Справа № 520/32691/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 р. Справа № 520/32691/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024, головуючий суддя І інстанції: Супрун Ю.О., по справі № 520/32691/23

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Харківській області

про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області (надалі також відповідач, ГУ НП в Харківській області) в якому просив суд:

- визнати протиправними бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 10 вересня 2018 року по 01 листопада 2023 р. в межах шести місяців у сумі 77 481 грн. 04 коп.;

- зобов`язати ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 10 вересня 2018 року по 01 листопада 2023 року, в межах шести місяців у сумі 77 481 грн. 04 коп.;

- визнати протиправними дії ГУ НП в Харківській області щодо відмови у нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 по 01 листопада 2023 року, відповідно до закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (зі змінами та доповненнями);

- зобов`язати ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01 червня 2016 по 01 листопада 2023 року відповідно до закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІII (зі змінами та доповненнями).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ГУ НП в Харківській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.09.2018 року по 09.03.2019 року в межах шести місяців (180 днів).

Зобов`язано ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.09.2018 року по 09.03.2019 року в межах шести місяців (180 днів) у сумі 3325 грн. 38 коп.

Визнано протиправними дії ГУ НП в Харківській області щодо відмови у нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.11.2023 року відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (зі змінами та доповненнями).

Зобов`язано ГУ НП в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення за період з 01.06.2016 року по 01.11.2023 року відповідно до Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІII (зі змінами та доповненнями).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Позивач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням судом норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року, в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.09.2018 року по 09.03.2019 року в межах шести місяців (180 днів) у сумі 3325 грн. 38 коп. та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги у визначеній частині задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що його звільнено зі служби 10 вересня 2018 року, а ураховуючи вимоги ст. 117 КЗпП у Відповідача виник обов`язок виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше як за шість місяців починаючи з 10.09.2018 р., тобто середній заробіток повинен бути виплачений позивачу за період з 01 жовтня 2018 року по 01 квітня 2019 року, а саме за 182 дні, що складає 77481 грн. 04 коп.

Натомість суд першої інстанції неправильно застосував ст. 117 КЗпП та принцип пропорційності, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 проходив службу в Головному управлінні Національної поліції в Харківській області та був звільнений 10.09.2018, що підтверджується копією витягу з наказу ГУ НП в Харківській області від 07.09.2018 №34 о/с. (а.с.78)

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 у справі №520/14160/23, зокрема, Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017. (а.с.16-22)

01.11.2023, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 по справі №520/14160/23 Найденку нарахована індексація грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017 у сумі 3375,17 грн., що підтверджується випискою по картці/рахунку. (а.с.15)

Позивач, вважаючи що відповідачем протиправно не виплачено середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, звернувся до суду із даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, виходив з того, що сума середнього заробітку, яка підлягає відшкодуванню позивачу з урахуванням принципів справедливості та співмірності становить 3 325,38 грн.

Окрім цього, дійшов висновку про наявність підстав для визнання дій відповідача щодо відмови у нарахування та виплаті компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Враховуючи оскарження позивачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині позовних вимог про середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в частині вимог про зобов`язання відповідача здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 10.09.2018 по 01.11.2023, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до приписів абзацу 1 статті 3 Кодексу законів про працю України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно із статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Ні Законом України Про Національну поліцію від 02.07.2015 № 580-VIII, ні Порядком та умовами виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 № 260, ні іншими підзаконними нормативними актами не врегульовані питання порушення роботодавцем строків проведення розрахунків при звільненні, а також наслідків такого порушення.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Ця позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, від 16.07.2020 у справі № 400/2884/18.

Відтак, оскільки наведеними нормативними актами не врегульовано питання строків проведення повного розрахунку при звільненні зі служби, а також не установлено правових наслідків недотримання такого строку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Частиною 2 ст. 116 КЗпП України визначено, що у разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні.

Частиною першою цієї статті встановлено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно з частиною другою статті 117 КЗпП України при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Тож у випадку встановлення порушення роботодавцем вищевказаних норм та наявності для застосування до останнього наслідків, передбачених статтею 117 КЗпП України, належним способом захисту порушених прав працівника буде стягнення з такого роботодавця суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що на час звільнення позивача зі служби 10.09.2018, з ним не проведено повний розрахунок відповідачем, а саме - не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017.

За наслідками судового оскарження вказаної вище бездіяльності ГУ НП в Харківській області, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.08.2023 по справі № 520/14160/23/21 зобов`язано ГУ НП в Харківській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.06.2016 по 31.10.2017.

01.11.2023 на виконання судового рішення, ГУ НП в Харківській області провело виплату позивачу недоплачених коштів в загальній сумі 3 324,54 грн.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зазначив, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого ст. 117 КЗпП України, в межах шести місяців.

При цьому, за висновками суду першої інстанції, право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту в межах шести місяців з дати звільнення.

Порядок обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Абзацом четвертим пункту 2 Порядку № 100 передбачено, що у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Суд першої інстанції, зменшуючи суму середнього заробітку виходив з того, що суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, враховуючи: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором, період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника, інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Такий підхід в частині необхідності застосування принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначенні суми розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку, запроваджено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 та від 26.02.2020 у справах № 761/9584/15-ц та № 821/1083/17, та застосовано Верховним Судом у постанові від 20.05.2020 у справі № 816/1640/17, висновки яких враховано судом першої інстанцій при вирішенні цього спору.

У постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19 наведено формулу застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Наведений підхід до вирішення питання обрахунку належного до виплати розміру середнього заробітку підтримано Верховним Судом у низці постанов, зокрема від 23 грудня 2020 року у справі № 825/1732/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 340/1405/20, від 18 листопада 2021 року у справі № 200/5415/20-а, від 05 жовтня 2022 року у справі № 640/17872/19, від 08 червня 2023 року у справі № 340/681/20 тощо.

Виплата грошового забезпечення поліцейських регулюється постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 №988 Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції (далі - Постанова №988).

Пунктом 2 Постанови №988 визначено, що виплата грошового забезпечення поліцейським Національної поліції здійснюється в порядку, що затверджується Міністерством внутрішніх справ.

Наказом МВС України від 06.04.2016 №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок №260).

Пунктом 9 розділу І цього ж Порядку встановлено, що при виплаті поліцейським грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення за повний місяць на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.

Зі змісту Порядку №260, який є спеціальним для вирішення даних спірних правовідносин вбачається, що грошове забезпечення поліцейських обраховується та виплачується з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Як вже зазначалось, позивача звільнено зі служби в поліції з 10.09.2018, тобто останніми двома календарними місяцями, що передували звільненню є липень, серпень 2018 року.

Колегія суддів, враховуючи довідку про доходи від 08.12.2023 №1143 та керуючись абзацом 4 пункту 2, абзацом 1 пункту 8 Порядку № 100 зазначає, що середньомісячне грошове забезпечення позивача за останні два місяці роботи перед звільненням становить 12 504,35 грн. (липень 2018 12 639,35 грн. + серпень 2018 12 369,35 грн. = 25 008,7/2= 12 504,35), а середньоденне грошове забезпечення 403,37 грн. (12 504,35/31)

Кількість днів затримки розрахунку при звільненні за період з 11.09.2018 по 09.03.2018 становить 180 днів.

З огляду на викладене, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, обчислена в повному обсязі за 180 днів, складає 72 606,6 грн. (180 (час затримки)* 403,37 (розмір середньоденного грошового забезпечення).

Загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат склав 72 606,6 грн., з яких частка недоплаченої позивачу суми грошового забезпечення при звільненні 3 324,54 грн., становить 4,58 % (3 324,54 грн./ 72 606,6 грн. х 100).

Враховуючи принцип співмірності між розміром недоплаченої суми та розміром суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також правові висновки Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що на корить позивача (за період з 11.09.2018 по 09.03.2018 року) необхідно стягнути середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі в сумі 3325,38 грн. (4,58% від 72 606,6 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні).

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені за період з 11.09.2018 року по 09.03.2019 року в межах шести місяців (180 днів) у сумі 3325 (три тисячі триста двадцять п`ять) грн. 38 коп.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2024 по справі № 520/32691/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді Т.С. Перцова В.Б. Русанова