Справа № 320/26368/23
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в прийнятті у позивача декларації про його відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від громадянства російської федерації;

- зобов`язати відповідача видати позивачу паспорт громадянина України.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач вказує, що після отримання громадянства України у липні 2021 року, взяв на себе зобов`язання протягом двох років вийти з громадянства російської федерації. У зв`язку з чим, у листопаді 2021 року звернувся до консульства рф із заявою про вихід із громадянства рф. Однак, у зв`язку з повномасштабним вторгненням збройних сил рф в Україну консульство припинило свою діяльність, тому позивач позбавлений можливості завершити процедуру виходу із громадянства рф. У липні 2023 року позивач подав відповідачу декларацію про вихід з громадянства рф через неможливість з незалежних від нього причин завершити цю процедуру самостійно, проте у прийнятті декларації йому відмовлено, оскільки позивачем не подано до міграційної служби документів, які засвідчують факт звернення до компетентного органу російської федерації з клопотанням про припинення громадянства цієї держави.

На переконання апелянта, він відповідно до приписів пункту 2 частини 2 статті 9 Закону №2235-ІІІ має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, оскільки з незалежних від нього причин не може отримати від уповноваженого органу рф документ про припинення іноземного громадянства (рф) та подати його до уповноваженого органу України.

Також апелянт просить врахувати висновки викладені у постанові Третього апеляційного адміністративного суду у постанові від 15 серпня 2023 року у справі №160/19738/22 та, зокрема, у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року у справі №320/1817/22.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

У відзиві відповідач зазначає, що подання декларації про відмову від іноземного громадянства взаємопов`язано з наявністю незалежних від особи причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства: декларація подається лише в тих випадках, коли існують такі причини. Обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є прийняття клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави (в даному випадку Російської Федерації) від особи у встановлений законодавством іноземної держави строк.

Однак, доказів того, що з дати реєстрації позивача громадянином України уповноважені органи держави громадянства (Російської Федерації) прийняли клопотання позивача про припинення громадянства (підданства) матеріали справи не містять, а позивачем таких не подано.

Отже, викладене свідчить про відсутність незалежної від особи причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства російської федерації до відповідача, в якого, у свою чергу, не виникає обов`язку з прийняття відповідного документу.

Також відповідач наголошує, що апелянтом до матеріалів справи не подано належних доказів, які підтверджували б, що він належить хоча б до однієї із визначених категорій осіб, які визначені у Наказі Міністерства внутрішніх справ України від 28.12.2021 року №989 «Про затвердження зразків деяких документів, які подаються для набуття громадянства України іноземцями, які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань», який (Наказ) прийнятий на підставі Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» №1941-IX.

Наприкінці, відповідач стверджує, що на сьогоднішній день до ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надаються довідки про припинення громадянства рф видані третіми країнами, що свідчить про можливість отримання документу про припинення іноземного громадянства.

Після надходження матеріалів справи до суду, ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2024 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , набув громадянство України 30.07.2021 відповідно до Закону України «Про громадянство України», у зв`язку із чим оформлено тимчасове посвідчення громадянина України № НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою від 25.07.2023 з проханням прийняти декларацію про відмову від громадянства російської федерації з подальшим оформленням та видачею паспорта громадянина України.

Листом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.07.2023 №Б-1410/6/8010-23/8010.4.1/2776-23 позивача повідомлено про відсутність підстав для прийняття декларації про відмову від громадянства російської федерації, оскільки саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянство та подати відповідний документ до уповноваженого органу. Крім того, відповідач зазначив, що 19.12.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» №1941-IX щодо набуття громадянства України окремими категоріями осіб, яким врегульовано питання можливості подання декларацій про відмову від іноземного громадянства разом із заявою про прийняття громадянства України. Відповідач вказав на те, що позивач не належить до вказаних окремих категорій осіб, які мають право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, а тому у нього відсутні підстави для подачі декларації про відмову від громадянства російської федерації.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо неприйняття від позивача декларації про відмову від громадянства російської федерації протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив, зазначивши, що відповідачем не допущено протиправних дій по відношенню до позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 4 Конституції України в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

За умовами пункту 2 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Законом України «Про громадянство України» від 18 січня 2001 року № 2235-III, зі змінами (далі - Закон № 2235-III).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2235-III, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; реєстрація громадянства України - внесення запису про набуття особою громадянства України спеціально уповноваженим на те органом у відповідні облікові документи; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), документа про припинення громадянства (підданства) у встановлений законодавством іноземної держави термін (за винятком випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років від дня подання клопотання, якщо термін не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства за ініціативою особи чи якщо така процедура не здійснюється або вартість оформлення припинення іноземного громадянства (підданства) перевищує половину розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянство України; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав.

За правилами частини другої статті 9 Закону № 2235-III умовами прийняття до громадянства України є, зокрема, подання декларації про відсутність іноземного громадянства (для осіб без громадянства) або зобов`язання припинити іноземне громадянство (для іноземців).

Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту прийняття їх до громадянства України. Якщо іноземці, маючи всі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання такого документа, з незалежних від них причин не можуть отримати його, вони подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Статтею 6 Закону № 2235-III закріплено підстави набуття громадянства України, зокрема, згідно з пунктом 2 частини першої якої громадянство України набувається за територіальним походженням.

Набуття громадянства України за територіальним походженням врегулювано статтею 8 Закону 2235-III.

Так, відповідно до частини першої статті 8 Закону 2235-III особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства.

У силу частини п`ятої статті 8 Закону № 2235-III іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.

Відповідно до частини восьмої статті 8 Закону № 2235-III особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні.

Предметом спору у цій справі є визнання протиправних дій органу міграційної служби з приводу неприйняття у позивача декларації про відмову від громадянства рф, зобов`язання відповідача повторно розглянути питання щодо прийняття декларації позивача про відмову від громадянства російської федерації, а також зобов`язати відповідача видати позивачу паспорт громадянина України.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку, насамперед, зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України.

Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.

Приписи статті 9 Закону України «Про громадянство України» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачали можливість подання замість документа про припинення громадянства (підданства) іншої держави подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Така декларація передбачала необхідність викладення обставин, за яких особа, що набула громадянство України, не отримала документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави, і такі обставини не залежали від неї.

Станом на 30 липня 2021 року (дата набуття позивачем громадянства України) і до сьогодні чинний зразок документа під назвою «Декларація про відмову від іноземного громадянства» (форма 45,) затверджений наказом МВС України № 715.

Зміст цього документа викладено наступним чином: «Я, _(прізвище, ім`я, по батькові)_ ,___ __________ _____ (року народження), громадянин(ка) _(назва держави)_ відмовляюся від іноземного громадянства (підданства) _(назва держави)_, у зв`язку з тим, що існують незалежні від мене причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства)_(назва держави)_,а саме:

1) у мене уповноваженими органами _ (назва держави)_(зазначити дату) було прийнято клопотання про припинення мого громадянства (підданства) __ (назва держави)_, проте в установлений її законодавством строк протягом _(назва держави)_ я не отримав (не отримала) документа про припинення громадянства (підданства) цієї держави. Повідомлень від уповноважених органів__ (назва держави)_ про відмову в задоволенні мого клопотання я не отримував (не отримувала);

2) у мене уповноваженими органами _( назва держави)_ було прийнято клопотання про припинення мого громадянства (підданства) (зазначити дату) , проте протягом двох років я не отримав (зазначити дату) _ (назва держави)_(не отримала) документа про припинення громадянства (підданства) цієї держави. Повідомлень від уповноважених органів _( назва держави)_про відмову в задоволенні мого клопотання я не отримував (не отримувала). Строк розгляду клопотань про припинення громадянства цієї держави не встановлено;

3) у законодавстві _(назва держави)_ відсутня процедура припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи;

4) процедура оформлення припинення громадянства (підданства) _( назва держави)_ не здійснюється;

5) вартість оформлення виходу з громадянства (підданства) _ (назва держави)_ становить, що перевищує половину розміру _(зазначити вартість у гривневому еквіваленті)_мінімальної заробітної плати, установленого законом в Україні на момент, коли особа набула громадянства України.

Станом на _(дата набуття особою громадянства України) розмір мінімальної заробітної плати в Україні становив_____.

У зв`язку з викладеним вище я зобов`язуюся повернути паспорт громадянина _ (назва держави)_ до уповноважених органів цієї держави, не користуватися правами громадянина (підданого) _ (назва держави)_і не виконувати обов`язків, передбачених її законодавством для громадян (підданих) цієї держави.

Мені_____(прізвище, ім`я, по батькові)_ повідомлено, що в разі невиконання мною цього зобов`язання я втрачу громадянство України на підставі статті 19 Закону України "Про громадянство України" або його буде скасовано на підставі статті 21 цього Закону. Дата: ___ ________________ 20___ року (підпис)».

Підсумовуючи, варто вказати, що саме на особу, яка взяла на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство, покладається обов`язок надати документи про припинення іноземного громадянства і тільки після надання відповідних документів органи ДМС можуть видати особі паспорт громадянина України.

При цьому звернутися з відповідною заявою про відмову від іноземного громадянства до органу ДМС подається протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України.

Разом з цим законодавцем чітко визначені підстави про право особи подати декларацію про відмову від іноземного громадянства, а саме у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Колегія суддів зауважує, що відповідно до ч. ч. 1, 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» тимчасове посвідчення громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і видається особі, яка досягла чотирнадцятирічного віку, набула громадянства України та взяла зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з дня набуття громадянства України.

Тимчасове посвідчення громадянина України оформляється і видається особі, яка проживає в Україні, розпорядником Реєстру за місцем проживання заявника, а в разі постійного проживання особи за кордоном - ЗДУ, не пізніше 10 робочих днів з дати подання заявником документів, визначених у цій статті.

Тимчасове посвідчення громадянина України оформляється і видається особі на строк до двох років.

У разі закінчення строку дії тимчасового посвідчення громадянина України особі, якій його було оформлено, видається нове тимчасове посвідчення громадянина України у порядку, встановленому цим Законом.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 набув громадянство України 30.07.2021, що підтверджується тимчасовим посвідченням громадянина України № НОМЕР_1 , та взяв на себе зобов`язання припинити громадянство Російської Федерації протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України. Отже, до 30.07.2023 позивач повинен виконати зобов`язання з надання відповідачу документа про припинення громадянства російської федерації або подати декларацію про відмову від такого громадянства у випадку неотримання такого документа з незалежних від нього причин.

Разом з цим, апелянт зазначає, що не зміг виконати зобов`язання про припинення громадянства російської федерації, оскільки внаслідок агресії останньої дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвано, дипломатичні представництва країни-агресора не працюють, а тому він не міг скористатись такою процедурою на території України.

У зв`язку з цим, позивач звернувся із заявою від 25.07.2023 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області щодо прийняття декларації про відмову від громадянства Російської Федерації та вказав на те, що він не може надати документ про припинення іноземного громадянства з незалежної від нього причини, а саме: у зв`язку з неможливістю завершити процедуру припинення громадянства Російської Федерації.

Підставою для відмови у прийнятті у позивача декларації про його відмову від громадянства російської федерації, слугувало невиконання ним зобов`язання припинити іноземне громадянство російської федерації.

Колегія суддів зазначає, що обов`язковою передумовою для визнання причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства незалежною від особи, є прийняття клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави (в даному випадку російської федерації) від особи у встановлений законодавством іноземної держави строк.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку про те, що оскільки в матеріалах справи відсутні докази про те, що з дати реєстрації позивача громадянином України уповноважені органи держави громадянства (російської федерації) прийняли клопотання позивача про припинення громадянства (підданства), то підстави стверджувати про те, що від позивача незалежило отримання документа про припинення іноземного громадянства відсутні.

Водночас колегія суддів зауважує, що у матеріалах справи відсутні докази про неможливість виконати зобов`язання про припинення іноземного громадянства у період з моменту набуття громадянства України (30 липня 2021 року) до повномасштабного вторгнення рф на територію України.

Отже, безпідставним є посилання апелянта про те, що він у листопад 2021 року звертався до посольства із заявою про вихід із громадянства російської федерації, оскільки таке посилання не підтверджуються жодними доказами.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що Указом Президента України від 27.03.2001 №215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (надалі - Порядок).

Зазначений Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно пункту 119 розділу V Порядку особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Отже, відповідно до законодавства України, особи які набули громадянство України та отримали тимчасову посвідку, мають подати документи про припинення іноземного громадянства.

З аналізу правових норм, слідує, що документ про припинення іноземного громадянства видається консульською установою, посольством тієї держави, громадянство якої особа виявила бажання припинити.

Відповідно до статті 19 Федерального Закону «Про громадянство Російської Федерації» (далі - Закон), вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території російської федерації, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи в загальному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону. Вихід з громадянства Російської Федерації особи, яка проживає на території іноземної держави, здійснюється на підставі добровільного волевиявлення такої особи у спрощеному порядку, за винятком випадків, передбачених статтею 20 цього Федерального закону.

Статтею 32 вказаного Закону встановлено, що заява з питань громадянства російської федерації подається за місцем проживання заявника: a) особою, яка проживає на території Російської Федерації, - до територіального органу федерального органу виконавчої влади у сфері внутрішніх справ; б) особою, яка проживає за межами Російської Федерації і не має місця проживання на території Російської Федерації, - дипломатичного представництва або консульської установи Російської Федерації, що знаходяться за межами Російської Федерації.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази про звернення позивача до уповноважених органів держави громадянства (російської федерації), у тому числі, які знаходяться у третіх країнах, з метою отримання документу про припинення іноземного громадянства.

З огляду на викладене, позивачем документально не підтверджено намагання як до початку військової агресії російської федерації на території України отримати документ про припинення громадянства російської федерації через посольство цієї країни в Україні, а також після повномасштабного вторгнення рф, що свідчить про те, що позивач не вчинив всі необхідні та залежні від нього дії для припинення громадянства російської федерації.

Відповідно, така обставина не породжує виникнення у позивача права на подання декларації про відмову від громадянства російської федерації.

За схожих обставин справи, аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 420/20499/23.

Колегія суддів наголошує, що з 19 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» від 14 грудня 2021 року № 1941-IX, яким, зокрема, змінено визначення незалежної причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) (далі - Закон № 1941-IX).

Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1941-IX установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають особи, які набули громадянство України у період з 1 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом та:

1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1-3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України;

3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;

4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом.

Наведене свідчить, що пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1941-IX законодавець виокремив окрему категорію іноземців, що отримали громадянство України у період з 01 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом, які набули право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (спрощена процедура).

Тобто, Законом №1941-ІХ передбачено спрощену процедуру набуття громадянства України.

Оскільки позивач набув громадянство України 30 липня 2021 року, тобто у межах, визначених Прикінцевими та Перехідними положеннями Закону № 1941-IX, то наявні підстави, які надають право позивачу на підставі пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1941-IX подати декларацію про відмову від іноземного громадянства внаслідок неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28.12.2021 року №989 «Про затвердження зразків деяких документів, які подаються для набуття громадянства України іноземцями, які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.12.2021 за №1696/37318 (далі - Наказ №989), яким відповідно до Закону України від 06.06.2019 року №2743-VІІІ «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які брали участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» та Закону №1941-ІХ затверджено такі, що додаються:

1) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка отримала посвідку на тимчасове проживання на підставі частини двадцятої статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;

2) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка має визначні заслуги перед Україною або прийняття якої до громадянства України становить державний інтерес для України;

3) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку уклала контракт на проходження військової служби у Збройних Силах України;

4) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка в установленому законодавством України порядку проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України та нагороджена державною нагородою України;

5) декларацію про відмову дитини від іноземного громадянства;

6) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яку визнано біженцем або якій надано притулок в Україні;

7) декларацію про відмову від іноземного громадянства особи, яка зазнала переслідувань;

8) декларацію про відмову від іноземного громадянства для другого із подружжя.

У відповіді Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області від 28.07.2023 №Б-1410/6/8010-23/8010.4.1/2776-23 повідомлено позивача про те, що особи, які у визначений період набули громадянство України, та не належить до вказаних вище категорій осіб, не мають підстав для подання декларації про відмову від іноземного громадянства.

Позивачем до матеріалів справи також не подано належних доказів, які підтверджували б, що він належить хоча б до однієї із визначених категорій осіб.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що з боку відповідача у цій справі відсутні протиправні дії, на чому наполягає позивач. Навпаки, відповідач діяв в межах своїх повноважень та відповідно з вимогами діючого законодавства України, тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Щодо посилання апелянта на рішення судів першої інстанції та постанови судів апеляційної інстанції, то колегія суддів вважає такі посилання безпідставними, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, тому не є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна