Справа № 520/26991/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 р. Справа № 520/26991/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024, головуючий суддя І інстанції: Григоров Д.В., м. Харків, повний текст складено 14.10.24 по справі № 520/26991/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі за текстом ГУ ПФУ в Харківській області, відповідач), у якому просила суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у застосуванні при обчисленні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 з 01.05.2020 показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити ОСОБА_1 з 01.05.2020 перерахунок та виплату призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні року, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2017, 2018 та 2019 роки;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплат позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що при призначенні позивачу з 01.05.2020 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) відповідачем протиправно не застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, для обчислення пенсії за 2017-2019 роки.

Враховуючи те, що первинно, з 24.04.2007 позивачу була призначена пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, вважала що у даному випадку має місце саме призначення у 2020 році позивачу пенсії за віком в перший раз, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно з частиною 3 статті 45 Закону № 1058-IV, а тому, відповідач мав врахувати показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії пенсії за віком, для обчислення пенсії, тобто за 2017-2019 роки

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2024 у справі № 520/26991/24 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху.

Повідомлено позивача про необхідність виправити недоліки позовної заяви, шляхом надання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку, з наданням належних доказів цього;

- оригіналу платіжного документу, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 968,96 грн.

Встановлено позивачу термін для усунення недоліків позовної заяви - протягом десяти днів з моменту отримання даної ухвали.

Роз`яснено позивачу, що у разі не усунення недоліків, позовна заява буде повернута.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали від 03.10.2024 позивачем 04.10.2024 за допомогою системи «Електронний суд» направлено до Харківського окружного адміністративного суду клопотання про усунення недоліків, в якому зазначено, що ГУ ПФУ у Харківській області самостійно здійснило переведення позивача з 01.05.2020 на пенсію відповідно до Закону № 1058-IV, при цьому розмір пенсії після переведення збільшився, що підтверджується листом ГУ ПФУ в Харківській області від 30.08.2024. Разом з цим, відповідачем не здійснено належного повідомлення позивача про її переведення на пенсію за іншим законом, а позивачем не надавалась згода на призначення пенсії з 01.05.2020 за іншим законом, у зв`язку з чим, ОСОБА_1 об`єктивно не могла вчасно дізнатись про порушення своїх прав. Враховуючи те, що інформацію про розрахунок її пенсії та про переведення на пенсію за іншим законом із застосуванням середньої заробітної плати за 2014-2016 роки позивачу стало відомо лише після отримання відповіді ГУ ПФУ в Харківській області від 30.08.2024 на адвокатський запит, просила суд вважати причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити їх.

До зазначеного клопотання позивачем також додано квитанцію № 4770-1842-6711-8472 від 26.09.2024 про сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 968,96 грн.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/26991/24 визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє її права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 у справі № 520/26991/24 та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, підтримавши власні доводи, викладені у заяві про поновлення строку звернення до суду, зазначила про неврахування судом першої інстанції наданих позивачем пояснень з приводу її переведення на пенсію за іншим законом без її згоди та актуальної практики Верховного Суду у пенсійних справах, зокрема висновків, викладених у постанові від 20.07.2023 по справі № 420/8355/22, відповідно до яких, аналіз положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством та безспірному розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Крім того, зауважила, що до відкриття провадження у справі неможливо встановити чи було повідомлено позивача про те, що їй призначено пенсію на умовах іншого закону та детально роз`яснено, що при обчисленні пенсії буде застосовано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки.

Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою суду від 03.10.2024 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

04.10.2024 до суду надійшла заява від представника позивача про поновлення процесуального строку, в якій заявниця вказала на відсутність підстав для застосування шестимісячного строку, передбаченого статтею 122 КАС України для звернення позивача до суду з позовом в цій справі.

Обґрунтовуючи наведене заявниця посилалася на практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини та власне її тлумачення. Зокрема, зазначила що про порушення прав позивачки стало відомо лише з отриманням відповіді ГУ ПФУ у Харківській області (лист від 30.08.2024) про розгляд запиту щодо ОСОБА_1 . Поважних причин пропуску строку фактично не навела.

У період з 07.10.2024 по 11.10.2024 суддя Григоров Д.В. перебував на навчанні у Національній школі суддів України.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду з даним позовом, встановлений частиною 2 статті 122 КАС України, оскільки пенсія є щомісячним періодичним платежем, а її розмір у будь-якому разі відомий особі, яка її отримує. Отже, така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових, а тому при одержанні пенсійних виплат у попередньому розмірі, позивач мала усвідомлювати порушення своїх прав та мала об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про те, як здійснено обрахунок її пенсії та на підставі яких нормативно-правових актів. При цьому, суд відхилив доводи заяви про те, що позивач не надавала згоду на призначення пенсії за іншим законом, оскільки вид отримуваної пенсії не є спірним відповідно до заявлених позовних вимог, натомість порушення своїх прав позивачка убачає в застосуванні невірного показника заробітної плати (доходу), з якої сплачено страхові внески.

Враховуючи, що наведені у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини визнані судом не поважними, судом застосовано до такої заяви наслідки, передбачені частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Приписами частини 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Загальні правила, які закріплені у нормах адміністративного процесуального законодавства, передбачають обчислення строку звернення до суду за захистом прав, свобод чи інтересів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення цих прав, свобод, інтересів.

Відповідно до вимог частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Аналіз зазначених норм дає підстави зробити висновок, що шестимісячний строк звернення до суду в адміністративному судочинстві є загальним і застосовується, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Як встановлено з матеріалів даної справи, позивачем оскаржується дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у застосуванні при обчисленні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону № 1058-IV з 01.05.2020 показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2014-2016 роки, замість належного показника за 2017-2019 роки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що перерахунок пенсії передбачає перегляд розміру вже призначеної пенсії у випадках визначених законом, зокрема у зв`язку з прийняттям нових законодавчих актів або наданням додаткових документів, які дають право на подальший перегляд розміру призначеної пенсії, за результатами якого, такі суми вважаються нарахованими та підлягають виплаті. Водночас, пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

В свою чергу, строки, за які підлягає виплаті пенсія, врегульовані також нормами законодавства у сфері соціального захисту, які є спеціальними відносно правовідносин, що склались між позивачем і відповідачем.

Так, спеціальне законодавство у сфері соціального захисту, а саме стаття 46 Закону Закон № 1058-IV визначає, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Буквальне тлумачення наведених норм права дає підстави вважати, що ці норми закону стосуються вже нарахованих сум пенсій за минулий час, однак не виплачених з вини Пенсійного фонду України.

Необхідними умовами застосування зазначених положень спеціального закону є факт нарахування сум пенсій за минулий час та доведеність вини пенсійного органу наявність протиправних дій або протиправної бездіяльності, наслідками яких стала невиплата сум пенсій.

Аналіз зазначених положень статті 46 Закону № 1058-IV свідчить про те, що в Україні не існувало та не існує на сьогодні жодного строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством та безспірному розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини держави в особі її компетентних органів.

Наведений вище правовий висновок було викладено у постановах Верховного Суду від 04.03.2021 року у справі № 480/1704/19 та від 20.07.2023 по справі № 420/8355/22.

Вирішуючи питання щодо застосування до спірних правовідносин строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом положень частини другої статті 122 КАС України, яка, за загальним правилом, встановлює шестимісячний строк звернення до суду який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що з 24.07.2007 позивачу призначено пенсію відповідно до Закону № 3723-ХІІ, а з 01.05.2020 здійснено автоматичне призначення пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV.

Так, відповідно до приписів пункту 3.1 розділу ІІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, органом, що призначає пенсію, на підставі даних реєстру застрахованих осіб, пенсія за віком призначається автоматично (без звернення особи), якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку, в тому числі через її особистий електронний кабінет на вебпорталі або засобами Порталу Дія, шляхом подання заяви-повідомлення про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Тобто, у спірних правовідносинах, пенсійним органом здійснено автоматичне призначення позивачу пенсії за віком на умовах Закону № 1058-IV без звернення позивача за таким призначенням, а тому позивачу не могли бути відомі умови та складові з яких обраховується пенсія, що не враховано судом першої інстанції, а тому, з огляду на те, що ОСОБА_1 перебуває на пенсійному обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV, та те, що суми пенсій за минулий час були нараховані проте, як зазначає позивач з використанням невірного показника середньої заробітної плати, колегія суддів вважає, що у цій справі підлягають застосуванню норми статті 46 Закону № 1058-ІV, які є спеціальними по відношенню до статті 122 КАС України, отже остання до спірних правовідносин не застосовується.

При цьому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що до відкриття провадження у справі не можливо встановити обставини повідомлення позивача про призначення пенсії на умовах іншого закону та про умови нового обрахунку пенсії. Враховуючи те, що після проведеного перерахунку пенсії з 01.05.2020 її розмір збільшився, у позивача були відсутніми підстави достеменно вважати порушеним своє право після отримання пенсійних виплат, що також залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Європейським судом з прав людини зазначено, що надмірний формалізм може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах Zubac v. Croatia, Beles and Others v. the Czech Republic, № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та Walchli v. France, № 35787/03, п. 29).

При цьому, Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 05.12.2018 (справа № 11-989заі18), згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повертаючи позивачу позовну заяву з підстав пропуску строку звернення до суду, допустив надмірний формалізм, не з`ясувавши належним чином всі суттєві обставини у справі та не надавши їм належної правової оцінки, що в свою чергу призвело до помилкового висновку про наявність передбаченої частиною 2 статті 123 КАС України підстави для повернення позовної заяви ОСОБА_1 у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження. Для ЄСПЛ природа перешкод у реалізації права на доступ до суду не має принципового значення.

З тексту статті 6 Конвенції прямо випливає, що доступність правосуддя є невід`ємним елементом права на справедливий суд. У рішенні по справі "Голдер проти Великої Британії" від 21.02.1975р., ЄСПЛ дійшов до висновку, що сама конструкція ст. 6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч. 1 ст. 6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.

Таким чином, зміст права на захист полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

За приписами статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Відповідно до частини 3 статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підсумовуючи вищевикладене з урахуванням встановлених обставин у справі, колегія суддів вважає, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/26991/24 прийнята при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, неправильному застосуванні норм процесуального права, а тому відповідно до вимог частини 3 статті 312 КАС України підлягає скасуванню з направленням до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.112, ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 по справі № 520/26991/24 - скасувати.

Справу № 520/26991/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії направити до Харківського окружного адміністративного суду для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій