Справа № 140/9708/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/9708/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Стецика Н.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі також ГУ ПФУ у Херсонській області, відповідач-2) у якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просив:

1) визнати протиправним рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024 №94, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії;

2) зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту г) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII з дня первісного звернення, а саме з 19.12.2023, зарахувавши період проходження військової строкової служби згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 до страхового стажу та період роботи на посаді докера механізатора з 11.10.2017 по 26.05.2022 року до стажу за вислугу років.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024 №94 йому втретє відмовлено у призначенні пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» за вислугу років. Відмова мотивована відсутністю необхідного страхового стажу, спеціального стажу, передбаченого ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та у зв`язку з відсутністю довідки про реєстрацію місця проживання.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що порушує його право на соціальний захист, а тому просить суд задовольнити його позов.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.63).

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та зазначила, що пунктом «г» статті 55 Закону №1788-XII, зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VІІІ було передбачено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років з дотриманням певних умов, зокрема механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі станом на 10.10.2017.

Вказує, що до стажу роботи позивача за вислугу років не зараховано періоди роботи на посаді докера-механізатора, у зв`язку з тим, що відсутня довідка, передбачена пунктом 20 Порядку №637, а саме про перебування Позивача у відпустках без збереження заробітної плати та зайнятість Позивача докером-механізатором в комплексній бригаді в усі періоди його роботи в ТОВ «Херсонський торговий порт». Крім цього, у наданій Позивачем копії трудової книжки відсутня інформація про звільнення його з роботи докера-механізатора ТОВ «Херсонський торговий порт», тоді як пенсія за вислугу років призначається лише за умови звільнення з посади (роботи) яка дає право на призначення такої пенсії.

Також до страхового стажу позивачу не зараховано період проходження строкової військової служби з травня 1987 року по червень 1989 року згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного виданого 04.11.2019 №4/6324, оскільки згідно пункту 6 Порядку №637 для підтвердження військової служби приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони; довідки архівних в військово-лікувальних установ.

Згідно наданих до заяви про призначення пенсії документів, страховий стаж позивача складає 28 років 8 місяців 26 днів, а стаж за вислугу років 18 років 8 місяців 8 днів (станом на 10.10. 2017). Відтак, підстави для призначення пенсії відсутні.

29.11.2024 Відповідач-2 подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив відмовити у задоволенні позову з аналогічних підстав, що і ГУ ПФУ у Волинській області.

Перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті спору, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

19.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Відділу обслуговування громадян ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. г частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

20.12.2023 ГУ ПФУ у Волинській області (за принципом екстериторіальності) прийнято рішення №94, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю у останнього необхідного спеціального стажу передбаченого ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», роботою на спецпосаді, а також відсутністю довідки про реєстрацію місця проживання.

17.01.2024 р. ГУ ПФУ у Волинській області повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за вислугу років від 20.12.2023 та прийнято нове рішення за №2100-0304-9/43774 від 17.01.2024, яким зменшено позивачу страховий та спеціальний стаж, а також повторно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі №420/272/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 20.12.2023 року №94 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2024 у справі №420/272/24 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.03.2024 у справі №420/272/24 скасовано. Прийнято нове рішення, яким: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у Волинській області від 20.12.2023 року №94 про відмову у призначенні пенсії позивачу; визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ПФУ у Волинській області від 17.01.2024 р. №2100-0304-9/43774 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 19.12.2023 року та прийняти рішення згідно чинного законодавства з урахуванням висновків, викладених у даній постанові (а.с.10-12).

Рішенням ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024 №94 позивачу відмовлено в призначені пенсії за вислугу років. В обгрунтування даного рішення ГУ ПФУ у Волинській області зазначено, що страхового стажу позивача не зараховано період проходження строкової військової служби з травня 1987 по червень 1989 згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого 04.11.2019, оскільки згідно п. 6 порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 №637 для підтвердження військової служби приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки , військових частин і установ системи Міноборони; довідки архівних в військово-лікувальних установ. Окрім того, зазначено про відсутність довідки про реєстрацію місця проживання (а.с.13).

Вважаючи рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024 №94 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст.ст. 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацами 1, 2 пункту 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону №2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту «г» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII) право на пенсію за вислугу років мають робітники механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах у портах - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначеній роботі.

Проте, 04.06.2019 року Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII. Положення пункту «г» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 «1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 55 років для працівників, зазначених у пункті «г» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е, ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Положення пункту «г» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 №1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII - неконституційними.

Вказані норми пункту «г» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019 року.

Оскільки відповідно до Рішення Конституційного Суду №2-р/2019 від 04.06.2019 положення статті 55 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), застосуванню підлягає ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, а саме, в наступній редакції право на пенсію за вислугою років мають: г) механізатори (докери-механізатори) комплексних бригад навантажно-розвантажувальних роботах у портах чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.

Тобто, особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має відповідний спеціальний стаж роботи та досягла відповідного віку, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років.

Таким чином, для виходу на пенсію по вислузі років позивачу необхідно мати страховий стаж роботи не менше 25 років, стаж роботи на посаді докера-механізатора не менше 20 років та досягти 55 років.

Вперше позивач звернувся із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «г» частини 1 ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 19.12.2023, що не заперечується сторонами даного спору.

Станом на дату звернення за призначенням пенсії ОСОБА_1 виповнилось повних 55 років (позивач 07.12.68 року народження).

Як свідчать відомості трудової книжки позивача ОСОБА_1 , останній з 01.01.99 прийнятий на посаду докера-механізатора у АТ Херсонський річковий порт (запис трудової книжки № НОМЕР_2 ) та був звільнений із зазначеної посади 13.09.2007 (запис №14).

Відтак стаж на посаді докера - механізатора становить у вказаний період - 08 років 8 місяців 13 днів.

З 27.09.2007 позивач прийнятий тимчасово на посаду докера-механізатора у ДП «Херсонський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (запис трудової книжки №15) та з 11.10.2007 звільнений з посади докера-механізатора (запис трудової книжки №16). Стаж роботи у вказаний період становить - 15 днів.

У період з 16.10.2007 по 30.11.2007 позивач працював на посаді докера - механізатора 4 класу у ДП «Херсонський морський торговельний порт» (записи трудової книжки №17-18). Стаж на вказаній посаді становить 1 місяць 15 днів.

З 16.12.2007 по 01.07.2018 позивач працював на посаді докера - механізатора ДП «Херсонський річковий порт акціонерної судноплавної компанії «Укррічфлот» (запис трудової книжки №19-23). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить -10 років 6 місяців 15 днів.

З 02.10.2019 по 10.12.2019 позивач працював на посаді докера-механізатора 4 класу у ДП «Херсонський морський торговельний порт» (записи трудової книжки №27- 28). Стаж роботи за вказаною посадою становить - 02 місяці 09 днів.

З 16.07.2020 по 30.04.2021 позивач працював на посаді докера-механізатора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» (запис трудової книжки №31 -32). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить 9 місяців 15 днів.

З 05.05.2021 по 23.12.2021 позивач працював на посаді докера-механізатора ДП «Херсонський морський торгівельний порт» (запис трудової книжки №33-34). Стаж роботи у вказаний період на посаді докера-механізатора становить 7 місяців 19 днів.

З 24.12.2021 по 26.05.2022 ОСОБА_1 працював на посаді докера-механізатора ТОВ «Херсонський порт» (запис №35). Стаж роботи за вказаний період становить 05 місяців 03 дні.

З огляду на викладене стаж роботи позивача на посаді докера-механізатора згідно відомостей його трудової книжки становить - 21 рік 5 місяців 15 днів.

Щодо доводів представника ГУ ПФУ у Волинській області про те, що у наданій позивачем копії трудової книжки відсутня інформація про звільнення його з роботи докера-механізатора ТОВ «Херсонський торговий порт» суд зазначає наступне.

24.02.2022 відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого законом України від 24.02.2022 року з 05 години 30 хвилин 24 лютого на території України введено воєнний стан дію якого продовжено і саном на дату подання позову.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій №75 від 25.04.2022 затверджено перелік громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні).

Так відповідно до пункту 8 розділу VIII Херсонська міська територіальна громада перебувала в окупації і на сьогодні частково перебуває в окупації. Загальновідомим є факт, що повна окупація російською федерацією міста Херсон відбулась у березні 2022 року.

Вказані обставини унеможливлювали особисте звернення позивача із заявою про звільнення з роботи до роботодавця.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи 26.05.2022 ОСОБА_1 , використовуючи веб-портал «Дія», подав заяву про звільнення з роботи, у якій просив звільнити його на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з веденням бойових дій (а.с.27).

Крім цього, згідно довідки Державної служби зайнятості Миколаївської філії Миколаївського обласного центру зайнятості від 25.12.2023 №222-23мі, позивач з 06.06.2022 перебуває на обліку у відповідному центрі зайнятості як безробітний (а.с.24).

Отже, твердження відповідача про те, що позивач не припинив трудові відносини з ТОВ «Херсонський порт» є безпідставними та спростовується встановленими вище обставинами.

Щодо висновків ГУ ПФУ у Волинській області про не зарахування до страхового стажу позивача період проходження ним строкової військової служби з травня 1987 по червень 1989 згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого 04.11.2019,суд зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону №1788-XII до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію, зараховується, зокрема, військова служба і перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки і органах внутрішніх справ, незалежно від місця проходження служби.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Зазначені положення застосовуються і до громадян, які проходили строкову військову службу до прийняття зазначених законів України, а тому час перебування громадян України на військовій службі, в тому числі - і в збройних силах радянської армії, повинен зараховуватись до загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю та стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 6 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ №637 від 12.08.1993, на підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються:

- військові квитки;

- довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС;

- довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Так, на підтвердження проходження строкової військової служби позивач надав ГУ ПФУ у Волинській області копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 04.11.2019, однак дане тимчасове посвідчення не було взяте до уваги ГУ ПФУ у Волинській області.

Суд із такими діями та висновками відповідача-1 не погоджується, та зазначає, що у поданому позивачем тимчасовому посвідченні №4/6324 наявний запис про проходження останнім строкової військової служби у ВМС з 05.1987 по 06.1989 (а.с.22).

Відповідно до пункту 16 постанови КМУ №921 від 07.12.2016 «Про затвердження Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних» (нормативного акту, що діяв на час видачі позивачу тимчасового посвідчення) військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Порядок виготовлення, видачі та знищення тимчасового посвідчення військовозобов`язаного, затверджено Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №610, пунктом 1 якого передбачено, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного (далі- тимчасове посвідчення) є документом, що посвідчує особу військовозобов`язаного, який перебуває у запасі осіб офіцерського складу або осіб рядового, сержантського і старшинського складу (далі - військовозобов`язаний), та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Пунктом 3 Порядку №610 визначено, що тимчасове посвідчення видається військовозобов`язаним, які: взяті на військовий облік військовозобов`язаних та яким присвоєно первинні військові звання офіцерського складу запасу (до надходження їх особових справ); втратили військові квитки (до їх отримання); не проходили військову службу (навчальні збори) та не мають військово-облікової спеціальності; визнані призовними комісіями непридатними в мирний час, обмежено придатними у воєнний час до військової служби за станом здоров`я (до підтвердження цього рішення під час повторного медичного огляду); прибули з місць позбавлення волі.

Тимчасове посвідчення містить ОСОБА_1 містить інформацію про його військове звання, військово-облікову спеціальність та дані про проходження строкової військової служби.

Також суд звертає увагу, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, управління має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб - підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, орган пенсійного забезпечення не позбавлений права, зокрема, у разі виникнення певних сумнівів у наданих документах, відсутності у наданих документах певних відомостей необхідних для підтвердження стажу роботи, звертатися із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання такої інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, що містять відомості про періоди роботи (служби), тощо.

У спірному випадку, органом пенсійного фонду не подано жодного доказу щодо вжиття певних заходів з метою отримання інформації щодо достовірності відомостей зазначених у наданих позивачем документах, а одразу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду проходження строкової військової служби з травня 1987 року по червень 1989 року.

Таким чином, суд не погоджується з доводами ГУ ПФУ у Волинській області щодо відсутності підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду проходження строкової військової служби з травня 1987 по червень 1989.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем-1 протиправно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з травня 1987 року по червень 1989 року.

Крім того, як свідчить зміст оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024, як одна з підстав для відмови у призначенні пенсії, відповідачем вказано відсутність довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 .

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою КМУ №22-1 від 25.11.2005, при прийманні документів працівник сервісного центру, крім іншого, повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру. Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних системах та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповіді органу, який веде відповідний інформаційний реєстр.

Відтак, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, встановити строк подання таких документів, та видати особі відповідну розписку.

При первинному прийомі документів у позивача для призначення пенсії за вислугу років пенсійний орган, всупереч пункту 4.2 Порядку №22-1, не вказав позивачу про недоліки поданої заяви та не надав строк для їх усунення.

Більше того, дії відповідча-1 щодо відмови у призначенні пенсії позивачу з посиланням на відсутність довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 уже були предметом розгляду в межах судової справи №420/272/24.

У постанові від 05.07.2024 у справі №420/272/24 П`ятий апеляційний адміністративний суд вказав на протиправність дій ГУ ПФУ у Волинській області щодо відмови у призначенні пенсії позивачу через відсутність в матеріалах його пенсійної справи довідки про реєстрацію місця проживання та скасував рішення відповідача-1 про відмову у призначенні пенсії.

Враховуючи встановлені обставини та надану їм правову оцінку, суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 01.08.2024 за №94 про відмову позивачу у призначенні пенсії за вислугу років та наявність підстав для скасування вказаного рішення.

Щодо заявленої вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Херсонській області призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до пункту г) ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII суд зазначає наступне.

При вирішенні вказаного спору суд зауважує, що згідно з частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі - Порядок №22-1).

При цьому, 30.03.2021 набрала чинності постанова Правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України» (далі - Постанова правління ПФУ №25-1).

Зміни, внесені до Порядку №22-1 на підставі Постанови правління ПФУ №25-1, передбачали застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальному при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії з 01.04.2021.

Запроваджена у зв`язку із змінами, внесеними до Порядку №22-1, технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяви та де проживає пенсіонер.

Запровадження принципу екстериторіальності мало на меті досягнення таких результатів: єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства; централізована прозора система контролю за діями фахівців, процесів призначення та перерахунку пенсій; мінімізація особистих контактів з громадянами; відв`язка звернень та їх опрацювання від територіального принципу; попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, а також оптимізація навантаження на працівників.

Відповідно до пункту 1.1 розділу І Порядку №22-1 заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з пунктом 4.2 розділу IV Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає (перераховує) пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.3. розділу IV Порядку №22-1 визначено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

За приписами пункту 4.10 розділу IV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10);

- виплату пенсії проводить орган, що призначає пенсію, (тобто територіальний орган Пенсійного фонду України) за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Так, у межах спірних правовідносин заява позивача про призначення пенсії розглянута за принципом екстериторіальності ГУ ПФУ у Волинській області та за результатом її розгляду прийнято спірне рішення від 01.08.2024 №94.

Суд зауважує, що відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Відтак, з огляду на приписи пунктів 4.2, 4.10 розділу IV Порядку №22-1 належним відповідачем у частині позовних вимог щодо зобов`язання призначити пенсію є саме ГУ ПФУ у Волинській області, структурний підрозділ якого, визначений за принципом екстериторіальності, розглянув заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.

Натомість, ГУ ПФУ у Херсонській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні обставини для покладання на нього обов`язку щодо прийняття рішення за заявою позивача. Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Херсонській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення).

Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Херсонській області заявлені безпідставно.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідний розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до повноважень Головних управлінь Пенсійного фонду України.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Здійснивши призначення пенсії позивачу, суд перебере на себе повноваження Пенсійного фонду, який наділений дискреційними повноваженнями на прийняття рішення про призначення пенсії та визначення підстав, за яких призначається (перераховується) пенсія або приймається рішення про відмову в її призначенні (перерахунку), що є неприпустимим.

А отже в даному випадку, з метою захисту порушеного права позивача, ефективним та належним, за встановлених обставин, є такий спосіб захисту порушених прав, як зобов`язання відповідача-1, саме - Головного управління ПФУ у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.12.2023, зарахувавши період проходження військової строкової служби згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 до страхового стажу та період роботи на посаді докера механізатора з 11.10.2017 по 26.05.2022 року до стажу за вислугу років.

З огляду на викладене, позов ОСОБА_1 про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити певні дії підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Предметом позову є одна вимога немайнового характеру, яка хоч і задоволена частково, але розмір компенсації за сплачений судовий збір суд визначає, виходячи з кількості (а не з розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог. Такий механізм розподілу витрат зі сплати судового збору застосовано Верховним Судом у рішенні від 16.06.2020 по справі №620/1116/20.

При розподілі судових витрат суд враховує, що позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується копією квитанції від 13.08.2024 (а.с.4).

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, з Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду у Волинській області від 01.08.2024 №94, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 11.09.2023, зарахувавши період проходження ним військової строкової служби згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 до його страхового стажу та період роботи на посаді докера механізатора з 11.10.2017 по 26.05.2022 року до його стажу за вислугу років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області судові витрати у сумі 1211 (одна тисячі двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено та підписано судом 29 листопада 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Україна, Луцький район, Волинська область, місто Луцьк, Київський Майдан, будинок, 6, ).

Відповідавч-2: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (73036, Херсонська область, місто Херсон, вулиця Валентини Крицак, будинок 6; ).

Суддя Н.В. Стецик

29 листопада 2024 року