Справа № 500/5057/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/5057/24

28 листопада 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і попередження, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Тернопільської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і попередження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виконавчий комітет Тернопільської міської ради 26 червня 2024 року прийняв рішення №1050 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» (надалі - Рішення №1050).

Згідно з пунктом 1 Рішення №1050, постійно діюча робоча група в 10-ти денний термін з дня прийняття цього рішення повинна організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд розміщених без відповідних дозвільних документів, згідно з додатком.

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі - Позивачу), як власнику споруди-гаражу, від управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради було направлено попередження №22 від 05.08.2024.

У зв`язку з цим позивачу було запропоновано до 16.08.2024 провести демонтаж зазначеного об`єкта власними силами.

У випадку ігнорування попередження демонтаж буде проведений в примусовому порядку силами спеціалізованої організації.

Позивач вважає, що рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2024 №1050 та попередження управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №22 від 05.08.2024 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Ухвалою суду від 16.08.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

16.08.2024 року ухвалою суду було відмовлено у задоволенні клопотання про забезпечення адміністративного позову ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання протиправними та скасування рішення і попередження.

Відповідач своїм правом не скористався та відзиву до суду не подав.

Частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Ухвалою суду від 23.09.2024 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 15.10.2024 року о 11:30 год.

Ухвалою суду від 15.10.2024 відкладено розгляд справи на 12.11.2024 року о 10:45 год.

Позивачем подано до суду 07.11.2024 заяву про долучення додаткових доказів.

Ухвалою суду від 12.11.2024 відкладено розгляд справи на 28.11.2024 року о 11:15 год.

Сторони в судове засідання не з`явилися, однак позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно п.1 ч.3 ст. 205 КАС України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.3 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Виконавчий комітет Тернопільської міської ради 26 червня 2024 року прийняв рішення №1050 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» (надалі - Рішення №1050) (з вказаним рішенням позивач ознайомився на сайті Тернопільської міської ради).

Згідно з пунктом 1 Рішення №1050, постійно діюча робоча група в 10-ти денний термін з дня прийняття цього рішення повинна організувати та провести роботи з демонтажу тимчасових споруд розміщених без відповідних дозвільних документів.

В Додатку до Рішення №1050 «Перелік об`єктів, які підлягають демонтажу» перелічені об`єкти, які підлягають демонтажу, зокрема пунктом 6 зазначено тимчасові споруди (металеві гаражі) власники, яких не встановлені, які знаходяться між будинками АДРЕСА_1 ).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як власнику споруди-гаражу, від управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради було направлено попередження №22 від 05.08.2024.

У зазначеному попереджені, з посиланням на рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.06.2024 №1050 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» було зазначено, що тимчасова споруда (гараж), влаштована на землях комунальної власності, за адресою АДРЕСА_2 підлягає демонтажу.

У зв`язку з цим позивачу було запропоновано до 16.08.2024 провести демонтаж зазначеного об`єкта власними силами. У випадку ігнорування попередження демонтаж буде проведений в примусовому порядку силами спеціалізованої організації.

Не погодившись із рішенням Тернопільської міської ради від 26.06.2024 №1050 та попередженням управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №22 від 05.08.2024 позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 30 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 02.03.1991 №875-ХІІ, органи місцевого самоврядування забезпечують виділення земельних ділянок особам з інвалідністю із захворюваннями опорно-рухового апарату під будівництво гаражів для автомобілів з ручним керуванням поблизу місця їх проживання.

Як встановлено судом, в травні 1974 року виконком Тернопільської міської Ради депутатів трудящих прийняв рішення №429 від 30.05.1974, яким дозволив громадянину ОСОБА_2 гараж для індивідуальної автомашини який знаходиться в подвір`ї будинку АДРЕСА_3 , продати інваліду праці 1-ої групи ОСОБА_3 проживаючому по АДРЕСА_4 .

Рішення виконкому Тернопільської міської Ради трудящих про виділення земельної ділянки громадянину ОСОБА_4 , як інваліду, для встановлення гаражу скасовано не було.

Цей гараж був у постійному користуванні ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті ОСОБА_3 гараж знаходився в постійному користуванні його дружини ОСОБА_5 .

В січні 2011 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2011 по справі №2-10797/11 визнано право власності за ОСОБА_5 на гараж, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в дворі будинку, на території комунального житлово-експлуатаційного підприємства «Залізничник», що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом.

08.06.2011 між позивачем та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу гаража реєстровий номер 957, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Кашанською М.І. Відповідно до цього договору купівлі-продажу гаража, ОСОБА_5 продала гараж, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (сім), громадянину ОСОБА_1 .

Право власності зареєстровано за ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №390317979 від 09.08.2024.

Також слід зазначити, що позивач є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серія НОМЕР_1 та пенсійним посвідченням серія НОМЕР_2 .

Таким чином, спірний гараж був встановлений громадянином ОСОБА_4 на підставі рішення Тернопільської міської Ради трудящих, в подальшому на підставі рішення від 30.05.1974 №429 проданий інваліду І групи Стецюку, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.01.2011 по справі №2-10797/11 визнано право власності за ОСОБА_5 , яка продала зазначений гараж позивачу.

Отже такий гараж, належний позивачу, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не є самовільно встановленою тимчасовою спорудою, що свідчить про протиправність дій органу місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статі 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 316 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Непорушність цього права означає передусім невтручання будь-кого у здійснення власником своїх прав щодо володіння, користування та розпорядження майном, заборону будь-яких порушень прав власника щодо його майна всупереч інтересам власника та його волі.

Відповідно до Конституції України та загальновизнаних принципів і норм міжнародного права визнання, дотримання і захист права власності є обов`язком держави.

Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно п. 4 ч. 1 статті 346 ЦК України знищення майна є підставою для припинення права власності.

Відтак, суд зазначив, що проведення демонтажу гаража відповідно до вимог рішення Тернопільської міської ради від 26.06.2024 №1050 та попередження управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №22 від 05.08.2024 призведе до припинення позивачем права власності на цей гараж.

У Постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.06.2021 у справі №640/2375/20, яка є остаточною (ухвалою Верховного Суду від 16.08.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження) зазначено: ...було повідомлено, що Рішення №275 є чинним і дійсним у відповідності до Порядку № 404/7741, оскільки гараж встановлено ще у 1978 році і Рішення № 275 не може бути скасовано, оскільки, позивач, як дочка, набула право на гараж і має категорію громадянина з захворюванням опорно-рухового апарату...

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не мав жодних підстав надавати КП "Київблагоустрій" доручення демонтувати гараж, оскільки рішення Виконавчого комітету Дніпровської районної Ради народних депутатів №275 від 12 червня 1978 року, постанови Ради Міністрів УРСР від 12 липня 1962 року №778 та рішення Київського міськвиконкому від 16 лютого 1976 року, яким було надано дозвіл на встановлення вказаного гаража було чинним.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 20.11.2011 року «Рисовський проти України» зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

З огляду на це вбачається, що рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 26.06.2024 №1050 та попередження управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №22 від 05.08.2024 року про проведення демонтажу гаражу, який розташований за адресою вулиця Руська, біля будинку №7, в місті Тернополі порушують статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 41 Конституції України та ст. 316, 317, 321 Цивільного кодексу України, а також статтю 30 Закону України «Про основи соціального захисту осіб з інвалідністю», а тому суд прийшов до висновку, що даний позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для відшкодування судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради 26 червня 2024 року №1050 «Про усунення порушень у сфері земельного законодавства та містобудування» в частині демонтажу тимчасової споруди (металевого гаража) між будинками АДРЕСА_1 .

Визнати протиправним та скасувати попередження управління муніципальної інспекції Тернопільської міської ради №22 від 05.08.2024 щодо демонтажу тимчасової споруди (металевого гаражу), що знаходиться на землях комунальної власності, за адресою вулиця Руська, біля будинку №7, в місті Тернополі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_5 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач:

- Тернопільська міська рада (місцезнаходження/місце проживання: вул. Листопадова, 5,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46001 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ).

Головуючий суддя Подлісна І.М.