Справа № 420/18760/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванова Е.А. розглянувши в спрощеному позовному провадження в приміщенні суду в м.Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ), Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому до в якому позивач просить суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_3 (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач-2) щодо обчислення та виплати грошового забезпечення та інших виплат за період з січня 2023 року по 19.04.2024, за невірним обчисленням вислуги років та без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік"; зобов`язати відповідачів здійснити перерахунок грошового забезпечення та інших виплат за період січня 2023 року по 19.04.2024, з урахуванням вірної вислуги років та посадового окладу, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінет Міністрів Україні «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 № 704, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати відповідачів видати грошові атестати та відповідні довідки для призначення пенсії з урахуванням вищезазначених змін, мотивуючи це тим, що проходив службу органах внутрішніх справ та у звільненні з ОВС у запас ЗСУ його вислуга на день звільнення склала 26 років 08 місяців 29 днів та відповідно до постанови КМУ №704 від 30.08.2017р. розмір надбавки за вислугу років 25 років та старше складає 50% але йому у період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_3 розмір надбавки за вислугу років розраховувався -45%, крім того складові грошового забезпечення з січня 2023 року по 19.04.2024 року обчислювались виходячи із суми 1762грн., без врахування розрахункової величини -прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого станом на 01 січня календарного року.

Ухвалою від 03.07.2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 03.07.2024 року зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року поновлено провадження у справі.

03.07.2024 року до суду від представника відповідача-2 надійшов відзив вх.№ЕС/27056 та вх.№ЕС/27034 на позов у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав того, що позивач отримував грошове забезпечення у в/ч НОМЕР_3 яка перебувала до 01.04.2023 року на фінансовому забезпечення уввідповідача-2 та позивач не проходив військової служби у відповідача-2 та грошове забезпечення не отримував. Та постановою КМУ №481 від 12.05.2023 року яка набрала законної сили 20.05.2023 року встановлено, що розміри посадових окладі. Окладів за військовим званням розраховуються виходячи з розміру 1762грн. та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1.12,13 і 14 та так як позивач був звільнений 19.04.2024 року то з 20.03.2023 року до 19.04.2024р. підстав застосовувати інший розмір не було. Та саме такий розмір 1762грн. був застосований при його звільненні у 2024 році.

18.07.2024 року до суду від представника відповідача-1 надійшов відзив у якому він просить відмовити у задоволенні позову з підстав того, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 з 21.01.2023 року по 19.04.2024 року. До 01.04.2023 року військова частина НОМЕР_3 перебувала на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 . Позивачу проводилась нарахування надбавки за вислугу років у відповідності до постанов КМУ №393 від 17.07.1992р. та за період з січня по травень 2023 року в розмірі 45%, за період з червня 2023 року по березень 2024 року-50%на підставі наказу №81 від 28.06.2023 року. Розрахунок грошового забезпечення проводився відповідно до п.4 Постанови КМУ №704 від 30.08.2017р. яким встановлено, що розміри посадових окладів, за військове звання розраховуються виходячи з розміру 1762грн та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12-14 та це положення набрало законної сили 20.05.2023 року. Та враховуючи, те що позивач був звільнений з військової служби після 20.05.2023 року то всі виплати проводились згідно норм п.4 постанови №704 та порушень прав позивача не було.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

ОСОБА_1 який прибув з військової частини НОМЕР_4 у званні ст. лейтенант за наказом командира в/ч НОМЕР_3 №21 від 21.01.2023 року призначений на посаду командира взводу-викладача навчального взводу навчальної роти та зарахований д списків частини НОМЕР_5 з 21.01.2023 року.

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №112 від 19.04.2024 року звільнений з військової служби у запас ЗСУ через сімейні обставини як такий, що самостійно виховує дитину до 18 років.

При звільненні у квітні 2024 року йому відповідачем -1 виплачено грошове забезпечення для визначення розміру якого застосовано розрахункова величина 1762 грн.

Та згідно абз.3 п.1 наказу №112 на день звільнення позивача з військової служби його вислуга становила 28років 10місяців 17днів. Також при звільненні він отримав грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної основної відпустки за 2022, 2023 роки. Проведено відрахування коштів із грошового забезпечення позивача за 19 діб використаної відпустки за 2024 рік, що була використана в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилась після звільнення.

Також позивачу при звільненні виплачена передбачена абз. 1 п. 2 от. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", одноразова грошова допомогу при звільненні за 2 (два) роки служби.

Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №81 від 28.06.2023 року «Про перерахунок та встановлення вислуги років військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 » позивачу встановлено вислугу років станом на 01.06.2023 року -27р. 11м. 29днів, та станом на 01.06.2023 року календарна вислуга років на військовій службі становила 1р. 03м .00днів.

Проте позивачу з січня 2023 року по травень 2023 року була встановлена та виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі -45%, та після видання наказу №81 з червня 2023 року по день звільнення -50%.

Спірним питанням на цій справі є розмір встановленої надбавки за вислугу років позивачу до червня 2023 року та застосування 1762грн для розрахунку грошового забезпечення за весь період військової служби у відповідача.

Позивач на обгрунтування розміру надбавки за вислугу років послався на наказ №130о/с від 08.09.2015року яким при звільненні його з органів внутрішніх справ визначалось, що його вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає 20 років 08 місяців 16 днів, у пільговому обчисленні складає 26 років 08 місять 20 днів (копія знаходиться в матеріалах справи).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати у період з січня 2023 року по 19 квітня 2024 року грошового забезпечення, без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, та невірного розрахунку вислуги років позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела права та висновки суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до ч.1-3 ст.9 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

30.08.2017 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років. Установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови №704 (в первинній редакції на дату прийняття) передбачено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови №704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив Постанову №103 пунктом 6 якої внесено зміни, зокрема до постанови Кабінету Міністрів України №704, пункт 4 якої викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 по справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 по справі №440/6017/21 зауважив, що на момент набрання чинності постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених пунктом 6 постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Тобто, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Водночас Закон України від 05.10.2000 №2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

У свою чергу, базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст.6 Закону №2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

При цьому, згідно із ч.2 ст.92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (п.1) та порядок встановлення державних стандартів (п.3).

Разом з цим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

При цьому п.8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 роки не містить.

Тобто, положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України , закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 по справі №913/204/18, від 10.03.2020 по справі №160/1088/19, від 09.06.2022 у справі №520/2098/19).

Отже, з огляду на передбачені в ч.3 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України правила, а також враховуючи те, що з 29.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закон №2710-ІХ із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

На підставі вказаних висновків Верховного Суду, з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, суд дійшов висновку, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, починаючи з 18.09.2020року, діяв протиправно.

Вказана позиція суду узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 та від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Суд звертає увагу, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, яка набрала чинності з 20.05.2023, внесені зміни до п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (Офіційний вісник України, 2017 р., №77, ст.2374), та викладено абзац перший в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Таким чином, з 21.01.2023 року по 19.05.2023 року визначення розміру посадового окладу та окладу за військовими (спеціальними) званнями позивача мало здійснюватися виходячи з розміру прожиткового мінімуму станом на 01 січня відповідного 2023 року.

В той же час, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що в 2023 році позивач отримував грошове забезпечення з розрахунку прожиткового мінімуму 1762,00 грн.

За таких обставин, дії військової частини НОМЕР_2 на фінансовому забезпеченні якого знаходилась в/ч НОМЕР_3 щодо обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення з 21.01.2023 року по 19.05.2023 року, а також інших належних за цей період додаткових видів грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного 2023 року є неправомірними.

З огляду на викладене суд висновує, що у спірний період з 21 січня 2023 року до 20 травня 2023 року грошове забезпечення слід нараховувати та виплачувати виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня відповідного календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 на відповідні тарифні коефіцієнт.

Така правова позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, висловлених, зокрема, у постановах від 15 листопада 2023 року у справі № 120/965/22-а, від 19 жовтня 2022 року у справі № 400/6214/21 та від 15 червня 2023 року у справі № 380/13603/21.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині перерахунку та виплати позивачу у період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінет Міністрів України Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб від 30.08.2017 р. №704, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом з тим, неправильне визначення розрахункової величини при обчисленні грошового забезпечення позивачу при обрахунку виплати у період з 21 січня 2023 року до 20 травня 2023 року не вплинуло на обчислення виплат при звільненні 19.04.2024 року та розміру його грошового забезпечення в період з 20.05.2023 по 19.04.2024р. виходячи з наступного.

20.05.2023 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481, якою внесені зміни до пункту 4 Постанови №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та викладено у наступній редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14".

Отже, починаючи з 20.05.2023 пункт 4 Постанови №704 було викладено в новій редакції, яка не передбачає застосування прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня відповідного календарного року при розрахунку розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову, а саме по 19.05.2023 року.

Щодо невірного розрахунку вислуги років.

Відповідно до п.6 Постанови КМУ №704 надбавка за вислугу років військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується в розмірах згідно з Додатком 16.

Згідно додатку №16 до постанови КМУ №704 від 30.08.2017р. за вислугу років від 20 до 25 років розмір надбавки, відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням 45%, 25 і більше років 50%.

Аналогічний зміст містить розділ IV Порядку виплати грошового забезпечення затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018.

Згідно п. 6 та 7 Порядку №260 для виплати надбавки за вислугу років командир військової частини щорічно станом на 01 січня оголошує наказом вислугу років військовослужбовців.

Наказ видається на підставі особових справ військовослужбовців та інших документів (за їх наявності), що підтверджують проходження військової служби. Календарна та пільгова вислуга років зазначаються окремо.

Оголошення вислуги років для командира військової частини здійснюється наказом вищого командира за підпорядкованістю.

Військовослужбовцям, які прибули до військової частини для подальшого проходження служби, виплата надбавки за вислугу років здійснюється на підставі інформації про вислугу років, зазначеної у грошовому атестаті.

Після надходження до військової частини особової справи військовослужбовця вислуга років для виплати йому надбавки оголошується наказом командира військової частини.

Як раніше встановлено судом Наказом командира в/ч НОМЕР_3 №81 від 28.06.2023 року «Про перерахунок та встановлення вислуги років військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 » позивачу встановлено вислугу років станом на 01.06.2023 року -27р. 11м. 29днів, та календарна вислуга років на військовій службі становила 1р. 03м .00днів..

Проте позивачу з січня 2023 року по травень 2023 року була встановлена та виплачувалась надбавка за вислугу років у розмірі -45%, та після видання наказу №81 з червня 2023 року по день звільнення 19.04.2024р. йому виплачувалась вірна надбавка у розмірі -50%.

Виходячи з встановлених обставин позивач вже на час зарахування до особового складу в/ч НОМЕР_3 мав вислугу років більш ніж 25-ть років, а тому розмір його надбавки повинен становити 50% з 21.01.2023року, та відповідач -1 не надав суду пояснення щодо причин не видання наказу про встановлення позивачу надбавки 50% одночасно з зарахуванням його до списків особового складу на призначення на посаду.

Водночас як зазначено у наказі відповідача-1 №112 від 19.04.2024р. вислуга років позивача на день звільнення становить календарна -28 років 10 місяців 17 днів, тому на момент зарахування позивача до особового складу відповідача у січні 2023 року його календарна вислуга років становить не менш : 28 років 10 місяців 1 рік 3 місяці (час служби у відповідача-1) =27 років 7 місяців (на 21.01.2023р.), що відповідає вимогам по кількості років для призначення та виплати надбавки у розмірі 50% (більш 25р.), а тому в цій частині позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

При цьому суд враховує, що грошове забезпечення за березень, квітень 2024 року, тобто до дня звільнення з ЗСУ позивачу вже здійснювалась військовою частиною НОМЕР_3 , а до того в/ч НОМЕР_2 .

Також суд враховує, що на день звільнення позивача з військової служби у ЗСУ розмір його грошового забезпечення розрахований та виплачений відповідно до п.4 Постанови КМУ №704 (виходячи з розміру 1762 гривні та шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,12,13 і14) та вислуга років при звільненні враховувалась вірно виходячи з 50 %, а тому підстави для зобов`язання внести змін у грошовий атестат виданий позивачу при звільнені відсутні.

Щодо видачи нової довідки для призначення пенсії, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 3 п.7 Постанови КМУ №393 від 17 липня 1992 року «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб» розмір щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням. Середня сума щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії визначається шляхом ділення на 24 загальної суми цих видів грошового забезпечення за 24 останні календарні місяці служби підряд перед звільненням.

Таким чином, виходячи, що період з 21.01.2023 року по 01.06.2023 року входить до 24 останніх календарних місяців до дати звільнення (19.04.2024року) , які вказуються у довідці для призначення пенсії, та те, що раніше видана відповідачем-1 довідка містить невірні суми, які підлягали виплаті позивачу та повинні бути перераховані та виплачені за цим рішенням суду, тому з метою поновлення порушених прав позивача на отримання належної йому суми пенсії суд вважає, необхідним задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача-1 видати нову довідку для призначення пенсії з урахуванням сум грошового забезпечення та вислуги років перерахованих на виконання рішення по цій справі.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи, що позивач звільнений від оплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та інші судові витрати ним не понесені, розподіл судових витрат згідно ч. 1 ст. 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст.2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 122, 241-246, 262, 293 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 в період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року грошового забезпечення, в т.ч. премії визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2023 року визначеного Законом України «Про державний бюджет України на 2023 рік».

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо невірного обчислення вислуги років ОСОБА_1 в період з 21.01.2023 року до 01.06.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату грошового забезпечення виходячи з розміру надбавки за вислугу років 50 відсотків в період з 21.01.2023 року по 31.05.2023 року.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 провести перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 21 січня 2023 року по 19 травня 2023 року, виходячи з розмірів посадового окладу та окладу за військове (спеціальне) звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" станом на 01.01.2023 р. відповідно, на відповідний тарифний коефіцієнт, згідно з пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 р. №704, та надбавки за вислугу років 50 % та здійснити виплату різниці з урахуванням раніше виплачених сум.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_3 виготовити та видати ОСОБА_1 нову довідку для призначення пенсії з урахуванням проведених перерахунків належного йому грошового забезпечення за цим рішенням.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) рнокпп НОМЕР_6 .

Відповідач : Військова частина НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ), код ЄДРПОУ НОМЕР_7 .

Відповідач: Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 код ЄДРПОУ НОМЕР_8 .

Суддя Е.А.Іванов