Справа № 140/8977/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8977/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправним та скасування рішення від 14 серпня 2024 року №38 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-XII); зобов`язати призначити пенсію зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону №796-XII з 29 липня 2024 року.

Позов обґрунтований тим, що позивач є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи, та 29 липня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. Рішенням відповідача від 14 серпня 2024 року №38 їй відмовлено у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. Така відмова мотивована тим, що право на призначення пенсії ОСОБА_1 набуде у віці 56 років; до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 12 липня 1994 року по 02 липня 2024 року, оскільки з 01 вересня 1994 року позивач працювала у м. Львові, яке не відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Із цим рішенням позивач не погоджується та зазначила, що прожила більш ніж 3 роки у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року, що підтверджується посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідкою Камінь-Каширської міської ради від 01 липня 2024 року №3635 і відповідними записами у трудовій книжці. На переконання позивача, оскільки факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року становить більше трьох років, то вона має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону №796-XII, зокрема, з урахуванням початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки) у зв`язку із проживанням з 04 грудня 1980 року по 29 липня 1989 року у зоні гарантованого добровільного відселення, а всього на 6 років.

З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.21-22). В обґрунтування цієї позиції вказав, що з поданих позивачкою документів для призначення пенсії встановлено, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та відповідно до довідки від 01 липня 2024 року №3635, виданої Камінь-Каширською міською радою Волинської області проживає та зареєстрована в місті Камінь-Каширський Волинської області з 04 грудня 1980 року по 29 липня 1989 року, з 12 липня 1994 року по даний час. Однак до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 01 вересня 1994 року по даний час, оскільки ОСОБА_1 з 01 вересня 1994 року по даний час працює у м. Львові, що підтверджується даними трудової книжки серії НОМЕР_1 виданої на її ім`я та довідками про стаж роботи. Відповідно до поданих документів для призначення пенсії, позивачка станом на 01 січня 1993 року прожила у зоні гарантованого добровільного відселення 03 роки 03 місяці 04 дні, а тому має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, після досягнення 56 років. Оскільки на момент зверненням за призначенням пенсії позивачка досягла 54 роки, то право на призначення дострокової пенсії вона не має, а тому його рішення є законним, а підстави для його скасування відсутні.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29 липня 2024 року звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення їй пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, додавши до заяви перелік документів згідно із розпискою-повідомленням (а.с.29-30).

За результатами розгляду заяви відповідачем 14 серпня 2024 року прийнято рішення №38 про відмову у призначенні пенсії (а.с.11). Листом від 22 серпня 2024 року №0300-0207-8/49951 ГУ ПФУ у Волинській області повідомило позивача про прийняте рішення (а.с.10).

Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що період проживання на територіях радіоактивного забруднення станом на 01 січня 1993 року становить 3 роки 3 місяці 4 дні, страховий стаж складає 36 років 7 місяців 12 днів. Відповідно до довідки від 02 липня 2024 року №3644, виданої Камінь-Каширською міською радою, до періоду постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період з 12 липня 1994 року по 02 липня 2024 року, оскільки згідно з записів трудової книжки НОМЕР_2 та довідок про стаж роботи, з 01 вересня 1994 року по даний час працює у місті Львові в населеному пункті, що не відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи. Одночасно повідомлено, що право на призначення пенсії ОСОБА_1 набуде у віці 56 років.

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону від 09 березня 2003 року №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі Закон №1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23 липня 1991 року №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ обумовлено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 18 липня 2024 року замість посвідчення серії НОМЕР_3 було видано довідку №2598 як потерпілій від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) (а.с.8).

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність самого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки таке посвідчення не дозволяє встановити фактичні періоди проживання/роботи особи на території радіоактивного забруднення.

З довідки Камінь-Каширської міської ради від 01 липня 2024 року №3635 вбачається, що позивач зареєстрована і постійно проживає в місті Камінь-Каширський з 04 грудня 1980 року по 29 липня 1989 року та з 12 липня 1994 року по теперішній час (а.с.9).

Відповідно до Постанови №106 місто Камінь-Каширський Волинської області входить до переліку населених пунктів, віднесених до зони гарантованого добровільного відселення внаслідок радіоактивного забруднення.

При цьому з положень статті 55 Закону №796-ХІІ висновується, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості; зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Отже, для отримання права на пільгу призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку та стажу (при умові проживання з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року не менше 3 років) суд має встановити факт проживання особи з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року у зоні гарантованого добровільного відселення (що дає право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 3 роки) та встановити період проживання з 26 квітня 1986 року і далі (що дає право на застосування розрахунку 1 рік за 2 роки проживання/роботи).

Встановлення таких обставин є обов`язковим, оскільки запроваджена законодавцем пільга застосовується за визначеною структурою та послідовністю за умови проживання з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення (тобто у період найбільш наближений до моменту аварії, що був особливо шкідливим та небезпечним для здоров`я) особа має право на зменшення пенсійного віку відразу на 3 роки, а далі кожні наступні 2 роки проживання дають право зменшувати пенсійний вік ще на 1 рік, але такий можна зменшити не більше, ніж на 6 років (максимальна межа зменшення пенсійного віку).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення, а саме у місті Камінь-Каширський Волинської області, що підтверджується довідкою Камінь-Каширської міської ради від 01 липня 2024 №3635 (а.с.9), тому, початкова величина зниження пенсійного віку може бути застосована у даному випадку.

Щодо можливості врахування додаткового показника зниження величини пенсійного віку (1 рік за 2 роки проживання/роботи), то з огляду на наявність у позивачки статусу потерпілої, що підтверджує факт проживання з 26 квітня 1986 року до 01 січня 1993 року не менше 3 років, суд досліджував питання місця проживання/роботи позивачки з 26 квітня 1986 року до 29 липня 1989 року та з 12 липня 1994 року (роки, які дають право знизити пенсійний вік до 6 років).

Як вже зазначалося, відомостями наведеної вище довідки від 01 липня 2024 №3635 підтверджується факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 з 04 грудня 1980 року по 29 липня 1989 року та з 12 липня 1994 по теперішній час.

Разом з тим, відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (а.с.31-37) та довідки Відділу освіти Шевченківського та Залізничного районів від 12 липня 2024 року №270909-вих-336 (а.с.38 зворот), довідки Ліцею №80 Львівської міської ради від 02 липня 2024 року №92 (а.с.38) ОСОБА_1 з 01 вересня 1994 року та по даний час працює у місті Львові, що виключає факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення у місті Камінь-Каширський.

Оскільки позивачка з 01 вересня 1994 року працювала у місті Львові, а тому не могла фізично перебувати в місті Камінь-Каширський Волинської області, що унеможливлює після 01 вересня 1994 року зараховувати період для обчислення права на пільгу щодо зниження пенсійного віку.

Така позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 19 вересня 2019 року у справі №556/1172/17 та від 17 червня 2020 року у справі №572/456/17 відповідно до яких виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Верховним Судом у постановах від 29 січня 2020 року у справі №572/245/17 та від 17 червня 2020 у справі №572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

З огляду на такі обставини фактичного проживання та роботи позивачки у зоні посиленого контролю з 26 квітня 1986, у тому числі станом на 01 січня 1993 року не менше 3 років (що підтверджується виданим посвідченням категорії 3), вона має право на зменшення пенсійного віку за додатковим критерієм - 1 рік за 2 роки проживання, що складає менше максимального показника зниження величини пенсійного віку і становить 4 роки.

Враховуючи право позивачки на зменшення пенсійного віку лише на 4 роки, то на час звернення (29 липня 2024 року) до територіального органу Пенсійного фонду України вона не досягла пенсійного віку 56 років, а тому не має права на призначення пенсії за віком. Відповідачем правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.

В матеріалах справи наявна архівна довідка Львівського національного університету імені Івана Франка від 05 вересня 2024 року №819-А про те, що ОСОБА_1 наказом ректора від 03 серпня 1989 року №538 зарахована студенткою першого курсу географічного факультету денної форми навчання, а наказом ректора від 30 червня 1994 року №400 та рішенням їй присвоєно кваліфікацію «Географ. Викладач» з видачею диплома ЛМ №012469 (а.с.27). Ця довідка містить інформацію про періоди літніх та зимових канікул.

Однак за хронологією подій архівна довідка від 05 вересня 2024 року №819-А була видана пізніше у часі, ніж рішення ГУ ПФУ у Волинській області про відмову у призначення пенсії ОСОБА_1 .

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов переконання про відмову у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення від 14 серпня 2024 року №38 та зобов`язання призначити позивачу пенсію зі зниженням пенсійного віку (на 6 років) на підставі Закону №796-XII з 29 липня 2024 року.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати позивачу за рахунок відповідачів відповідно до приписів статті 139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ідентифікаційний код 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк