Справа № 386/1527/24
Суддя: Гут Ю. О.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 386/1527/24
Провадження № 2-а/386/22/24
УХВАЛА

про повернення заяви

28 листопада 2024 року смт. Голованівськ

Суддя Голованівського районного суду Кіровоградської області Гут Ю. О.

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення ,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, шляхом направлення 13.11.2023 позовної заяви поштою, яка надійшла до суду 18.11.2023.

Ухвалою суду від 18.11.2024 зазначена позовна заява залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог ч. 5 ст. 160, ч. 3 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме:

- в позовній заяві не повністю вказані адреси сторін (не вказані район та облать)

- в позовній заяві не зазначена офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти відповідача;

- відомості про наявність або відсутність електронного кабінету сторін.

- в позові не зазначено щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-не надано клопопотання про поновлення пропущенного строку оскарження постанов;

- не в повній мірі сплачений судовий збір .

Копію ухвали суду позивач отримав рекомендованим листом під підпис 22.11.2024.

26.11.2024 позивач наддав суду заяву про усунення недоліків позовної заяви на виконання ухвали суду, до якої додав квитанцію про сплату судового збору, наддав позовну заяву в новій редакції та додав до неї документи завірені належним чином.

Також подав до суду заяву про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав, в якій просив визнати причини пропуску ним строку для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк. Заяву обгрунтував тим, що про винесення постанов №139 та №140 від 20.09.2024 він не знав, його жодним чином не повідомили про дату, час та місце розгляду справ про адміністративні правопорушення, тому мав всі підстави вважати, що справи досі не розглядалися. В порушення вимог ст. 268 КУпАП розгляд протоколів №139 та №140 від 05.09.2024 проведений за його відсутності та без належного повідомлення його про час та місце розгляду справи про адміністративне правлопорушення, під час винесення постанови йому не було надано можливості в повному обсязі скористатися правами, пердбаченими ст. 268 КУпАП, клопотання про розгляд справи за його відстуності не подавалися. Наведене свідчить, що начальником Голованівського РТЦК під час винесення оскаржуваних постанов були грубо порушені норми діючого законодавства, які гарантували йому право на об`єктивний та справедливий розгляд справи.

Вивчивши матеріали адміністративного позову, приходжу до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За приписами ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, для ухвалення судом рішення про поновлення строку звернення до суду, необхідно навести реальні фактичні обставини, які перешкоджали позивачу своєчасно звернутися до суду.

Варто зауважити, що поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Приписами статті 44 КАС України встановлено, зокрема, обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відтак, процесуальним законом чітко закріплено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом.

Позивач оскаржує постанову про накладення адміністративних стягнень по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП №139 та №140 від 20.09.2024, постановлені начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .

Позовну заяву позивачем відправлено 13.11.2024 на адресу суду через поштовий зв`язок, та отримана судом 18.11.2024, тобто із пропуском встановленого десятиденного строку на оскарження постанови.

Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві стверджує, що не був присутній під час прийняття оскаржуваних постанов та не був повідомлений про час день та місце розгляду.

Із долучених до позовної заяви копій оскаржуваних постанов бачається, що ОСОБА_1 від отримання копії постанови відмовився в присутності свідків.

До заяви про поновлення строку звернення до суду за захистом своїх прав позивач жодного доказу про поважність даного строку не подає, а саме: докази його знаходження іншому місці в день винесення постанов, при яких обставинах та дату отримання оскаржуваних постанов та протоколів, які додані до позову, лише вказує, що був відсутній при винесенні оскаржуваних постанов і не був повідомлений про дату розгляду.

Відповідно до частини шостої статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Водночас, зі змісту доданих до позовної заяви документів, зокрема копії оскаржуваної постанови, вбачається, що позивач від отримання копії оскаржуваної постанови відмовився. Отже, позивач був обізнаний про наявність відповідних постанов ще в день її винесення, тобто 20 вересня 2024 року і відповідно мав можливість оскаржити дані постанови у строки, визначені законом.

В ухвалі від 30 серпня 2022 року у справі №739/304/22 Верховний Суд зазначив, що сам факт відмови позивача від підпису постанови та отримання її копії свідчить про те, що позивач був обізнаний про наявність відповідної постанови ще в день її винесення.

За таких обставин, позивач, вважаючи незаконними постанови відповідача про накладення на нього адміністративних стягнень, ще у день винесення спірних постанов мав право їх оскарження.

Водночас нереалізація такого права, як і права відразу отримати копію оскаржуваної постанови, зумовлено, у тому числі, його власною пасивною поведінкою.

Отже, оскаржувані постанови постановлені 20 вересня 2024 року, позивач був присутній при винесенні оскаржуваних постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності та відмовився від отримання їх копій.

За наведених обставин, відмова позивача від отримання спірних постанов призвела до набрання ними законної сили та розпочала відлік строку на її оскарження, оскільки саме з цього моменту позивач був обізнаний про їх існування та у разі наявності сумнівів в їх законності міг скористатись правом захисту своїх прав.

Оскільки не надав суду жодного доказу про те, що про дату постановлення спірних постанов йому стало відомо не в дату їх постановлення, а при інших обставинах.

Більше того, позивач мав змогу звернутися до відповідача із заявою про видачу копії оскаржуваних постанов про накладення адміністративного стягнення, оскільки зі змісту позову вбачається, що позивач був присутній під час їх складення, а відтак йому було достовірно відомо про їх наявність.

Водночас, позивач вправі подати належні докази, які будуть підтверджувати поважність причин пропуску звернення до адміністративного суду.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, зокрема наявність об`єктивних, тобто таких, що не залежали від його волі, обставин, які унеможливили своєчасне звернення за судовим захистом.

Відповідно до ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Статтею 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

До того ж, у відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - «Конвенція») кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справі «Bellet v. France»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Велика Палата Верховного Суду у рішенні від 05.12.2018 (справа № 11-989заі18) зазначила, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Разом з цим, необхідно зважати на права скаржників на компетентне та ефективне юридичне представництво, а також на позитивні зобов`язання держави, які витікають з пункту «d» частини третьої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року (далі - Пакт) та пункту «с» частини третьої статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини наголошував на тому, що тут мова йде не просто про «призначення» захисника, який би виступав від імені обвинуваченого, а про те, щоби право на юридичну допомогу реалізовувалося практично та ефективно аби забезпечити достатній захист (рішення у справах «Artico v. Italy», «Imbrioscia v. Switzerland», «Daud v. Portugal»). Оцінити чи було юридичне представництво практичним та ефективним можна лише на підставі конкретних обставин справи, дивлячись на процес в цілому (рішення у справі «Kulikowski v. Poland»).

За загальним правилом, що сформульоване у практиці Європейського суду з прав людини, незалежно від того, скористався скаржник послугами безоплатної правової допомоги або приватного адвоката, одного призначення або дозволу на представлення інтересів скаржника з боку відповідальних органів влади може виявитися недостатньо, оскільки останній має право на «практичну і ефективну», а не «теоретичну і ілюзорну» правову допомогу. Держава не несе відповідальності за кожну помилку адвоката в рамках правової допомоги, а також за дії захисту - це є предметом розгляду між скаржником і його адвокатом, у рамках правової допомоги або поза ними. У той же час, якщо неможливість або нездатність адвоката, який надає правову допомогу, ефективним чином представляти інтереси скаржника очевидна або належним чином представлена ??увазі відповідальних національних органів влади, вони зобов`язані втрутитися. Національні суди не повинні пасивно спостерігати за випадками неефективного юридичного представництва. Якщо того вимагають обставини справи, суду необхідно вивчити, якою мірою адвокат виконує свої обов`язки (рішення у справах «Artico v. Italy», «Sannino v. Italy», «Kamasinski v. Austria», «Cuscani v. the United Kingdom»).

Згідно з вимогами п. 9 ч. 4 ст.169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Роз`яснити позивачу, що в силу ч.8 ст.169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.6 ст.169 КАС України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

На підставі наведеного та керуючись статтями 160, 161, 169 КАС України, суддя, -

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - повернути позивачу.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Копію ухвали про повернення позовної заяви та позовну заяву з усіма доданими до неї матеріалами надіслати позивачу.

Копія позовної заяви разом з додатками залишається в суді.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду, протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення за формою і змістом, передбаченими ст. 296 КАС України.

Суддя: Гут Ю. О.