Справа № 260/7286/24
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

29 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/7286/24

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючого - судді Рейті С.І., розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника ОСОБА_1 адвоката Жук Юрія Миколайовича про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Закарпатського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області в особі Виноградівського відділу, Державного підприємства Документ в особі відокремленого підрозділу філія в Словацькій Республіці, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою судді від 25.11.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

28.11.2024 року представником позивача подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони Державній міграційній службі України, Головному управлінню Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Виноградівському відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області, Державному підприємству «Документ та його відокремленому підрозділу - філії в Словацькій Республіці вчиняти будь-які дії, що спрямовані на повернення оформленого на ім`я ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 07.03.2024, дійсний до: 07.03.2034, орган, що видав: 2114) від відокремленого підрозділу Державного підприємства «Документ» - філії в Словацькій Республіці, яка розташована в м. Братислава до відповідного територіального органу/територіального підрозділу ДМС на зберігання, до набрання рішенням суду у справі № 260/7286/24 законної сили та зобов`язати відокремлений підрозділ Державного підприємства «Документ» філію в Словацькій Республіці, зберігати оформлений на ім`я ОСОБА_2 паспорт громадянина України для виїзду за кордон (серія НОМЕР_1 , дата видачі: 07.03.2024, дійсний до: 07.03.2034, орган, що видав: 2114), до набрання рішенням суду у справі № 260/7286/24 законної сили.

Необхідність забезпечення адміністративного позову вказаним способом аргументована тим, що 18.11.2024 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до Закарпатського окружного адміністративного суду, а 21.11.2024 року отримав на свій мобільний телефон SMS-повідомлення, в якому йдеться про те, що його закордонний паспорт готовий до видачі.

23.11.2024 року позивач особисто прибув до філії ДП «Документ» в Словацькій Республіці, яка розташована в м. Братислава, з метою отримання оформленого на його ім`я паспорта громадянина України для виїзду за кордон.

Однак, службові особи філії ДП «Документ» в Словацькій Республіці відмовились видавати оформлений на ім`я позивача закордонний паспорт, без пред`явлення ним його військово-облікових документів.

При цьому, згідно чинного законодавства, у разі неотримання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон протягом трьох місяців з дня його надходження до відокремленого підрозділу - філії ДП «Документ» в Словацькій Республіці, тобто до 18.02.2025 року, оформлений на його ім`я закордонний паспорт, разом із заявою-анкетою та долученими до неї документами повертаються згідно з актом приймання-передачі відповідному територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС для подальшого зберігання.

Відтак, позивач припускає, що його закордонний паспорт може бути відправлено до відповідного територіального органу/ територіального підрозділу ДМС на зберігання, ще до закінчення розгляду справи та набрання рішенням суду законної сили, що в свою чергу, істотно ускладнить чи навіть унеможливить процес виконання рішення суду, нівелює ефективний захист та поновлення порушених прав і інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а також призведе до нецільового використання бюджетних коштів, які будуть витрачені на повторне відправлення паспорта до закордонної філії ДП Документ.

Так, згідно з ч.1 ст.150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 1 ст.154 КАС України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням приписів ч. 1 ст. 154 КАС України суд розглянув заяву позивача про забезпечення позову в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову та долучені докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.

Згідно із ч.2 ст.150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку, що забезпечення позову - це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.151 КАС України, позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Положеннями процесуального закону передбачено конкретні умови і підстави для застосування судом заходів забезпечення позову, при цьому, суд, вирішуючи це питання, повинен враховувати інтереси усіх учасників справи, а також оцінити можливі наслідки і їх вплив на права заінтересованих осіб.

Заходи забезпечення позову повинні бути нерозривно пов`язані з предметом позову і правами, про судовий захист яких іде мова, а заява, подана в порядку вказаних статей КАС України, повинна містити належні обґрунтування необхідності застосування таких процесуальних повноважень з поданням на їх підтвердження належних, допустимих, достовірних і достатніх доказів.

Заходи забезпечення позову застосовуються задля гарантування реального виконання в майбутньому судового рішення у випадку його ухвалення на користь позивача. Водночас для виконання таких заходів потрібно додержуватися щонайменше однієї з умов, визначених у частині другій статті 150 КАС України.

Стаття 152 КАС України встановлює невичерпний перелік реквізитів і змістовних вимог до такої заяви, в тому числі, спеціальні (предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову).

Тобто, законодавець встановив обов`язок особи, яка звертається із заявою про забезпечення позову, навести обґрунтування необхідності застосування такого заходу й зазначити усі необхідні відомості для цього з поданням відповідних доказів, з яких би суд мав змогу достовірно встановити доцільність реалізації вказаного процесуального повноваження.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Суд враховує, що відповідно до статті 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з Рекомендацією N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятою Комітетом міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення визначений постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014 року №152 (далі - Порядок №152).

Згідно п. 78 Порядку № 152, у разі неотримання паспорта для виїзду за кордон протягом трьох місяців з дня його надходження до уповноваженого суб`єкта паспорт для виїзду за кордон разом із заявою-анкетою та долученими до неї документами повертаються згідно з актом приймання-передачі відповідному територіальному органу/територіальному підрозділу ДМС на зберігання.

Якщо заявник не отримав оформлений паспорт для виїзду за кордон протягом року з дня його оформлення, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС письмово попереджає заявника про знищення паспорта в разі його неотримання протягом двох років з дня його оформлення, а в закордонній дипломатичній установі - з дня його надходження.

Строк зберігання паспорта для виїзду за кордон становить два роки з дня його оформлення. У зазначений строк не зараховується строк дії воєнного стану в Україні або установленого на території України Кабінетом Міністрів України карантину.

За письмовим зверненням заявника строк зберігання паспорта для виїзду за кордон може бути продовжений до трьох років з дня його оформлення.

У разі неотримання паспорта для виїзду за кордон після закінчення строку зберігання такий паспорт знищується відповідно до пунктів 92-95 цього Порядку.

Водночас, суд звертає увагу на те, що рішення про повернення оформленого на ім`я позивача паспорту для виїзду закордон, не приймалось.

Докази, які б спростовували наведений висновок суду, у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.151 КАС України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб. У зв`язку з цим, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Крім того, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити витрати, пов`язані з відновленням прав, які будуть значними.

Враховуючи вищевикладене, суд зауважує, що заявником не наведено жодних обґрунтованих мотивів, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам саме до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль, зокрема не містить доказів вчинення відповідачем будь-яких дій щодо застосування до заявника заходів адміністративного впливу, які порушують його права.

Доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду матеріали справи не містять, позивачем не надано будь-яких підтверджень наявності обставин.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Також слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

При цьому, суд роз`яснює, що позивач не позбавлений можливості ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі виникнення відповідних підстав для цього.

Керуючись ст. ст. 150, 154, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1.У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Жук Юрія Миколайовича про забезпечення позову - відмовити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені ст. 256 КАС України. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя С.І. Рейті