Справа № 200/6616/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року Справа№200/6616/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 (далі - відповідач). Під час проходження військової служби, позивач 11.04.2022 року отримав поранення під час захисту Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми № 836/3366 від 25.07.2022 року. Відповідно: до перевідного епікризу №3910 перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2022 по 13.04.2022 року; до виписки №5769, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.04.2022 по 07.05.2022 року; до виписки №971, перебував на стаціонарному лікуванні з 07.05.2022 по 12.05.2022 року; до виписки №1031, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.05.2022 по 07.06.2022 року; до довідки ВЛК №851 від 26.07.2022 року. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 23б, 78б графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби; до довідки ВЛК №1827 від 14.10.2022 року: Захворювання, ТАК, пов`язане з Захистом Батьківщини. На підставі статті 76б, 42г графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби; до виписного епікризу № 5025 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.04.2023 по 25.04.2023 року; до Довідки ВЛК №764-н від 24.04.2023 року: Травма, ТАК, пов`язане з Захистом Батьківщини. Згідно із наказом МОЗ України від 04.07.2007 року №370 - Травма тяжкого ступеню. На підставі статті 76б графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби; до виписного епікризу №7750, перебував на стаціонарному лікуванні з 05.06.2023 по 11.07.2023 року; до виписки №834, перебував на стаціонарному лікуванні з 06.03.2024 по 21.03.2024 року; до довідки №455, перебував на стаціонарному лікуванні з 22.03.2024 по 25.03.2024 року. Позивач зауважив, що у вищевказані періоди, йому не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» та 23.08.2024 року на виконання заяви його представника, позивачу на його рахунок була нарахована додаткова грошова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168. Позивач вважає не нарахування та не виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення - протиправними.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив наступне, що позивач отримав поранення під час захисту Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми №836/3366 від 25.07.2022 року будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується долученими до позовної заяви документами. Лише із 07.02.2023 року позивач почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , тобто з моменту отримання поранення з 11.04.2022 року по час зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 07.02.2023 року, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 та повинен був звертатись до командира даної військової частини про нарахування та виплату йому додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні. Відповідач зазначив, що військова частина НОМЕР_2 є окремою військовою частиною, яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до зазначеного, позивач не міг звертатись до військової частини НОМЕР_1 з метою здійснення йому нарахування додаткової грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету міністрів України №168 та у військової частини НОМЕР_1 не могло бути жодних відомостей про наявність чи відсутність у військовій частині НОМЕР_2 підстав для можливого здійснення таких виплат. Відповідач наголосив на тому, що зазначена виплата зі сторони військової частини НОМЕР_2 була здійснена після надання позивачем підтверджуючих медичних документів, які були додані до заяви від 23.08.2024, оскільки до цього позивач не звертався із рапортами про здійснення таких виплат. На підставі долучених позивачем медичних документів, військовою частиною НОМЕР_2 було здійснено виплати за період перебування у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , тобто за періоди лікування з 05.04.2023 по 25.04.2023 року, з 05.06.2023 по 11.07.2023 року, з 11.10.2023 по 06.11.2023 року та з 06.03.2024 по 15.04.2024 року. Відповідач зауважив, що предметом спірних правовідносин, що виникли між ним та позивачем у даній справі зведено до наявності чи відсутності у позивача підстав для виплати компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року за №2050-ІІІ, у зв`язку з можливим порушенням строків виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. Відповідач закцентував свою увагу на тому, що додаткова винагорода на період дії воєнного стану, яка встановлена Постановою КМУ №168, не є в розумінні вимог Закону №2050-ІІІ грошовим доходом громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, а тому порушення строку її виплати не є підставою для нарахування та виплати компенсації, передбаченої цим Законом №2050-ІІІ. З урахуванням наведеного, відповідач вважає, що винагорода військовослужбовцям на період дії воєнного стану не є складовою частиною грошового забезпечення, а тому у відповідача відсутні підстави для нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму несвоєчасно виплаченої додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Ухвалою суду від 30.09.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Позивача було звільнено від сплати судового збору. Встановлений відповідачу строк для надання на адресу суду: відзиву на позовну заяву та усі наявні докази на підтвердження зазначеного у відзиві; довідку про нараховане та виплачене грошове забезпечення позивачу з початку отримання ним поранення, тобто з 11.04.2022 та по час виплати додаткової винагороди 23.08.2024 року, у сумі 406 603,76 грн., зазначивши при цьому за який період була виплачена ця додаткова винагорода.

Про відкриття провадження у справі, учасники справи були повідомлені належним чином, відповідно до наявності у представника позивача адвоката Єрьоміної В.А. та відповідача кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка де в графі «доставлено» зазначена дата 30.09.2024 року.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач: - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 . Відповідно до наявної в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_5 є громадянином України. Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією посвідчення учасника бойових дій від 19.08.2022 року серії НОМЕР_6 виданого Командуванням ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідач: - Військова частина НОМЕР_1 (ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах справи копією довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) виданої Військовою частиною НОМЕР_3 від 25.07.2022 №836/3366, відповідно до якої позивач 11.04.2022 року отримав вогнепальне кульове поранення сідниці та лівого стегна середньої третини. З даної довідки судом встановлено, що позивач під час отримання поранення був військовослужбовцем та проходив службу у військовій частині НОМЕР_3 .

ОСОБА_1 (далі- Позивач) проходив службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на фінансовому забезпеченні у Військовій частині НОМЕР_1 (далі- Відповідач) .

Під час проходження військової служби, ОСОБА_1 , 11.04.2022 року отримав поранення під час захисту Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми № 836/3366 від 25.07.2022 року.

Відповідно Перевідного епікризу №3910 перебував на стаціонарному лікуванні з 12.04.2022 по 13.04.2022 року.

Відповідно до Виписки №5769, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.04.2022 по 07.05.2022 року.

Відповідно до Виписки №971, перебував на стаціонарному лікуванні з 07.05.2022 по 12.05.2022 року.

Відповідно до Виписки №1031, перебував на стаціонарному лікуванні з 13.05.2022 по 07.06.2022 року.

Відповідно до Довідки ВЛК №851 від 26.07.2022 року: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. На підставі статті 23б, 78б графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби.

Відповідно до Довідки ВЛК №1827 від 14.10.2022 року: Захворювання, ТАК, пов`язане з Захистом Батьківщини. На підставі статті 76б, 42г графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби.

Відповідно до Виписного епікризу № 5025 перебував на стаціонарному лікуванні з 05.04.2023 по 25.04.2023 року.

Відповідно до Довідки ВЛК №764-н від 24.04.2023 року: Травма, ТАК, пов`язана з Захистом Батьківщини. Згідно із наказом МОЗ України від 04.07.2007 року №370 - Травма тяжкого ступеню. На підставі статті 76б графи ІІ Розкладу хвороб графи ТДВ обмежено придатний до військової служби.

Відповідно до Виписного епікризу №7750, перебував на стаціонарному лікуванні з 05.06.2023 по 11.07.2023 року.

Відповідно до Виписки №834, перебував на стаціонарному лікуванні з 06.03.2024 по 21.03.2024 року.

З наявної в матеріалах справи копії військового квитка серії НОМЕР_8 виданим ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.04.2004 року, позивач 07.02.2023 року був зарахований до особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка знаходиться на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_1 відповідача по справі.

Відповідач зазначив у своєму відзиві: - «Позивач отримав поранення під час захисту Батьківщини, відповідно до довідки про обставини травми №836/3366 від 25.07.2022 року будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується долученими до позовної заяви документами. Лише із 07.02.2023 року позивач почав проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . Тобто за час із моменту отримання поранення з 11.04.2022 року по час зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 07.02.2023 року, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_3 […]. Військова частина НОМЕР_2 є окремою військовою частиною, яка підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 .».

З урахуванням наведеного та наявними в матеріалах справи доказами, судом встановлено наступне, з часу отримання поранення 11.04.2022 року позивач перебував в особовому складі Військової частини НОМЕР_3 та тільки з 07.02.2023 року позивач був зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка в свою чергу підпорядковується військовій частині НОМЕР_1 , тобто відповідача по справі.

Як встановлено судом та підтверджується копією роздруківки, що станом на 23.08.2024 року позивачу від Військової частини НОМЕР_9 надійшла заробітна плата додаткова винагорода у розмірі 406 603,76 грн.

Як зазначає позивач у своїй позовній заяві: - «23 серпня 2024 року на виконання заяви представника позивача на рахунок позивача нарахована додаткова грошова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В свою чергу відповідач надаючи відзив на позовну заяву, з цього приводу зазначив: - «Відповідач наголошує, що зазначена виплата зі сторони військової частини НОМЕР_2 була здійснена після надання позивачем підтверджуючих медичних документів, які були додані до заяви від 23.08.2024, оскільки до цього позивач не звертався із рапортами про здійснення таких виплат. На підставі долучених позивачем медичних документів, військовою частиною НОМЕР_2 було здійснено виплати за період перебування у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , тобто за періоди лікування з 05.04.2023 по 25.04.2023 року, з 05.06.2023 по 11.07.2023 року, з 11.10.2023 по 06.11.2023 року та з 06.03.2024 по 15.04.2024 року.

Отже, з урахуванням наведеного можливо констатувати той факт, що відповідачем була нарахована та виплачена додаткова грошова допомога у розмірі 406 603,76 грн. відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період лікування та перебування позивача у списків особового складу військової частини НОМЕР_2 з 05.04.2023 по 25.04.2023 року, з 05.06.2023 по 11.07.2023 року, з 11.10.2023 по 06.11.2023 року та з 06.03.2024 по 15.04.2024 року.

Вищенаведене не заперечується позивачем та його представником адвокатом Єрьоміною В.А., оскільки станом на час винесення рішення по цій справі з їхньої сторони не було надано відповіді на відзив, заперечень, заяв тощо.

Звертаючись до суду з даним адміністративним позовом позивач просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 відносно позивача стосовно не нарахування та невиплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 11.04.2022 по 23.08.2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі та як похідна вимога зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, а саме додаткової грошової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за весь час затримки за період з 11.04.2022 по 23.08.2024 року за весь час затримки виплати грошового забезпечення у повному обсязі.

З урахуванням наведеного, а також встановленого судом, спірним питанням в зазначеній справі є нарахування та виплата відповідачем компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за весь час затримки виплати з 05.04.2023 по день фактичної виплати 23 серпня 2024 року.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-III) установлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника (частина друга статті 2 Закону № 2050-III).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону № 2050-III).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-III).

Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (абзац перший статті 7 Закону № 2050-III).

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (далі - Порядок № 159), відтворює положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизує підстави та механізм виплати компенсацій.

Так, зокрема, пунктом 3 Порядку № 159 встановлено, що компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:

пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством);

соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо);

стипендії;

заробітна плата (грошове забезпечення);

сума індексації грошових доходів громадян;

суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Згідно із частиною першою статті 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військовою службою є державна служба особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. У зв`язку з особливим характером військової служби військовослужбовцям надаються передбачені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною першою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно із частинами другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно з пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок № 260), згідно з пунктом 1 розділу І якого цей Порядок визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.

Пунктом 2 розділу І Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення включає:

щомісячні основні види грошового забезпечення;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення;

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; винагорода за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду); премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Відповідно до абзаців другого-четвертого пункту 8 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова № 168).

Відповідно до абзацу першого пункту 1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2022 року № 1146 «Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168», яка застосовувалася у період з 01 вересня 2022 року по 20 січня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення (абзац другий).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац третій).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (абзаци четвертий-п`ятий).

У постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду виснував таке: - «29. Отже, Судова палата доходить висновку, що умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - пенсії та нарахування доходів (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

30. При цьому норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку додатково звертатися до органу Пенсійного фонду України за виплатою такої компенсації.

31. Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості з перерахованої пенсії.

32. Крім того, Судова палата вважає, що відмова відповідача у виплаті компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону № 2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

33. Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись, у цій справі органами Пенсійного фонду України, у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

34. Вчинення ж відповідачем активної дії, що проявляється, зокрема, у наданні листа-відповіді на звернення особи щодо виплати належних їй сум компенсації, слід розглядати лише як додаткову форму повідомлення про відмову.».

Також у пункті 35 цієї постанови Судова палата відступила від висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року, 17 листопада 2021 року, 27 липня 2022 року, 11 травня 2023 року (справи №№ 240/186/20, 460/4188/20, 460/783/20,460/786/20 відповідно) про застосування строків звернення до суду з адміністративним позовом у правовідносинах щодо компенсації громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати відповідно до Закону № 2050-ІІІ та сформулювала такі висновки:

б) нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати зокрема і пенсії, проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Тому особі, права якої порушені невиконанням обов`язку нарахувати і виплатити компенсацію втрати частини доходів у випадку порушення строків їх виплати, достовірно відомо про час та розмір виплаченої заборгованості. При цьому така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про розмір належної до виплати компенсації, порядок її нарахування і підстави виплати/невиплати;

в) з першого дня наступного місяця після отримання заборгованості з виплати пенсії за попередні періоди особа вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів і з цього дня починається перебіг шестимісячного строку звернення з позовом до суду. Звернення до суду з позовом про нарахування і виплату компенсації втрати частини доходів після закінчення цього строку є підставою, передбаченою пунктом 8 частини першої статті 240, для залишення позовної заяви без розгляду; .

Отже, з урахуванням частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, суд застосовує висновки Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, викладені у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20, щодо того, що нарахування і виплата компенсації втрати частини доходів у випадку порушення строку їх виплати проводиться у чітко визначений Законом № 2050-ІІІ строк - у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць, а отже, невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням. Додаткове звернення з заявою про виплату компенсації втрати частини доходів від позивача норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не вимагають.

При цьому суд зауважує, що до грошового забезпечення, на яке нараховується компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків його виплати, не враховуються виплати, які мають разовий характер.

Суд зауважує, що позивач звертаючись з даним адміністративним позовом до суду зазначив наступне: - «У вищевказані періоди, ОСОБА_1 не здійснювали виплату додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового начальницького складу , поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». 23 серпня 2024 року на виконання заяви представника позивача на рахунок позивача нарахована додаткова грошова винагорода відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Позивач вважає не нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення- протиправними.».

Отже, в даному випадку має місце виплата позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови № 168, виплата якої здійснена відповідачем тільки після надання позивачем підтверджуючих медичних документів, які були додані до заяви від 23.08.2024 на підставі долучених медичних документів за період перебування позивача у списках особового складу військової частини НОМЕР_2 , за періоди лікування з 05.04.2023 по 25.04.2023 року, з 05.06.2023 по 11.07.2023 року, з 11.10.2023 по 06.11.2023 року та з 06.03.2024 по 15.04.2024 року.

Однак, враховуючи, що вказана додаткова винагорода була запроваджена Урядом лише на період дії воєнного стану, суд дійшов висновку, що така винагорода є одноразовим додатковим грошовим забезпеченням, виплата якої залежить від певних умов та здійснюється пропорційно в розрахунку на місяць і лише в означений період. Тобто така додаткова винагорода не є постійною і не має систематичний характер, а її розмір є пропорційним з розрахунку на місяць, що визначається наказом командира (начальника).

Отже додаткова винагорода, визначена Постановою № 168, не враховується до грошового забезпечення (заробітної плати) та щодо такої виплати не здійснюється компенсація відповідно до Закону № 2050-III.

Аналогічний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 16 травня 2024 року у справі № 600/341/23-а щодо доплати до грошового забезпечення, визначеної постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2020 року № 375 «Деякі питання оплати праці (грошового забезпечення) окремих категорій працівників, військовослужбовців Національної гвардії та Державної прикордонної служби, посадових осіб Державної митної служби, осіб рядового та начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту, поліцейських, які забезпечують життєдіяльність населення, на період дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та протягом 30 днів з дня його відміни».

За наведених вище обставин, враховуючи нормативне врегулювання спірних правовідносин, суд дійшов до висновку, що позивач не має права на отримання передбаченої Законом № 2050-III компенсації втрати частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою йому додаткової грошової винагороди відповідно до Постанови №168, здійсненої відповідачем тільки після звернення позивача 23.08.2024 року.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає доводи відповідача обґрунтованими та такими, що відповідають нормам чинного законодавства.

У пункті 58 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд зазначає, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи позивача у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність своїх дій.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 28 листопада 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець