Справа № 300/7317/24
Суддя: Могила А.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2024 р. справа № 300/7317/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Могили А.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до Івано-Франківської митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів №UA206000/2024/000085/2 від 19.08.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000112 від 19.08.2024.
Позовні вимоги мотивовано тим, що для здійснення митного оформлення придбаного позивачем на підставі рахунку-фактури транспортного засобу Renault, модель Kadjar, 2016 року випуску, було подано митну декларацію, в якій митна вартість визначена за першим, основним методом, та у передбаченому законом порядку подано митниці необхідні документи. Однак митним органом 19.08.2024 прийнято рішення про коригування митної вартості товару №UA206000/2024/000085/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000112. Вважав вказані рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки на підтвердження обґрунтованості заявленої митної вартості товару та обраного методу його визначення було подано усі необхідні документи, які посвідчують підстави придбання товару, його кількісні та якісні характеристики, цінове та вартісне обґрунтування. Просив позов задоволити.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.09.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав. Вказав, що у митній декларації декларантом зазначалося, що автомобіль Renault, модель Kadjar в пошкодженому стані, а саме несправність в коробці передач, царапини, сколи, вм`ятини по кузову, утертості сидіння та салону. Однак такий опис суперечить опису зазначеного в акті про проведення огляду від 16.08.2024, де зазначено, що у вказаному автомобілі наявні тільки невеликі подряпини по кузову. Декларантом під час митного оформлення представлено рахунок-фактуру №12400038 від 15.08.2028 (на чеській мові), складений між фірмою Martin Setek (Чехія) та Межибродським Любомиром. Проте, банківській документи, які підтверджують оплату не було надано, натомість надано документ на чеській мові де зазначається про кошти в сумі 123900 CZK. Крім того позивач вказав, як складову митної вартості транспортні витрати в розмірі 7500 CZK, однак в даній довідці відсутній пункт відправлення, перетину кордону та кілометраж. Дана довідка позивачем не підписана, тож митним органом не могла братися до уваги. Всупереч ст.15 КАС України позивачем митному органу та суду документи надані на чеській мові та не містять офіційного перекладу. Окрім цього, у митного органу наявна інформація щодо вищої митної вартості подібних автомобілів, що призвело до виникнення сумнівів у правильності визначення позивачем митної вартості. З огляду на викладене вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають (а.с.40-44).
Суд, дослідивши письмові докази, письмові пояснення викладені у заявах по суті справи, зазначає наступне.
Згідно з положеннями частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини першої статті 4 Митного кодексу України митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Як встановлено частиною першою статті 318 Митного кодексу України митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України.
За приписами частини першої статті 51, частини першої статті 52 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі рахунку-фактури від 15.08.2024 №12400038 придбав у Мартін Шетек (Автоцентр "MD-Auto") транспортний засіб автомобіль Renault, модель Kadjar, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , вартістю 123900 чеських крон (а.с.24).
Як зазначив у позовній заяві позивач, за транспортний засіб оплатив готівкою, що підтверджується квитанцією про отримання №52400022 від 15.08.2024 (а.с.26).
Декларантом визначена митна вартість товару за основним методом ціною рахунку-фактури.
-рахунок-фактуру (інвойс) №12400038 від 15.08.2024;
- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 15.08.2024;
- квитанцію про отримання №52400022 від 15.08.2024;
- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною установою від 16.08.2024;
-договір про надання митних послуг брокера від 07.06.2023;
-звіт про незалежну оцінку колісного транспортного засобу станом на 16.08.2024;
-паспорт громадянина України,
-декларацію країни відправлення №24CZ610000029UJLA0 від 15.08.2024;
-інші некласифікуючі документи.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу митного органу протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як зазначив у відзиві відповідач, на письмову вимогу митного органу надати (за наявності) додаткові документи, декларантом направлено повідомлення про те, що всі документи щодо митної вартості ним надані. Просив визначити митну вартість або винести рішення раніше 10-денного терміну.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Як з`ясовано судом та вбачається з матеріалів справи, прийняття відповідачем оскаржуваного рішення мотивовано невідповідністю обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
Спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару. Як випливає із рішень відповідача, наданий експертний висновок про вартість не прийнято до уваги. Митний орган зазначив, що експертом не підтверджено технічний стан, пошкодження та несправності транспортного засобу, заявлені декларантом. Крім того, автомобіль переміщувався своїм ходом, що суперечить заявленій декларантом інформації про пошкодження та технічний стан.
Згідно з частиною 4 статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний, серед іншого, здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
З наведеного вбачається, що митний орган, лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару. Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.
При цьому, в розумінні наведених статей Митного кодексу України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у частині 2 статті 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Щодо неприйняття відповідачем до уваги звіту експертного висновку про вартість, підготовлений спеціалізованою експертною організацією з оцінки транспортного засобу, суд вказує наступне.
В свою чергу, зі звіту про незалежну оцінку колісного транспортного засобу автомобіль Renault, модель Kadjar, 2016 року випуску, VIN НОМЕР_1 , складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_2 , зокрема таблиці №2 вбачається, що визначення вартості об`єкта оцінки проведено на основі зовнішнього візуального огляду транспортного засобу за параметрами: загальний технічний стан, комплектність та показники одометра. В результаті проведених досліджень зроблено висновок, що вартість об`єкта оцінки станом на 16.08.2024 становить 5100 євро, що складає 232303,47 грн. (а.с.14-21). До звіту долучені додатки, які становлять невід`ємну його частину про оцінку, а саме роздрук із спеціального німецького каталогу Schwackenet.de та фото.
При цьому суд зазначає, що звіт з оцінки транспортного засобу є лише додатковим документом, який надається декларантом на письмову вимогу митного органу і не належить до переліку документів, передбачених ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.
Відповідач не вказав, яким чином звіт експерта про оцінку надасть можливість підтвердити чи спростувати відомості офіційно виданих продавцем товару документів щодо ціни товару, недійсність чи ознаки підробки щодо яких не виявлено. Підтверджуючими документами про вартість товару в даному випадку є рахунок-фактура (інвойс).
Тобто, рішення митного органу не брати до уваги звіт жодним чином не може впливати на прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Що стосується посилання відповідача на розбіжність в описі технічного стану автомобіля, його пошкоджень і несправностей, котрі заявлені декларантом та акті про проведення огляду транспортного засобу та висновку про вартість майна.
У звіті суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 інформація щодо пошкоджень відсутня, зазначено «транспортний засіб на ходу» (а.с.19).
У свою чергу в акті про проведення огляду автомобіля зазначено про наявність невеликих подряпин по кузову.
Сумніви відповідача полягають в правдивості інформації про поганий стан авто з урахуванням того, що автомобіль переміщався своїм ходом. На думку митного органу це суперечить задекларованій декларантом інформації про технічний стан автомобіля.
Суд зазначає, що позивач у митній декларації дійсно вказав про наявність у автомобіля несправностей з коробкою передач, царапин, сколів, вм`ятин по кузову, затертостей сидіння та салону (а.с.45).
Однак, декларант не вказував, що транспортний засіб не підлягає експлуатації, а лише зазначив котрі, на його думку, є пошкодження. Водночас, наявність суттєвих дефектів та їх ступінь може встановити лише експерт, котрий має необхідні (спеціальні) знання для надання висновку з досліджуваних питань.
До митного оформлення декларантом надано звіт суб`єкта оціночної діяльності ОСОБА_2 , а під час митного оформлення проведено митний огляд автомобіля, про що складено відповідний акт, котрі в цілому містять інформацію про ті ж пошкодження, тобто є співставними та узгоджуються між собою.
То ж посилання контролюючого органу з цього приводу є безпідставні.
Стосовно застосованого у оскаржуваному рішенні №UA206000/2024/000085/2 від 19.08.2024 резервного методу для визначення митної вартості товару, слід зазначити наступне.
Згідно з Правилами заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затвердженими наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012, в разі здійснення коригування митної вартості за резервним методом, у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо; також у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Судом зі змісту спірного рішення з`ясовано, що відповідач скоригував митну вартість із урахуванням вартості вищевказаного транспортного засобу, врахувавши аналогічність марки, моделі, року виробництва, комплектності. Однак, спірне рішення не містить порівняння індивідуальних ознак оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, зокрема: загальний технічний стан, ознаки вжитку, ступінь зносу, покази одоментра тощо.
Митним органом хоч і використано подібний товар для порівняння, однак рішення про коригування митної вартості не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, не зазначені факти, які вплинули або повинні були вплинути на таке коригування, щодо умови поставки, фактурної вартості, методи визначення митної вартості. Тобто не надано доказів, що ввезення вказаного автомобіля відбувалося на тих же умовах та з тією ж самою відстанню. В цілому не відомо за яким методом в результаті здійснено митне оформлення цього автомобіля, чи мало місце коригування, які документи подавалися під час розмитнення, митним органом не враховано різницю технічного стану транспортних засобів.
Наявність у відповідача інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, сезонність, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Імпортований позивачем автомобіль, як і кожен транспортний засіб має свої особливості в частині комплектації, пробігу, амортизації в ході експлуатації, поломок та пошкоджень. Разом з тим, митний орган зазначає, що ним визначена вартість на підставі середньої ціни, за яку транспортний засіб такої ж марки, моделі та комплектації пропонується до продажу в умовах повної конкуренції при звичайному ході торгівлі. Отже, вказаний метод не враховує індивідуальні особливості придбаного позивачем транспортного засобу, що мають суттєвий вплив на його ринкову вартість.
До того ж рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також необхідно врахувати, що в ЄАІС відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Вирішуючи спір, суд також звертає увагу на те, що частина 4 статті 57 Митного кодексу України регламентує, що застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Тобто кожен учасник консультацій повинен надати наявну у нього знеособлену інформацію про митні оформлення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, чи товарів, які не є ідентичними чи подібними (аналогічними), однак співпадають по опису та коду товару згідно УКТЗЕД. І за результатами таких консультацій та обміну інформацією вже і приймається рішення.
Як уже зазначено вище, у спірних правовідносинах мала місце процедура консультації. Однак, відповідачем не було надано декларанту відповідну знеособлену інформацію, що відповідно нівелює саму процедуру консультацій.
Суд вважає, що коригування митної вартості є способом мінімізації шкоди державі від невірного декларування товарів, що ввозяться на територію України, однак таке корегування, як і будь-яке інше рішення суб`єкта владних повноважень, має відповідати критеріям законності, які наведені у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, чого відповідачем при прийнятті оскаржуваних рішень не дотримано.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) і єдиною підставою його незастосування є, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірно та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст інвойсу та платіжного документу, у тому числі будь-яких відомостей про отримання від компетентних органів країни продавця інформації про не відчуження позивачу транспортного засобу продавцем чи несплати позивачем зазначеної суми коштів.
Обсяг та зміст документів, наданих декларантом свідчить про нічим необмежену можливість митного органу ідентифікувати платіж з товаром, пред`явленим до митного оформлення. Отже сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), подана декларантом, була підтверджена.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, разом з тим використані декларантом відомості підтверджені документально та визначені кількісно; їх достовірність не спростована відомостями від компетентних органів інших країн щодо не підтвердження обставин придбання транспортного засобу, або що видані позивачу документи є фіктивними чи недійсними.
Що стосується посилання відповідача у відзиві на позовну заяву про ненадання декларантом, як суду так і митному органу, документів з офіційним перекладом на українську мову, а також банківського документу на оплату придбаного автомобіля, суд зазначає таке.
По-перше, ці посилання не були підставою для прийняття спірних в цій справі рішень. По-друге, до матеріалів справи позивачем долучено письмові докази, як на мові оригіналу, так із офіційним перекладом на українську мову, тож зауваження відповідача з цього приводу є безпідставні.
До того ж згідно з приписами частини 1 статті 254 Митного кодексу України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, ніж офіційна мова митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. У такому разі декларант забезпечує переклад зазначених документів за власний рахунок.
Водночас, доказу того, що митний орган витребовував переклад українською мовою документів складених чеською мовою, а позивачем такого не забезпечено, відповідачем не надано, а тому твердження відповідача про відсутність перекладу, як підставу коригування митної вартості є безпідставним та таким, що не ґрунтується на нормах Митного кодексу України.
Щодо відсутності банківських документів, котрі підтверджують оплату, суд зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 Митного кодексу України платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей (зокрема, але не виключно). За наявності документів, що достовірно підтверджують митну вартість задекларованого товару, сама по собі оплата готівкою коштів за відсутності доказів підроблення відомостей та недоведеності обставин порушення вимог законодавства при придбанні певного товару, недодання до митного оформлення касового ордеру, касового чеку чи іншого документа, не може класифікуватися як обставина, що свідчить про штучне формування показників митної вартості.
Також суд звертає увагу, що позивач на підтвердження оплати вартості транспортного засобу надав квитанцію про отримання №52400022 від 15.08.2024, якою підтверджено отримання фірмою ОСОБА_3 готівкових коштів в сумі 123900 чеських крон. Тому суд відхиляє доводи відповідача про ненадання підтверджуючих документів щодо ціни товару у зв`язку із їх необґрунтованістю.
Щодо доводів відповідача про відсутність у довідці про транспортні витрати відомостей про пункт відправлення, перетину кордону та кілометраж, суд зазначає наступне.
Як вбачається з довідки про транспортні витрати від 16.08.2024, вартість таких становила 7500 CZK за перевезення вантажу до кордону України. Тобто факту перетину кодону не було, як про це зазначає відповідач.
До того ж Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення вантажу (а.с.77).
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що вартість перевезення імпортованого вантажу є підтвердженою. Суд також зазначає, при митному оформленні у відповідача відсутні були сумніви щодо транспортних витрат, і як слідує із спірних у цій справі рішень, такі не були підставою, серед іншого, для коригування митної вартості.
За таких обставин, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування спірного рішення Івано-Франківської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів.
Зважаючи на протиправність прийнятного рішення про коригування митної вартості товарів, наявні підстави для скасування і картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, як рішення похідного характеру.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправними та скасувати рішення Івано-Франківської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів № UA206000/2024/000085/2 від 19.08.2024 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA206060/2024/000112 від 19.08.2024.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя /підпис/ Могила А.Б.