Справа № 243/8564/24
Суддя: Соловйова О. О.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єд. унік. № 243/8564/24
Провадження № 2-а/243/92/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Слов`янськ

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Соловйова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Малахової К.Р.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

21 жовтня 2024 року до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1593 від 23.09.2024 ОСОБА_2 за викликом (повісткою) ІНФОРМАЦІЯ_3 , без поважних на то причин не з`явився 19.04.2024 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 23.09.2024 його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. Враховуючи те, що сам відповідач безпосередньо здійснював виклик ОСОБА_2 на 19.04.2024, а позивач не з`явився за вказаним викликом, у зв`язку з чим відповідач був безпосередньо обізнаний про таку неявку, то 19.04.2024 є датою вчинення адміністративного правопорушення та датою його виявлення. Між тим, оскаржувана постанова ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1593 була складена 23.09.2024, тобто поза межами строку накладення адміністративного стягнення встановленого ч. 1 ст. 38 КУпАП. Зазначив, що наведені вище обставини є підставою для визнання протиправною постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1593, оскільки на час ухвалення оскаржуваної постанови спливли строки притягнення до адміністративної відповідальності, встановлені ч. 1 ст. 38 КУпАП, то відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Також зазначив, що обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Згідно постанови та протокол № 1593 про вчинення адміністративне правопорушення ОСОБА_2 складено 21.09.2024, а оскаржувана постанова № 1593 про притягнення до відповідальності громадянина ОСОБА_2 прийнята 23.09.2024. Отже, за три доби до дати розгляду справи позивач не мав можливості бути повідомлений, бо між складеним протоколом від 21.09.2024 і постановою від 23.09.20 минула всього одна доба.

У зв`язку з чим, просить суд скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 № 1593 від 23.09.2024 та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Позивач та представник позивача про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, проте не використали свого права на безпосередню участь у судовому засіданні, представником позивача надано суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача.

28 жовтня 2024 представником ІНФОРМАЦІЯ_1 надано відзив на позовну заяву, за змістом якого позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_4 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 діяв у межах визначеного законодавства України. Обґрунтовуючи свою позицію, представник зазначає, що ОСОБА_2 отримавши повістку 18.04.2024 за № 2592 від керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки про прибуття, за викликом у строк, зазначений у повістці, без поважних на то причин позивач не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. До РУП ГУНП 30.04.2024 року за вих. 1720 направлено звернення щодо доставлення позивача, до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 21.09.2024 року військовозобов`язаний, доставлений працівниками РУП ГУНП. Таким чином, в діях позивача, присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. 21.09.2024 року уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 складено Протокол № 1593, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу позивач був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками визначеними у ст. 63 Конституції України, ст. 256, 268 КУпАП. Будучі ознайомленим про час, дату і місце розгляду справи позивач на розгляд справи не прибув. Будь-яких клопотань, заяв, додаткових пояснень з приводу складеного протоколу та вчиненого правопорушення не надав. 23.09.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки винесено постанову № 1593, відповідно до якої позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Тобто 21.09.2024 року виявлено (встановлено) особу правопорушника та складено протокол № 1593, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно долученого представником ІНФОРМАЦІЯ_1 протоколу № 1593 від 21.09.2024 вбачається, що 21.09.2024 інспектором мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено протокол № 1593 про адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_4 про те що, отримавши повістку від 18.04.2024 за № 2592 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 про прибуття, за викликом на 19.04.2024, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (чинного на час вчинення правопорушення). До ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП 30.04.2024 за вх. № 1720 направлено звернення щодо доставлення громадянина ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 21.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_2 доставлений працівниками БПП м. Краматорськ та Слов`янськ. Таким чином, в діях ОСОБА_2 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУПАП (чинного на час вчинення правопорушення), чим порушив вимоги п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 4 п.10 ст. 1, абз.1 п. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу». Протокол складено у присутності позивача. Розгляд справи призначено на 10 год. 00 хв. 23 вересня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, зі змісту протоколу вбачається, що позивач ОСОБА_2 в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності» власноруч зазначив, що повістка була втрачена. Не приїхав бо побоявся що загубив повістку.

23.09.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 винесено постанову № 1593 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 3400,00 гривень. Згідно постанови суть інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення полягає в тому, що отримавши повістку від 18.04.2024 за № 2592 керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 про прибуття, за викликом на 19.04.2024, зазначений у повістці, без поважних на то причин не з`явився, чим вчинив адміністративного правопорушення передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП (чинного на час вчинення правопорушення). До ВП № 4 Краматорського РУП ГУНП 30.04.2024 за вх. № 1720 направлено звернення щодо доставлення громадянина ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_6 . 21.09.2024 року військовозобов`язаний ОСОБА_2 доставлений працівниками БПП м. Краматорськ та Слов`янськ. Таким чином в діях ОСОБА_2 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУПАП (чинного на час вчинення правопорушення), чим порушив вимоги п. 3 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», ч. 4 п.10 ст. 1, абз.1 п. 10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно долученої представником відповідача розписки № 2592 вбачається, що 18.04.2024 року ОСОБА_2 отримав повістку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.04.2024 року на «10:00» год. В зазначеній розписці є підпис особи яка отримала повістку.

24 квітня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 направлено на адресу ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області звернення щодо доставлення громадян, зокрема ОСОБА_2 який вчинив адміністративне правопорушення за ст. 210 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_7 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею ст. 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Отже, доказами є фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом. Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487, та Положенням про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154.

За змістом п. 2 ч. 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Пунктом 79 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, визначено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема: організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством; виявляють призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які проживають на території адміністративно-територіальної одиниці, проте не перебувають на військовому обліку; розглядають справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними та резервістами, посадовими особами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а також зіпсуттям або недбалим зберіганням військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними та резервістами, які перебувають у запасі СБУ, Служби зовнішньої розвідки).

Судом встановлено, що 18.04.2024 року позивачу була вручена повістка на прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.04.2024 на 10:00 год., що підтверджується розпискою № 2592. Позивач мотивував свою неявку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 тим, що повістка була втрачена. Не приїхав бо побоявся, що загубив повістку, що вбачається зі змісту протоколу № 1593, а саме із зазначених власноруч пояснень в графі «пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності».

Відповідно до вимог ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

23.09.2024 винесено спірну постанову № 1593, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень, у зв`язку з неявкою 19.04.2024 о 10-00 год. до ІНФОРМАЦІЯ_3 за повісткою.

Оцінюючи викладене у сукупності суд приходить до висновку, що у відповідача були наявні достатні підстави для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності за відповідною статтею КУпАП та накладення на нього відповідного адміністративного стягнення.

Водночас, доводи представника позивача в частині закінчення на час накладення адміністративного стягнення оскарженою постановою (23.09.2024) строку накладення адміністративного стягнення є слушним та заслуговують на увагу.

Так, за позицією представника позивача, оскільки в повістці позивачу був встановлений термін прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.04.2024, то перебіг строку правопорушення (неприбуття по повістці) почався з 19.04.2024, двомісячний строк накладення адміністративного стягнення сплинув 19.06.2024, а це правопорушення не є триваючим, адже обов`язку з`явитися у подальші дні для позивача ані повісткою, ані нормативно-правовими актами, ані законодавством не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП (у редакції чинній станом на момент 19.04.2024) адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Не зважаючи на викладене, ст. 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення, проте, в теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності. При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11.04.2018 у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, яке полягає, зокрема, у неявці за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, не носить характеру триваючого, а є одноактним, вичерпується фактом неприбуття до певного місця у визначені дату та час.

Варто зазначити, що у вказану статтю Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 09.05.2024 №3696-IX внесено зміни після частини шостої доповнено новою частиною такого змісту: «Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення».

Однак, відповідні зміни набрали чинності тільки з 19.05.2024 та не були чинними на день вчинення правопорушення 19.04.2024.

Як вказано вище, приведеним вище приписом Закону №3543-ХІІ встановлено обов`язок громадян з`явитися, зокрема до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

За обставинами цієї справи ОСОБА_2 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 19.04.2024 о 10-00 год., як вказано у отриманій ним повістці.

Тобто днем вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, є 19.04.2024, коли позивачем не вчинені дії, які він повинен вчинити саме 19.04.2024.

Постанова №1593 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП винесена начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_5 23.09.2024, тобто після закінчення визначеного ст. 38 КУпАП строку накладення адміністративного стягнення.

За положеннями ч. 1 п. 7 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, якщо на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення закінчилися строки, передбачені статтею 38 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Отже, враховуючи викладене з урахуванням того, що на час винесення оскаржуваної постанови закінчилися строки притягнення до адміністративної відповідальності, визначені ч. 1 ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування постанови № 1593 від 23.09.2024 та закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення.

Щодо інших доводів позовної заяви, то суд зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Питання щодо визначення належного відповідача у спорах, передбачених ст. 286 КАС України досліджувалося Верховним Судом, зокрема у постановах від 17 вересня 2020 року у справі № 398/1310/17, від 17 вересня 2020 року у справі № 401/3635/16-а, від 02 вересня 2020 року у справі № 162/445/16-а, від 17 вересня 2020 року у справі № 300/1006/16-а.

Верховний Суд сформував правову позицію, відповідно до якої використання формулювань «від імені … органу ….», «розгляд яких віднесено до відання органів» вказує на те, що відповідачем у справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від імені якого здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

За приписами пункту 19 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

У постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі № 806/2143/18 викладено правову позицію, згідно з якою обов`язковою ознакою дій чи рішень суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Варто зазначити, що згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

В свою чергу, відповідно до частини першої статті 254 Кодексу України про адміністративні правопорушення про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

З огляду на викладене, суд вважає, що належним відповідачем у справі є саме ІНФОРМАЦІЯ_8 , який виніс оскаржувану постанову.

На підставі наведеного ІНФОРМАЦІЯ_4 не є належним відповідачем у справі, оскільки фактично він не розглядав справу та не виносив оскаржувану постанову.

Враховуючи викладене, скасовуючи оскаржувану постанову суд задовольняє позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_2 , а позовні вимоги до ІНФОРМАЦІЯ_1 залишає без задоволення, оскільки останній є неналежним відповідачем по справі.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на задоволення позовних вимог, суд вважає можливим стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 605,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 3, 5, 8, 9, 77, 90, 139, 159, 229, 241-246, 255, 268, 269, 286, 293, 297 КАС України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_5 № 1593 від 23.09.2024 про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП - скасувати та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код юридичної особи: НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Соловйова