Справа № 243/7706/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року справа №243/7706/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Кобець К.В.,

представника відповідача Семібратової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 р. у справі № 243/7706/24 (головуючий І інстанції Фалін І.Ю.) за позовом ОСОБА_1 до Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції взводу 2 роти 4 Батальйону патрульної поліції у містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП НП України Макарова Ігоря Вікторовича, третя особа: Департамент патрульної поліції про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції, сержанта поліції взводу 2 роти 4 Батальйону патрульної поліції у містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП НП України ОСОБА_2 , третя особа: Департамент патрульної поліції, в якому просила:

- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №673031 від 14.09.2024, винесену сержантом поліції взводу 2 роти 4 Батальйону патрульної поліції у містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП НП України ОСОБА_2 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 року позов задоволено. Постанову сержанта поліції взводу 2 роти 4 Батальйону патрульної поліції у містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП НП України ОСОБА_2 , про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №673031 від 14.09.2024, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Департамент патрульної поліції із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вважає рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

При цьому в своєму поясненні позивач зазначає, що автомобіль іншого учасника ДТП рухався попереду транспортного засобу під її керуванням в правій крайній полосі. Автомобіль під керуванням ОСОБА_3 , виходячи з пояснення позивача, вчиняв хаотичні рухи в правій полосі «то ліворуч, то праворуч», при цьому ОСОБА_1 наближалась до транспортного засобу, рух якого вже виглядав потенційно небезпечним для учасників дорожнього руху. Після наближення до потенційно небезпечного транспортного засобу, ОСОБА_1 почала виконувати маневр перестроювання в ліву смугу, усвідомлюючи, що автомобіль під керуванням ОСОБА_3 , вчиняючи хаотичні рухи в правій полосі «то ліворуч, то праворуч», після маневру перестроювання буде знаходитись поруч у смузі попутного напрямку. Тобто позивач усвідомлювала можливість настання негативних наслідків та продовжувала наближатись до потенційно небезпечного транспортного засобу. Звертає увагу, що позивач не знизила навпаки швидкість свого автомобілю, не зупинила свій транспортний засіб, не набрала на лінію 102, а навпаки свідомо вчинила дії, які потенційно наражали її на небезпеку. Додатково звертає увагу суду на той факт, що в п.12.3 ПДР України чітко вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Отже, позивач, керуючи транспортним засобом Mercedes GLE 400D з номерним знаком НОМЕР_1 , свідомо, наражаючи не тільки себе на небезпеку, але і іншого учасника дорожнього руху, порушила Правила дорожнього руху, за що і була притягнута до відповідальності.

З висновком суду не погоджується, щодо наявності крайньої необхідності в діях позивача, бо небезпека за даних обставин могла бути усунута іншими засобами, а саме: зменшенням швидкості руху та зупинкою транспортного засобу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ДП18 №673031 від 14.09.2024, винесену сержантом поліції взводу 2 роти 4 Батальйону патрульної поліції у містах Краматорську та Слов`янську УПП в Донецькій області ДПП НП України ОСОБА_2 , встановлено, що ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн.

Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 в порушення вимог п.п. 11.4. ПДР України 14.09.2024 об 11 год. 30 хв. в м. Краматорську по вул. Тихого О. біля ЛЕМ №267, керуючи т.з. Mercedes GLE 400D, н.з НОМЕР_1 , на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги в одному напрямку, здійснила виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Закону України Про дорожній рух, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі -ПДР).

Відповідно до п. 1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 11.4 Правил дорожнього руху, на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Відповідно до п. 11.5. Правил дорожнього руху, на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КАС України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Зміст постанови про адміністративну відповідальність має відповідати вимогам, передбаченим статтями 280, 283 КУпАП.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку встановленого законом.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Що стосується самого порушення ПДР, судова колегія виходить з наступного.

В письмовому поясненні, долученому відповідачем до відзиву, позивач зазначає, що автомобіль під її керуванням рухався поруч у смузі попутного напрямку з автомобілем, яким керував ОСОБА_3 , а після того як транспортний засіб під керуванням другого водія почав повертати ліворуч, позивач, впевнившись, що на зустрічній смузі не знаходяться інші транспортні засоби, намагалась уникнути зіткнення виїжджаючи на полосу зустрічного руху, та відчула удар в правий бік свого транспортного засобу.

Крім того, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серія ААД №906750 від 14.09.2024, 14.09.2024 об 11 год. 30 хв. у м.Краматорську по вул. Тихого О. біля ЛЕП №267 водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Audi А4, реєстраційний номер НОМЕР_2 , по сухому асфальтному покриттю вул. Тихого О. з боку м. Слов`янськ в напрямку вул. Прилуцька, виконуючи маневр розвороту, не зайняв відповідне крайнє положення (ліве), не впевнився, що це буде небезпечно та не створить перешкоду або небезпеку іншим учасникам дорожнього руху, скоїв зіткнення з транспортним засобом Mercedes GLE 400D, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , яка, в свою чергу, щоб уникнути ДТП, виїхала на смугу зустрічного руху, внаслідок зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим заподіяно матеріальних збитків.

Судом досліджувалися: схема місця ДТП, протоколи про адміністративне правопорушення серії ДП18 №673031 від 14.09.2024 та серії ААД №906750 від 14.09.2024, копія відеозапису з місця події (video-bceb48cb983c25f8dfa6a83434d1123e-V.mp4).

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Разом з тим, відповідно до ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Стан крайньої необхідності виникає коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. На це прямо вказують слова тексту статті «для усунення небезпеки, яка загрожує».

Також стан крайньої необхідності повинен відповідати критеріям своєчасності. Своєчасність заподіяння шкоди полягає в тому, що вона може бути заподіяна лише протягом часу, поки існує стан крайньої необхідності. Якщо ж такий стан ще не виник або, навпаки, уже минув, то заподіяння шкоди в цьому випадку (так звана «передчасна» і «спізніла» крайня необхідність), може тягнути відповідальність на загальних засадах.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто, засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.

В постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Так, позивач факт виїзду на полосу зустрічного руху не спростовує, проте звертає увагу на наявність крайньої необхідності, за умов якого відбулось вказане правопорушення: оскільки намагалась уникнути зіткнення з автомобілем Audi А4, н.з НОМЕР_2 .

Наведені обставини підтверджуються схемою місця ДТП та протоколом про адміністративне правопорушення серія ААД №906750 від 14.09.2024, яким визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_3 (водія Audi А4, н.з НОМЕР_2 ) та в якому зокрема зазначено, що ОСОБА_1 , щоб уникнути ДТП, виїхала на смугу зустрічного руху.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку водій Mercedes GLE 400D, н.з НОМЕР_1 , ОСОБА_1 діяла у стані крайньої необхідності з метою усунення небезпеки зіткнення з транспортним засобом Audi А4, н.з. НОМЕР_2 , у зв`язку з чим порушила вимоги п. 11.4 Правил дорожнього руху, що в порівнянні з наслідками отриманої шкоди внаслідок ДТП є менш значною, ніж її відвернення. Позивач своїми діями не завдала будь-якої шкоди державному або громадському порядку, правам і свободам громадян.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи та надано належну оцінку дослідженим доказам.

Посилання апелянта на п.12.3 ПДР України, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, колегія суддів не приймає, оскільки рухаючись в різних смугах в попутному напрямку, автомобіль під керуванням ОСОБА_3 не становив небезпеку доки не почав виконувати маневр розвороту, не зайнявши при цьому відповідне крайнє положення (ліве) чим створив аварійну ситуацію коли вже автомобілі були поруч, що позбавило позивача об`єктивно бути спроможним виявити небезпеку у виді транспортного засобу Audi А4, н.з НОМЕР_2 та через що ОСОБА_1 , щоб уникнути ДТП, була змушена виїхала на смугу зустрічного руху.

Доводи апелянта, що небезпека за даних обставин могла бути усунута іншими засобами, а саме: зменшенням швидкості руху та зупинкою транспортного засобу колегія суддів вважає неприйнятними, оскільки під час аварійної ситуації транспортні засоби рухались поруч, а не один за одним та позивач не міг передбачити різку зміну руху автомобілем праворуч, внаслідок чого діяв в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, та намагався уникнути зіткнення з іншим автомобілем.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про скасування спірної постанови відповідача.

Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 268-272, 286, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 р. у справі № 243/7706/24 - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2024 р. у справі № 243/7706/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Постанова набирає законної сили з 28 листопада 2024 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко