Справа № 560/4164/24
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/4164/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Божук Д.А.

Суддя-доповідач - Моніч Б.С.

28 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Моніча Б.С.

суддів: Залімського І. Г. Кузьмишина В.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просила:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо не призначення та не виплати пенсії за віком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня звернення за пенсією, а саме з 15.12.2022;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплатити пенсію за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня звернення за пенсією, а саме з 15.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на виконання рішення суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 до страхового стажу позивача зараховано період навчання з 01.09.1980 по 15.07.1982 та періоди роботи з 27.07.1982 по 09.07.1983, з 28.11.1983 по 02.12.1983, з 23.07.1984 по 27.02.1989, з 01.03.1989 по 02.09.1995 та з 18.03.1997 по 05.05.2011. З урахуванням зарахованих періоду навчання та періоду роботи її страховий стаж складає 36 років 10 місяців 15 днів, що достатньо для призначення пенсії за віком. Однак, у призначенні пенсії відповідачем протиправно відмовлено.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком, викладену у листі №823/19571/Ч-03/8-2200/24 від 10.01.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV з 15.12.2022.

Вирішено питання про судові витрати.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

15.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2022 року № 20 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2022 року № 20.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 1 вересня 1980 року по 15 липня 1982 року та періоди роботи з 27 липня 1982 року по 09 липня 1983 року, з 28 листопада 1983 року по 02 грудня 1983 року, з 23 липня 1984 року по 27 лютого 1989 року, з 01 березня 1989 року по 02 вересня 1995 року, з 18 березня 1997 року по 05 травня 2011 року.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17.10.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 травня 2023 - без змін.

20.12.2023 ОСОБА_1 повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до заяви від 15.12.2022, з урахуванням рішення суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23.

Відповідач листом від 10.01.2024 повідомив позивача, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1980 по 15.07.1982 та періоди роботи з 27.07.1982 по 09.07.1983, з 28.11.1983 по 02.12.1983, з 23.07.1984 по 27.02.1989, з 01.03.1989 по 02.09.1995 та з 18.03.1997 по 05.05.2011.

Відповідно до наданих до заяви від 15.12.2022 на призначення пенсії документів та з врахуванням рішення суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 страховий стаж позивача склав 36 років 10 місяців 15 днів.

Також повідомлено, що рішенням суду від 05.05.2023 не покладено на головне управління жодних зобов`язань щодо призначення позивачу пенсії за віком. Враховуючи зазначене, підстави щодо призначення пенсії за віком з 15.12.2022 відсутні.

Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, звернулася з цим позовом до суду.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки, позивач досягнув 60 років 14.12.2022, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 15.12.2022, тобто в межах строку, визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення і виплата пенсії має відбутися з 15.12.2022.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, оскаржило його в апеляційному порядку з вимогою скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 не покладено на головне управління щодних зобов`язань щодо призначення позивачці пенсії за віком.

Також зазначено, що обчислення стажу, призначення та виплати пенсії відноситься виключно до функцій органів Пенсійного фонду України, тому зобов`язання суду першої інстанції є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.

Згідно вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 № 137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон № 1058-ІV).

Відповідно до статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Частиною першою статті 26 Закону № 1058-ІV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 28 років.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 26 Закону № 1058-IV, наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадків коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, позивач може реалізувати своє право на пенсію за віком по досягненню 60-річного віку (14.12.2022) та за наявності у неї страхового стажу не менше 29 років.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Відповідно до пункту 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1), заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Згідно із пунктами 1.7, 1.8 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати (пункт 4.7 Порядку №22-1).

Як встановлено судом, досягнувши 14.12.2022 60 років, 15.12.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV, однак рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2022 року № 20 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.12.2022 року № 20. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 1 вересня 1980 року по 15 липня 1982 року та періоди роботи з 27 липня 1982 року по 09 липня 1983 року, з 28 листопада 1983 року по 02 грудня 1983 року, з 23 липня 1984 року по 27 лютого 1989 року, з 01 березня 1989 року по 02 вересня 1995 року, з 18 березня 1997 року по 05 травня 2011 року.

На виконання ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 27.03.2024 листом від 22.04.2024 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повідомлено, що відповідно до наданих до заяви від 15.12.2022 на призначення пенсії документів та з врахуванням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 страховий стаж позивача становить 36 років 10 місяців 15 днів, що достатньо для призначення пенсії за віком. Також позивач досягнув необхідного для призначення пенсії віку.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки, позивач досягнув 60 років 14.12.2022, а його звернення до Пенсійного органу із заявою про призначення пенсії відбулось 15.12.2022, тобто в межах строку, визначеного п. 1 ч. 1 статті 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV, то призначення і виплата пенсії має відбутися з 15.12.2022.

В доводах апеляційної скарги відповідач зокрема покликається на те, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.05.2023 у справі №560/2289/23 не покладено на головне управління жодних зобов`язань щодо призначення позивачці пенсії за віком.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу суб`єкта владних повноважень, що вказаним рішенням не лише зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати позивачці певний стаж, а й скасовано як протиправне рішення про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії, прийняте за наслідком розгляду її заяви від 15.12.2022.

За таких обставин, цілком логічним є висновок, що первинно подана позивачем заява про призначення пенсії від 15.12.2022 залишилась не вирішеною після скасування судом відповідного рішення, та, відповідно, мала бути розглянута територіальним органом з урахуванням стажу, врахованого судом у рішенні по справі №560/2289/23.

Суд у спірних правовідносинах наголошує, що принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідну позицію Велика Палата Верховного Суду висловила у справі №912/2797/21 (постанова від 05 липня 2023 року).

Аналогічну позицію підтримав ЄСПЛ у рішенні по справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04), прийнятим 20.10.2011 (набуло статусу остаточного 20.01.2012).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пайн Велі Девелопмент ЛТД" та інші проти Ірландії" від 23 жовтня 1991 року зазначено, що статтю 1 Першого протоколу до Конвенції можна застосувати до захисту "правомірних очікувань" щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності. "Правомірні очікування" виникають у особи, якщо нею було дотримано всіх вимог законодавства для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, а тому вона мала усі підстави вважати, що таке рішення є дійсним, та розраховувати на певний стан речей.

Колегія суддів звертає увагу, що, подаючи 15.12.2022 заяву про призначення пенсії, позивач мала правомірні очікування на належний розгляд такої заяви та прийняття уповноваженим органом законного рішення. Незважаючи на наведене, позивач отримала протиправну відмову, у зв`язку із чим змушена була звернутись до суду з відповідним позовом, тому пенсія їй повинна бути призначена саме із дати першого звернення.

До того ж у зазначеному випадку, задоволення позовних вимог щодо зобов`язання відповідача з 15.12.2022 призначити спірну пенсію за віком є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо доводів скаржника, про те, що питання призначення пенсії належить до дискреційних повноважень пенсійного органу, колегія суддів зазначає таке.

Велика Палата Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №591/5935/17, розглядаючи спір виходила з того, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).

Ця мета зазначена також у статті 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

За приписами вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення, суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки при розгляді вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але і у випадку розгляду вимог про зобов`язання вчинити дії після скасування його адміністративного акту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №0940/2394/18.

В пункті 9 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003, вказано: "Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13)".

У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2018 року у справі № 7-р/2018 цим судом зроблено висновок, що "...В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Конституційний Суд України вважає, що принцип юридичної визначеності як один із елементів верховенства права не виключає визнання за органом публічної влади певних дискреційних повноважень у прийнятті рішень, однак у такому випадку має існувати механізм запобігання зловживанню ними. Згідно з юридичною позицією Конституційного Суду України "цей механізм повинен забезпечувати, з одного боку, захист особи від свавільного втручання органів державної влади у її права і свободи, а з другого - наявність можливості у особи передбачати дії цих органів" (абзац третій підпункту 2.4 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 8 червня 2016 року № 3-рп/2016).

У Доповіді "Верховенство права", схваленій Європейською Комісією "За демократію через право" на 86-му пленарному засіданні (Венеція, 25-26 березня 2011 року) (CDL-AD(2011)003rev), до елементів верховенства права віднесено, зокрема, юридичну визначеність та заборону свавілля (пункт 41).

У пункті 45 Доповіді зазначено, що потреба у визначеності не означає, що органові, який ухвалює рішення, не повинні надаватись дискреційні повноваження (де це необхідно) за умови наявності процедур, що унеможливлюють зловживання ними; у цьому контексті закон, яким надаються дискреційні повноваження певному державному органові, повинен вказати чітко і зрозуміло на обсяг такої дискреції; не відповідатиме верховенству права, якщо надана законом виконавчій владі дискреція матиме характер необмеженої влади; отже, закон повинен вказати на обсяг будь-якої дискреції та на спосіб її здійснення із достатньою чіткістю, аби особа мала змогу відповідним чином захистити себе від свавільних дій влади.

Щодо заборони свавілля у пункті 52 Доповіді вказано таке: хоча дискреційні повноваження є необхідними для здійснення всього діапазону владних функцій у сучасних складних суспільствах, ці повноваження не мають здійснюватись у свавільний спосіб; їх здійснення у такий спосіб уможливлює ухвалення суттєво несправедливих, необґрунтованих, нерозумних чи деспотичних рішень, що є несумісним із поняттям верховенства права.

Отже, наведені юридичні позиції Конституційного Суду України, відповідні положення Доповіді дають підстави стверджувати, що конституційний принцип верховенства права вимагає законодавчого закріплення механізму запобігання свавільному втручанню органів публічної влади при здійсненні ними дискреційних повноважень у права і свободи особи".

У постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 461/2579/17 викладено правові позиції про те, що "Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Таким чином, дискреційні повноваження завжди мають межі, встановлені законом".

Нормативно-правовим актом, яким регулюються умови призначення пенсії за віком є Закон №1058, зокрема ст.26.

Враховуючі визначені цією нормою підстави та умови призначення пенсії за віком, а також наявність у позивача усіх необхідних умов для призначення пенсії - вік та страховий стаж, суд дійшов висновку, що вирішення питання призначення пенсії у даному випадку не є дискреційним повноваженням Пенсійного органу.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Згідно з частини 1 статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Моніч Б.С.

Судді Залімський І. Г. Кузьмишин В.М.