Справа № 320/13037/23
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Бужак Н.П., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 грудня 2022 року №310-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення Міністерства аграрної політики та продовольства України з 31 грудня 2022 року;

- стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 31 грудня 2022 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах стягнення суми за один місяць.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Відповідачем порушено процедуру звільнення Позивача із займаної посади шляхом невжиття заходів для переведення його на рівнозначну посаду, внаслідок чого порушено основні засади діяльності органу державної влади та трудові гарантії, права Позивача як працівника та державного службовця. Крім того, звернув увагу, що жодна норма законодавства не передбачає права та/або обов`язку Відповідача повторного (неодноразового) вручення попередження про звільнення Позивача із займаної посади.

На думку Позивача, Відповідач зобов`язаний був запропонувати всі наявні вакансії, які відповідають визначеним законодавством вимогам, що існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Зауважив, що, виходячи із кількості наявних посад на дату першого попередження, а також подальших змін і виникнення додаткових посад, Відповідачем не було виконано вимог законодавства щодо пропозиції Позивачу всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його у повному обсязі та ухвалити нове, яким адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Свою позицію обґрунтовує тим, що судом неправильно встановлено дату виключення Департаменту комунікаційної політики та організаційного забезпечення із структури і штатного розпису Міністерства, не надано належної оцінки неодноразовим, починаючи з 08 липня 2021 року, попередженням Позивача про наступне звільнення, залишено поза увагою незабезпечення Відповідачем пропозиції Позивачу всіх вакантних посад, у тому числі посади керівника Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення, основні функції якого відповідали аналогічним повноваженням керівника Департаменту комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, Позивач з 01 липня 2011 року працював в Міністерстві аграрної політики та продовольства України, а з 12 травня 2021 року - на посаді директора Департаменту комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 введено в дію з 01 липня 2021 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України, у структурі якого передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення, однак відсутній Департамент комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

У свою чергу, згідно з наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2022 року № 283 уведено в дію з 10 травня 2022 року зміни до структури та штатного розпису Міністерства аграрної політики та продовольства України, в якому передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

Крім того, наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24 жовтня 2022 року № 825 введено в дію з 24 жовтня 2022 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України, яким передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

Матеріали даної адміністративної справи свідчать, що 15 листопада 2022 року Позивачу вручено попередження від 15 листопада 2022 року про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу».

У попередженні запропоновані Позивачу 61 вакантну посаду станом на 15 листопада 2022 року за виключенням політичної посади, посади патронатної служби, посади дипломатичного радника, призначення на які потребує спеціальної перевірки, а також двох посад, потребу щодо яких оприлюднено на вебсайті Мінагрополітики у рубриці «Кадрова політика» та однієї посади, щодо якої надіслано гарантійний лист про призначення особи за переведенням.

Водночас, ОСОБА_1 14 грудня 2022 року подав на ім`я в.о. Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України заяву, в якій повідомив, що від запропонованих посад відмовляється.

У зв`язку з цим наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 грудня 2022 року № 310-к відповідно до пункту 4 частини першої статті 83, частини третьої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки», наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05.07.2021 № 72 «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Мінагрополітики», наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24.10.2022 № 825 «Про введення в дію структури штатного розпису апарату Мінагрополітики та затвердження розподілу обов`язків між Міністром аграрної політики та продовольства України, його першим заступником та заступниками, повноважень державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України» ОСОБА_1 звільнено з посади директора Департаменту з комунікаційної політики з організаційного забезпечення 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Підставою для прийняття вказаного наказу визначено попередження про наступне звільнення від 15 листопада 2022 року та заява ОСОБА_1 про відмову від переведення на запропоновані посади від 14 грудня 2022 року.

Вважаючи вказаний наказ від 27 грудня 2022 року № 310-к протиправним, а свої права порушеними, Позивач звернувся з даним адміністративним позовом до адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний наказ є таким, що прийнятий у межах повноважень, у спосіб та у порядку, що визначенні чинним законодавством, а тому підстави для його скасування відсутні. Крім того, суд підкреслив, що у структурі і штатному розписі апарату Міністерства аграрної політики та продовольства України, введеного в дію з 24 жовтня 2022 року, відсутній Департамент з комунікаційної політики та організаційного забезпечення, ОСОБА_1 пропонувалися наявні всі вакантні посади, однак від яких він письмово відмовився.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 5-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, окрім іншого: вільний вибір виду діяльності; правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Таким чином, саме на державу покладено обов`язок забезпечувати рівність трудових прав усіх громадян та гарантувати правовий захист від незаконного звільнення. Відповідно, оскільки держава здійснює свої функції через систему державних органів (законодавчих, виконавчих, судових), відповідні обов`язки (їх неухильне додержання та виконання) покладаються на такі державні органи.

Частиною 2 статті 38 Конституції України визначено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначено Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону 889-VIII державна служба це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону № 889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 83 Закону № 889-VIII державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII (в редакції, чинній на момент попередження Позивача про наступне звільнення) суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату державних службовців, скороченні посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладено обов`язок щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють їх можливе вивільнення.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону від 23.02.2021 № 1285-IX) висловлений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.05.2023 у справі № 380/9574/21, від 12.10.2023 у справі № 380/10238/21, від 02.11.2023 у справі № 380/9055/22, від 23.11.2023 у справі № 360/48/23.

При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Матеріали даної адміністративної справи свідчать, що із введенням з 01 липня 2021 року наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 структури і штатного розпису апарату Міністерства в його структурі відсутній Департамент комунікаційної політики та організаційного забезпечення. Натомість утворено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення у кількості 11 штатних одиниць.

У зв`язку з цим Позивача повідомлено 08 липня 2021 року про зміну істотних умов державної служби і запропоновано посаду Головного спеціаліста відділу інформаційно-аналітичного забезпечення роботи Міністерства та взаємодії з центральними органами виконавчої влади Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення (на період перебування основного працівника у соціальній відпустці до фактичного виходу на роботу».

Від запропонованої посади Позивач відмовився.

24 листопада 2021 року Позивача ознайомлено з повідомленням від 23 листопада 2021 року про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII та запропоновано посаду Головного спеціаліста відділу моніторингу та контролю за державною підтримкою Фінансово-економічного департаменту, від якої ОСОБА_2 також відмовився.

У подальшому 30 вересня 2022 року ОСОБА_2 ознайомлено з попередженням від 30 вересня 2022 року про наступне звільнення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII і запропоновані вакантні посади Міністерства аграрної політики та продовольства України відповідно до його професійної підготовки та професійних компетентностей станом на 30 вересня 2022 року. У цьому попередженні Позивач зазначив, що не згоден із переведенням на посаду.

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24 жовтня 2022 року № 825 введено з 24 жовтня 2022 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства, у структурі якого передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.

У подальшому 15 листопада 2022 року Позивачу вручено попередження від 15 листопада 2022 року про наступне звільнення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII.

У попередженні запропоновані Позивачу 61 вакантну посаду станом на 15 листопада 2022 року за виключенням політичної посади, посади патронатної служби, посади дипломатичного радника, призначення на які потребує спеціальної перевірки, а також двох посад, потребу щодо яких оприлюднено на вебсайті Мінагрополітики у рубриці «Кадрова політика» та однієї посади, щодо якої надіслано гарантійний лист про призначення особи за переведенням.

Водночас, як було встановлено вище, ОСОБА_1 14 грудня 2022 року подав на ім`я в.о. Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України заяву, в якій повідомив, що від запропонованих посад відмовляється, попередження видано з порушенням вимог чинного законодавства, а звільнення із займаної посади є незаконним.

Отже, у спірному випадку, на переконання колегії суддів, Відповідачем дотримано вимоги ч. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII в частині надання державному службовцю пропозиції про працевлаштування на будь-якій вакантній посаді, оскільки Позивачу перед звільненням з урахуванням досвіду його роботи та освіти запропоновано для працевлаштування наявні вакантні посади згідно з переліком 61 вакантної посади станом на 15 листопада 2022 рок, від яких останній письмово відмовився.

Щодо посилання Позивача про те, що Відповідачем запропоновано не всі рівнозначні посади, колегія суддів зазначає, що норма частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII зобов`язує роботодавця у разі скорочення посади державної служби запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. Тобто, нижча посада може бути запропонована державному службовцю у виняткових випадках, зокрема, у разі відсутності іншої рівнозначної посади. При цьому у такому випадку роботодавець пропонує державному службовцю не будь-яку рівнозначну посаду, а лише ту, яка є вакантною.

Водночас, як було підкреслено вище, Відповідач запропонував Позивачу всі посади, які були вакантними на момент скерування попередження та прийняття оскаржуваного наказу, від яких ОСОБА_1 відмовився. Доказів наявності на момент звільнення рівнозначної вакантної посади, яка не була запропонована Позивачу, останнім ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, за відсутності можливості запропонувати Позивачу інші посади ніж ті, від яких відмовився останній, Відповідач прийняв наказ від 27 грудня 2022 року № 310-к, яким ОСОБА_1 звільнено з посади директора Департаменту з комунікаційної політики з організаційного забезпечення 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Колегією суддів враховується, що за правилами частини другої статті 40 та частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України власник вважається таким, що належно виконав свій обов`язок щодо сприяння у збереженні роботи працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок із працевлаштування працівника покладається на власника або уповноважений ним орган із дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які були на день звільнення.

Разом з тим, як свідчать матеріали даної адміністративної справи та правильно встановлено судом першої інстанції, Відповідачем були запропоновані Позивачу всі наявні та можливі до обіймання станом як на час попередження про наступне звільнення, так і на момент такого звільнення посади.

Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що жодна норма законодавства не передбачає права та/або обов`язку роботодавця з повторного (неодноразового) вручення попередження про звільнення працівника із займаної посади колегія суддів зазначає, що, по-перше, відповідної заборони трудове законодавство і Закон № 889-VIII не містять, по-друге, попередні попередження про зміну істотних умов праці та попередження про наступне вивільнення не були підставою для прийняття оскаржуваного наказу, по-третє, виключення із структури апарату Міністерства з 01 липня 2021 року Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення не позбавляє роботодавця права попереджати працівника про наступне вивільнення із подальшою зміною структури та чисельності штату.

До того ж норми Закону № 889-VIII не містять приписів суб`єкту призначення або керівнику державної служби щодо обов`язкового звільнення державного службовця по закінченню строку після ознайомлення з попередженням про звільнення про наступне вивільнення.

З приводу доводів апеляційної скарги про нездійснення судом першої інстанції порівняльного аналізу посадових обов`язків та функції за посадою, яку обіймав Позивач до звільнення, з посадовими обов`язками та функціями за посадою начальника Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення, яка, згідно з твердженням Позивача є майже тотожною, та могла бути запропонована йому Відповідачем, то доказів, що така посада була вакантною протягом 14 листопада - 30 грудня 2022 року матеріали справи не містять.

На підставі наведеного колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскаржуваний наказ Відповідача від 27 грудня 2022 року № 310-к виданий на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині поновлення Позивача на роботі із стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Н.П. Бужак

Л.О. Костюк