронному суді 29.07.2024 року), в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.п. б) п.п. 69.2 п. 69 підрозд. 10 р. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, пп. 82.2 ст. 82 ПКУ, у зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця від 22.04.2020 року № 3109038, згідно наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.04.2023 року № 2847-п, головним державним інспектором Головного управління ДПС в Одеській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що знаходиться за податковою адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач вказує, що копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмове повідомлення від 25.04.2023 року № 237/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та запит від 25.04.2023 року № 5246/КПР/15-32-24-05-06 щодо надання первинних документів для проведення перевірки направлені поштою ОСОБА_1 рекомендованим листом №29 - 28.04.2023 року, однак, поштове відправлення повернуто за закінченням терміну зберігання. В ході перевірки встановлено за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування. Позивач не надала до перевірки: книги обліку доходів та витрат; документів щодо руху грошових коштів по банківським рахункам; трудові, цивільно-правові угоди, табелі обліку робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати, заяви про застосування податкової соціальної пільги; накладні на придбання ТМЦ, товарно-транспортні накладні, рахунки, рахунки-фактури, товарні чеки, акти купівлі-продажу, кошториси на виконані роботи, акти виконаних робіт, акти прийому-передачі та документи, що підтверджують сплату за товари, роботи, послуги; договори на оренду приміщення, де здійснюється діяльність або право власності; залишки товарно-матеріальних цінностей на початок та кінець перевіряємого періоду; дебіторська та кредиторська заборгованість по постачальникам та покупцям на початок та кінець перевіряємого періоду; наявні необхідні ліцензії (дозволи тощо). Крім того, відповідач зазначає, що позивач в перевіряємому періоді здійснювала види діяльності (надання інших послуг із бронювання та пов`язана з цим діяльність, рекламні агентства), які передбачають наявність об`єкта/об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, також наймані працівники були прийняті на роботу на посаду: касир-квитковий, проте, позивачем не подано до податкового органу за місцем реєстрації, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП. Відповідач вказує, що платника податків було повідомлено належним чином про проведення документальної позапланової перевірки, податковим органом здійснено всі необхідні заходи щодо забезпечення повноти збору податкової інформації при проведенні документальної позапланової перевірки, але ОСОБА_1 не було проявлено розумної належної обачності при проведенні документальної перевірки та не надано до перевірки документи, як то передбачено діючим законодавством, які враховано при формуванні показників податкової звітності. Відповідач посилається на те, що при перевірці згідно наявної інформації з ІКП враховані витрати безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування за 2017-2020 р.р. в сумі 174504,00 грн. та перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат відображених в деклараціях про доходи, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки встановлено завищення документально підтверджених витрат за перевіряємий період у сумі 7934779 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 1428277 грн., та заниження військового збору у загальній сумі 119022 грн. Відповідач також зазначає, що відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок», даних наданих податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року сума отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 перевищила 1000000 грн. та склала 7381164 грн., у зв`язку з перевищенням суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом 12 календарних місяців сукупно 1000000 гривень, позивач повинна надати до Головного управління ДПС в Одеській області реєстраційну заяву про реєстрацію платником не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, тобто, до 10.01.2020 року, що позивачем здійснено не було. Враховуючи вищевикладене, відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення про збільшення грошових зобов`язань з податку на доходи, з військового збору, з податку на додану вартість та щодо застосування штрафних санкції є правомірними та підстави для їх скасування відсутні.

05.08.2024 року позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій посилається на те, що викладені доводи у відзиві відповідача до позовної заяви є необґрунтованими. У відповіді на відзив, окрім викладених доводів позовної заяви, позивачем додатково зазначено, що право надавати заперечення щодо висновків органу державної фіскальної служби та долучати до матеріалів справи докази на підтвердження таких заперечень надається платнику, як на усіх стадіях податкового контролю, так і на стадіях судового процесу, на яких допускається подання учасником процесу нових доказів.

20.11.2024 року позивачем подані додаткові письмові пояснення, в яких вона посилалась на те, що нею не було отримано запит на надання документів, без аналізу яких неможливо встановити відповідність/невідповідність задекларованих позивачкою даних, а тому, відповідач мав можливість зупинити проведення перевірки. Відповідач безпідставно не вжив таких заходів. На думку позивача, ненадання нею первинних документів, які належним чином оформлені та наявні в матеріалах адміністративної справи, по операціям, які були предметом перевірки, та не зупинення або перенесення термінів проведення документальної позапланової невиїзної перевірки зумовило висновки такої перевірки виключно на підставі податкової інформації без повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження первинних документів платника податків та мало наслідком покладення необґрунтованих висновків про порушення податкового законодавства в основу спірних донарахувань за оскарженими ППР.

20.11.2024 року відповідачем подані додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що контролюючий орган протягом дії карантину (з 18.03.2020 по 30.06.2023 р.р.) та воєнного, надзвичайного стану в Україні (24.02.2024 р. по теперішній час) має право проводити перевірки, встановлені п.п. 69.9 п. 69 підрозд. 10 розд. XX «Перехідні положення» ПКУ, за період, який перевищує 1095 днів, оскільки строки давності, визначені ст. 102 ПКУ, збільшуються на період, починаючи з дати дії карантину до набрання чинності Закону України від 12 травня 2022 року № 2260-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податковою адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнною, надзвичайного стану».

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. б) п.п. 69.2 п. 69 підрозд. 10 р. ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78, п. 79.1 ст. 79, пп. 82.2 ст. 82 ПКУ, у зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2020 року № 3109038, згідно наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.04.2023 року № 2847-п, головним державним інспектором Головного управління ДПС в Одеській області проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , що знаходиться за податковою адресою: АДРЕСА_2 .

Копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмове повідомлення від 25.04.2023 року № 237/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та запит від 25.04.2023 року №5246/КПР/15-32-24-05-06 щодо надання первинних документів для проведення перевірки направлені поштою ОСОБА_1 рекомендованим листом № 29 за адресою: АДРЕСА_2 - 28.04.2023 року, яка є її податковою адресою та адресою реєстрації місця проживання, однак, поштове відправлення повернуто з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

За результатами перевірки складено акт № 16326/15-32-24-05-09/ від 16.06.2023 року, відповідно до висновків якого, встановлені наступні порушення з боку позивача:

- п. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України та Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом ДПА України від 16.09.2013 року № 481, зареєстрований в Мінюсті України 04.10.2013 року за № 1686/24218, в частині не ведення Книги обліку доходів і витрат (Ф.10) за перевіряємий період;

- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16, абз. 4 п. 63.3 ст. 63 Податкового кодексу України, не подано повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням;

- п. 177.2 ст. 177, п. 167.1 ст. 167, п. 179.7 ст. 179 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами-підприємцями за результатами річного декларування на загальну суму 1428277 грн.;

- пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, п. 177.2 ст. 177, п. 16 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання з військового збору, який сплачується фізичними особами-підприємцями за результатами річного декларування на загальну суму 119022 грн.;

- в порушення п.п. 183.1, 183.2 ст. 183 розділу V Податкового кодексу України - не подано заяву про реєстрацію платником ПДВ;

- п. 181.1 ст. 181, п.п. 183.1, 183.2 ст. 183, п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 202.1 ст. 202 Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано податкові зобов`язання по податку на додану вартість в сумі 8007,20 грн.;

- п.п. 44.1, 44.3, 44.5 ст. 44 Податкового кодексу України - не збереження та не надання первинних документів для проведення документальної перевірки.

На підставі висновків акту перевірки, Головним управлінням ДПС в Одеській області 04.08.2023 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № 19325/15-32-24-05 про збільшення грошового зобов`язання з військового збору за податком зобов`язанням на суму 111694 грн. та за штрафними (санкціями) штрафами на суму 27886 грн.;

- № 19330/15-32-24-05 про збільшення грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за податком зобов`язанням на суму 1340337 грн. та за штрафними (санкціями) штрафами на суму 33463450 грн.;

- № 19329/15-32-24-05 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість за податком зобов`язанням на суму 8007,20 грн. та за штрафними (санкціями) штрафами на суму 2001,80 грн.;

- № 19327/15-32-24-05 про застосування штрафних санкцій на суму 1020 грн. згідно п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України;

- податкову вимогу від 28.11.2023 року № 0-1532 на загальну суму 2103767,51 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями та вимогою про сплату боргу, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно п. 75. 1 ст. 75 Податкового кодексу України (в редакції на момент проведення оскаржуваної перевірки, далі ПК України), контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до вимог пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Документальною невиїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться в приміщенні контролюючого органу.

Підпунктом 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України передбачено, що документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких підстав: розпочато процедуру реорганізації юридичної особи (крім перетворення), припинення юридичної особи або підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, закриття постійного представництва чи відокремленого підрозділу юридичної особи, в тому числі іноземної компанії, організації, порушено провадження у справі про визнання банкрутом платника податків або подано заяву про зняття з обліку платника податків.

Особливості проведення документальної невиїзної перевірки визначені у статті 79 ПК України, згідно якої документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

У разі надіслання (вручення) відповідно до статті 42 цього Кодексу платнику податків (його представнику) копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення позапланової невиїзної перевірки, шляхом надсилання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення документальна позапланова невиїзна перевірка (крім перевірки, визначеної статтею 200 цього Кодексу) розпочинається не раніше 30 календарного дня з дати надсилання такого повідомлення та копії наказу.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

В свою чергу, згідно п.п. 42.1, 42.2, 42.3, 42.5 ст. 42 ПК України, податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Якщо платник податків у порядку та у строки, визначені статтею 66 цього Кодексу, повідомив контролюючий орган про зміну податкової адреси, він на період з дня державної реєстрації зміни податкової адреси до дня внесення змін до облікових даних такого платника податків звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за попередньою податковою адресою та в подальшому повернених як таких, що не знайшли адресата.

У разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована, як фізична особа-підприємець Одеською міською радою Одеської області 22.10.2013 року, номер державної реєстрації 0109038, код основного виду економічної діяльності: 79.90 - надання інших послуг із бронювання та пов`язана з цим діяльності.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрована, як платник ЄСВ з 23.10.2013 року.

На обліку в Суворовській ДПІ Головного управління ДПС в Одеській області перебуває з 23.10.2013 року, реєстраційний №15 до 22.04.2020 року як ФОП платник податків, а після цього - як фізична особа-платник податків.

Податкова адреса згідно з відомостями ІС «Податковий блок» та фактичне місцезнаходження (місце проживання): АДРЕСА_2 , наразі та станом на дату надіслання їй податкових документів щодо перевірки ці відомості співпадають.

У зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2020 року № 3109038, згідно наказу Головного управління ДПС в Одеській області від 24.04.2023 року № 2847-п, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України.

Суд зазначає, що ПК України не встановлює конкретного строку задля реалізації контролюючим органом права на проведення документальної позапланової перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України після виникнення відповідної підстави, а лише у пункті 102.1 статті 102 ПК України визначає, що контролюючий орган може провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 39-2 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.

У період виникнення спірних правовідносин застосування статті 102 ПК України мало свої особливості, а саме: пункт 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України встановив зупинення перебігу усіх строків давності, встановлених статтею 102 ПК України, на період з 18 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).

Дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України зупинено на період дії воєнного, надзвичайного стану згідно з пунктом 2 розділу II Закону № 2120-IX від 15 березня 2022 року, який набрав чинності 17 березня 2022 року. Цим же Законом в ПК України були внесені певні зміни, зокрема, статтю 102 доповнено пунктом 102.9 такого змісту: «На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».

Водночас, 07 березня 2022 року набрав чинності Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року, яким підрозділ 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України доповнено пунктом 69, зокрема, підпункт 69.9 якого встановив, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Положення ПК України щодо зупинення усіх строків були чинними до 27 травня 2022 року (дата набрання чинності Законом України № 2260-IX від 12 травня 2022 року). З цього дня у податковому законодавстві з`явились винятки, на які зупинення строків не поширювалося, зокрема, щодо строків проведення фактичних та документальних позапланових перевірок.

Також суд звертає увагу, що Закон України № 2118-IX від 03 березня 2022 року шляхом доповнення підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України пунктом 69, зокрема, підпунктом 69.2 встановив мораторій на проведення будь-яких видів перевірок. Такий «суцільний» мораторій діяв до 17 березня 2022 року, водночас мораторій на проведення документальних позапланових перевірок, що проводяться на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України остаточно був скасований з 27 травня 2022 року.

Висновки суду відповідають правовим позиціям Верховного Суду в постанові від 05 червня 2024 року у справі № 520/4882/23.

Застосовуючи такий висновок до спірних у справі правовідносин, суд виходить з того, що у зв`язку з надходженням від Єдиного Державного реєстру юридичних, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відомостей про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 від 22.04.2020 року № 3109038, у контролюючого органу виникло право на проведення документальної позапланової перевірки позивача на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, реалізація якого до 27 травня 2022 року була фактично неможливою через дію запровадженого законодавцем мораторію на проведення такого виду перевірки.

Оскільки ПК України не встановлює конкретного строку для прийняття контролюючим органом наказу про проведення перевірки на підставі підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78 ПК України, суд відхиляє доводи позивача та приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що ГУДПС в Одеській області втратило право на проведення такої перевірки після припинення підприємницької діяльності позивача, як ФОП відсутні, а спірна перевірка проведена з урахуванням строків давності та продовження строків для проведення перевірки, у зв`язку із введеним мораторієм на її проведення.

Що стосується доводів позивача про те, що вона не була повідомлена про проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Верховний Суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що обов`язку контролюючого органу щодо повідомлення платника податків про проведення відповідної перевірки кореспондує обов`язок такого платника добросовісно ставитись до отримання відповідної кореспонденції або повідомлень, крім того, необізнаність платника з наказом про проведення перевірки через нехтування або ухилення від виконання такого обов`язку без поважних причин не може бути в подальшому розцінена на користь останнього (постанови Верховного Суду від 10 травня 2022 року у справі № 804/2455/18, від 11 лютого 2021 року у справі № 802/549/16-а).

У постанові від 06 серпня 2019 року у справі № 520/8681/18 Верховний Суд виклав правовий підхід щодо застосування норм статті 42, пункту 79.2 статі 79 ПК України у правовідносинах, в яких спір стосувався правомірності дій контролюючого органу при призначенні та проведенні документальної позапланової невиїзної перевірки як підстави позову про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Відповідно до встановленого судами попередніх інстанцій у тій справі факту повернення поштового відправлення з позначкою «за закінченням терміну зберігання», яким було направлено платнику наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки, скерованого на податкову адресу платника податків рекомендованим поштовим відправленням, Верховний Суд зробив висновок, що платник податків вважається таким, що належним чином повідомлений про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки.

Такий правовий висновок також підтримано й Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі №810/3116/18.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 480/10213/21.

Як встановлено судом, копія наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, письмове повідомлення від 25.04.2023 року №237/15-32-24-05 про дату початку та місце проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та запит від 25.04.2023 року №5246/КПР/15-32-24-05-06 щодо надання первинних документів для проведення перевірки направлені поштою ОСОБА_1 рекомендованим листом за адресою: АДРЕСА_2 - 28.04.2023 року, однак, поштове відправлення повернуто з відміткою відділення поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання.

Суд констатує, що позивач не повідомляла відповідача про зміну своєї податкової адреси до припинення підприємницької діяльності (22.04.2020 року включно) а також не повідомляла податковий орган про будь-які зміни адреси місця проживання як фізичної особи-платника податків, після того, як була поставлена на облік відповідача як фізична особа-платник податків.

Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, як відсутні і покликання позивача на такі обставини.

Суд відхиляє аргумент позивача, що відповідач мав зупинити проведення перевірки з підстав невручення їй запиту про надання документів (п.82.4 ст.84 ПК України), адже це є правом а не обов`язком податкового органу, таке зупинення на невизначений строк в даному випадку не узгоджується з обов`язком відповідача провести перевірку платника податку, який припинив підприємницьку діяльність. Також слід зважити на те, що позивач не подавала до податкового органу заяву про втрату документів, тому такі доводи суд вважає безпідставними.

Таким чином, в розумінні статті 42 ПК України таке поштове відправлення вважається належним підтвердженням вручення платнику податків наказу та повідомлення про проведення перевірки, тому доводи позивача щодо невиконання податковим органом обов`язку щодо належного повідомлення платника податків про проведення перевірки є безпідставними.

Що суті встановлених порушень.

Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст. 177 Податкового кодексу України (далі ПК України, в редакції за перевіряємий період).

Згідно п. 177.1 ст. 177 ПК України, доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

В свою чергу, відповідно до вимог п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі: заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами.

Згідно п. 177.2, пп. 177.3.1 п. 177.3 ст. 177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, не включаються до витрат і доходу суми податку на додану вартість, що входять до ціни придбаних або проданих товарів (робіт, послуг).

Не включаються до доходу фізичної особи - підприємця суми акцизного податку з реалізованих суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів.

Підпунктами 177.4.1-177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України, в редакції до 23.05.2020 року, було передбачено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

З урахуванням змін, внесених Законами №466-IX від 16.01.2020 року та № 1914-IX від 30.11.2021 року, згідно пп. 177.4.3 п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать: суми податків, зборів, пов`язаних з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єктів житлової нерухомості); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, роялті на користь правовласників, як винагорода за використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав чи як відрахування на користь правовласників на підставі договорів, укладених таким платником податку з організаціями колективного управління відповідно до Закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, пов`язаних з господарською діяльністю фізичної особи підприємця.

В іншій частині до п.п. 177.4.1-177.4.4 п. 177.4 ст. 177 ПК України в перевіряємий період зміни не вносились.

Відповідно до п.п. 177.4.5-177.4.7 ст. 177 ПК України, в редакції до 23.05.2020 року, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів.

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється із застосуванням прямолінійного методу нарахування амортизації, за яким річна сума амортизації визначається діленням первісної вартості об`єкта основних засобів та нематеріальних активів, яка амортизується, на строк корисного використання об`єкта основних засобів та нематеріальних активів.

Згідно п.п. 177.4.5-177.4.6 ст. 177 ПК України, з урахуванням змін, внесених Законом № 466-IX від 16.01.2020 року, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів, визначених абзацами восьмим - десятим підпункту 177.4.6 цього пункту; документально не підтверджені витрати.

Зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення поточного ремонту; ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.

Відповідно до вимог п. 177.5, пп. 177.5.1, 177.5.3 п. 177.5, п.п. 177.6-177.8 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу податкову декларацію за місцем своєї податкової адреси за результатами календарного року у строки, встановлені цим Кодексом для річного звітного податкового періоду, в якій також зазначаються авансові платежі з податку на доходи.

Авансові платежі з податку на доходи фізичних осіб розраховуються платником податку самостійно згідно з фактичними даними обліку доходів і витрат, що ведеться згідно з пунктом 177.10 цієї статті, кожного календарного кварталу та сплачуються до бюджету до 20 числа місяця, наступного за кожним календарним кварталом (до 20 квітня, до 20 липня і до 20 жовтня). Авансовий платіж за четвертий календарний квартал не розраховується та не сплачується.

Якщо результатом розрахунку авансового платежу за відповідний календарний квартал є від`ємне значення, то авансовий платіж за такий період не сплачується.

Остаточний розрахунок податку на доходи фізичних осіб за звітний податковий рік здійснюється платником самостійно згідно з даними, зазначеними в річній податковій декларації, з урахуванням сплаченого ним протягом року податку на доходи фізичних осіб на підставі документального підтвердження факту його сплати.

Надмірно сплачені суми податку підлягають зарахуванню в рахунок майбутніх платежів з цього податку або поверненню платнику податку в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У разі якщо фізична особа - підприємець отримує інші доходи, ніж від провадження підприємницької діяльності, у межах обраних ним видів такої діяльності, такі доходи оподатковуються за загальними правилами, встановленими цим Кодексом для платників податку - фізичних осіб.

Фізична особа - підприємець вважається податковим агентом працівника - фізичної особи, яка перебуває з нею у трудових, цивільно-правових відносинах, або будь-якої іншої фізичної особи щодо будь-яких оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) на користь такої особи.

Під час нарахування (виплати) фізичній особі - підприємцю доходу від здійснення нею підприємницької діяльності, суб`єкт господарювання та/або самозайнята особа, які нараховують (виплачують) такий дохід, не утримують податок на доходи у джерела виплати, якщо фізичною особою - підприємцем, яка отримує такий дохід, надано копію документу, що підтверджує її державну реєстрацію відповідно до закону як суб`єкта підприємницької діяльності. Це правило не застосовується в разі нарахування (виплати) доходу за виконання певної роботи та/або надання послуги згідно з цивільно-правовим договором, коли буде встановлено, що відносини за таким договором фактично є трудовими, а сторони договору можуть бути прирівняні до працівника чи роботодавця відповідно до підпунктів 14.1.195 та 14.1.222 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Абзацом 1, 4 пункту 177.10 статті 177 ПК України передбачено, що фізичні особи - підприємці зобов`язані вести облік доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Облік доходів і витрат може вестися в паперовому та/або електронному вигляді, у тому числі через електронний кабінет.

Фізичні особи - підприємці застосовують реєстратори розрахункових операцій відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Згідно п. 177.11 ст. 177 ПК України, фізичні особи - підприємці подають річну податкову декларацію у строк, визначений підпунктом 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 цього Кодексу, в якій поряд з доходами від підприємницької діяльності мають зазначатися інші доходи з джерел їх походження з України та іноземні доходи, а також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого на доходи від підприємницької діяльності в розмірах, визначених відповідно до закону.

Згідно абз. 1, 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, формування доходів та витрат обумовлено фактичним придбанням товарів, робіт (послуг) з метою їх використання в межах господарської діяльності та реалізується за наявності в платника належно оформлених первинних документів, що підтверджують проведення господарських операцій.

Аналіз вищенаведених норм доводить, що формування доходів та витрат платника податку має здійснюватися безпосередньо на підставі первинних документів.

В свою чергу, первинним документом в розумінні ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV), є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

В ході перевірки встановлено за період з 01.01.2017 року по 22.04.2020 року ФОП ОСОБА_1 здійснювала господарську діяльність на загальній системі оподаткування.

До перевірки позивачем не надано:

- книги обліку доходів та витрат;

- документів щодо руху грошових коштів по банківським рахункам;

- трудові, цивільно-правові угоди, табелі обліку робочого часу, відомості нарахування та виплати заробітної плати, заяви про застосування податкової соціальної пільги;

- накладні на придбання ТМЦ, товарно-транспортні накладні, рахунки, рахунки-фактури, товарні чеки, акти купівлі-продажу, кошториси на виконані роботи, акти виконаних робіт, акти прийому-передачі та документи, що підтверджують сплату за товари, роботи, послуги;

- договори на оренду приміщення, де здійснюється діяльність або право власності; залишки товарно-матеріальних цінностей на початок та кінець перевіряємого періоду;

- дебіторська та кредиторська заборгованість по постачальникам та покупцям на початок та кінець перевіряємого періоду; наявні необхідні ліцензії (дозволи тощо).

Крім того, позивач в перевіряємому періоді здійснювала види діяльності (надання інших послуг із бронювання та пов`язана з цим діяльність, рекламні агентства), які передбачають наявність об`єкта/об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, також наймані працівники були прийняті на роботу на посаду: касир-квитковий, проте, позивачем не подано до податкового органу за місцем реєстрації, повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП.

При перевірці згідно наявної інформації з ІКП враховані витрати безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності на загальній системі оподаткування за 2017-2020 р.р. в сумі 174504,00 грн. та перевіркою правильності визначення документально підтверджених витрат відображених в деклараціях про доходи, з даними про суми витрат, визначеними в ході перевірки встановлено завищення документально підтверджених витрат за перевіряємий період у сумі 7934779 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 1428277 грн., та заниження військового збору у загальній сумі 119022 грн.

Окрім цього, відповідно до інформаційної бази даних ІС «Податковий блок», даних наданих податкових декларацій про майновий стан та доходи за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року сума отриманого доходу ФОП ОСОБА_1 перевищила 1000000 грн. та склала 7381164 грн., у зв`язку з перевищенням суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню протягом 12 календарних місяців сукупно 1000000 гривень, позивач повинна була надати до Головного управління ДПС в Одеській області реєстраційну заяву про реєстрацію платником не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, тобто, до 10.01.2020 року, що нею здійснено не було.

Суд зазначає, що позивачем під час перевірки не були підтверджені витрати у сумі 7934779грн., що не спростовано в ході розгляду справи.

Як встановлено у пункті 44.3 статті 44 ПК України, платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених пунктом 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом визначених законодавством термінів, але не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу) з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а в разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності, та документів, пов`язаних з виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, - не менш як 1095 днів з дня здійснення відповідної господарської операції (для відповідних дозвільних документів - не менш як 1095 днів з дня завершення терміну їх дії).

У разі ліквідації платника податків документи, визначені пунктом 44.1 цієї статті, за період діяльності платника податків не менш як 1095 днів (2555 днів - для документів та інформації, необхідної для здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статей 39 та 39-2 цього Кодексу), що передували даті ліквідації платника податків, в установленому законодавством порядку передаються до архіву.

Аналіз змісту наведених норм ПК України свідчить про те, що обов`язок платника зберігати документи й надавати їх під час перевірки контролюючому органу кореспондується з компетенцією контролюючого органу здійснювати перевірку на підставі первинних документів платника податків.

Ненадання платником документів на підтвердження задекларованих показників податкового обліку прирівнюється нормами пункту 44.6 статті 44 ПК України до їх відсутності.

Окремо суд підкреслює помилковість позиції позивача, що відсутність первинних документів в розпорядженні відповідача при проведенні перевірки (що сталося виключно внаслідок її власної необачності, адже вона мала усвідомлювати, що позапланова перевірка у будь-якому разі може проведена в силу імперативної норми п.п.78.1.7 п.78.1 ст.78 ПК України та їй слід було забезпечити отримання кореспонденції за своєю адресою) виключає підстави для формування висновків акту перевірки.

Стаття 79 ПК України встановлює, що документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі документів та даних, наданих платником податків, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

За наведеного правового регулювання, оскільки позивач в розумінні наведених вимог ПК України вважається повідомленою про проведення перевірки, під час перевірки та після її проведення не надала документи, які підтверджують витрати за перевіряємий період у сумі 7934779 грн., що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб, який сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за перевіряємий період у загальній сумі 1428277 грн. та як наслідок заниження ПДВ (з огляду на те, що у позивача виник обов`язок з реєстрації платником ПДВ), та заниження військового збору у загальній сумі 119022 грн., суд приходить до висновку, що відповідачем цілком правомірно прийняті оскаржувані ППР про збільшення грошових зобов`язань з цих податків та застосування штрафних санкцій, в тому числі, за неподання документів до перевірки.

Враховуючи встановлену судом правомірність оскаржуваних ППР, підстави для скасування податкової вимоги щодо сплати боргу також відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, що ним в даній справі дотримано.

Згідно ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення та податкова вимога є обґрунтованими та підстави для їх скасування відсутні.

Отже, позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Понесені позивачем судові витрати суд покладає на неї виходячи з положень ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-платника податків ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, податкової вимоги відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. 293,295 КАС України до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Повне рішення складено та підписано 29 листопада 2024 року.

Суддя М.М. Аракелян

.