Справа № 520/28094/24
Суддя: Пасечнік О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

28 листопада 2024 року № 520/28094/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пасечнік О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

І. Зміст і підстави позовних вимог.

До Харківського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач 2), у якій позивачка просить суд:

1. визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, оформлене Протоколом/розпорядженням щодо призначення/перерахунку пенсії від 29.08.2024 за №31 (основне рішення), та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.09.2024, о/р 31, за підписом начальника Відділу перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг ОСОБА_2 (похідне рішення), якими ОСОБА_1 згідно з Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 21.08.2024 призначено пенсію у разі втрати годувальника у розмірі 10 028,44 грн. та відмовлено в перерахунку її розміру згідно Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області;

2. зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у межах компетенції кожного із співвідповідачів, призначити ОСОБА_1 , з 01.08.2024 та виплачувати довічно щомісячно пенсію по втраті годувальника згідно ч.10 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII, п.п.10, 12 Розділу ІХ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VIII у розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка ОСОБА_3 на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, тобто у розмірі 165 532,50 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 50 копійок), з відрахуванням раніше виплачених сум та без обмеження максимального розміру пенсії;

3. вирішити питання про розподіл судових витрат, зокрема, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень сплачений позивачкою за подання даного позову судовий збір у розмірі 968,96 грн. (вісімсот п`ятдесят вісім гривень 88 копійок), а також витрати на професійну правничу допомогу, солідарно.

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці є пенсійною виплатою, що близька за своєю природою більш до пенсії за вислугу років, аніж до пенсії за віком. Вказує, що у виниклих між ОСОБА_1 та підрозділами Пенсійного фонду України правовідносинах спірним є питання про базову величину для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника - судді, що перебував у відставці та отримував щомісячне грошове утримання. Стверджує, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Також зазначає, що станом на 01.05.2016 у судді ОСОБА_3 був стаж державної служби більше 10 років, адже останній з листопада 1978 року по липень 1987 року працював народним суддею Сахновщинського районного народного суду Харківської області, з липня 1987 року суддею апеляційного суду Харківської області (раніше Харківського обласного суду), а 06.06.1997 обраний Верховною Радою України суддею безстроково. У липні 2016 року ОСОБА_3 подано заяву про відставку. При цьому, стаж вказаного судді становив 38 повних років. Також зазначає, що оскільки ОСОБА_3 перебуваючи на посаді судді мав стаж більше 20 років, то його дружина, яка перебувала на його утриманні, має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст.37 Закону №3723-XII, а тому наявні правові підстави для переведення ОСОБА_1 з пенсії у разі втрати годувальника, призначеної їй на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону №3723-XII.

ІІ. Виклад позицій інших учасників справи.

29.10.2024 до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача 2, у якому зазначає, що 30.08.2024 позивачка звернулась до територіального органу Пенсійного фонду через вебпортал електронних послуг із заявою про переведення на інший вид пенсії. До заяви від 30.08.2024, позивачкою зокрема, додано довідку про суддівську нагороду померлого годувальника ОСОБА_3 від 27.01.2021 № 01-33/15/2021. Зазначена заява розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за результатами чого було прийнято рішення про відмову в перерахунку, оскільки Законом № 1402 взагалі не передбачено таких соціальних виплат, як «пенсія у разі втрати годувальника». Вказує, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №236/3193/16-а, від 11.07.2019 у справі №667/1568/16, від 15.01.2020 у справі №592/7939/16-а, від 28.04.2020 у справі №635/4299/17, від 09.10.2020 у справі №592/4761/17, від 18.05.2022 у справі № 140/15795/20. Таким чином, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято правомірне рішення від 04.09.2024 про відмову в перерахунку пенсії у зв`язку з втратою годувальника позивачці, оскільки Законом № 1402 не передбачено такого виду пенсії/довічного грошового утримання, отже, вимога позивачки про визнання протиправним та скасування рішення від 04.09.2024 не підлягає задоволенню. Крім того, оскільки рішення про переведення на інший вид пенсії Головним управлінням не приймалось, то вимога позивачки про виплату пенсії без обмеження максимальним розміром є передчасною та задоволенню не підлягає. Вважає вимоги позовної заяви такими, що не підлягають задоволенню з огляду на їх необґрунтованість, та дії відповідача такими, що в повному обсязі відповідають нормам чинного законодавства. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

01.11.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивачки зазначає, що довічне грошове утримання судді у відставці фактично є різновидом пенсійної виплати. Вказує, що у виниклих між ОСОБА_1 та територіальними підрозділами Пенсійного фонду України (відповідачами) правовідносинах необхідно застосовувати саме положення ч.10 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII, а також п.п.10, 12 Розділу ІХ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VIII.

III. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 11.10.2024 суд відкрив провадження у справі, призначив справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи відповідно до положень статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України); витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

Ухвалою від 04.11.2024 суд повторно витребував від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

IV. Фактичні обставини справи, встановлені судом.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_1 (а.с.30).

ОСОБА_3 перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримував довічне грошове утримання судді у відставці, що не заперечується відповідачами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стануу місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (а.с.31).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.09.2021 у справі №520/12572/21 визнано протиправним та скасовано рішення відділу перерахунків пенсій №3 Управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в області від 17.03.2021 за №03 по пенсійній справі про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_3 на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області; зобов`язано ГУ ПФУ в області здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання, виходячи із розміру суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, на підставі довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Відповідно до Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01- 33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області суддівська винагорода ОСОБА_3 , що враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, складає 236 475,00 грн., у тому числі: -посадовий оклад 131 375,00 грн.; -доплата за вислуго років 80% - 105 000,00 грн.

21.08.2024 позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, який отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці.

Рішенням від 29.08.2024 за №31 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області ОСОБА_1 згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV з 21.08.2024 призначено пенсію у разі втрати годувальника у розмірі 10 028,44 грн(а.с.33-34).

30.08.2024 через Портал електронних послуг Пенсійного фонду України позивачка звернулася із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника - судді у відставці, який отримував довічне грошове утримання (а.с. 35-37).

Рішенням від 04.09.2024 о/р 31 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовило ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 30.08.2024 на підставі того, що довічне грошове утримання полягає в гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків, а також життєвого рівня, гідного його статусу, проте така гарантія не стосується членів його сім`ї, а положенням ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії у разі втрати годувальника(а.с.38).

Позивачка, не погоджуючись із зазначеними рішеннями відповідачів від 29.08.2024 за №31 та від 04.09.2024 № о/р НОМЕР_3 , звернулась до суду з цим позовом.

V. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» №889, пунктами 10 та 12 Прикінцевих та Перехідних положень якого установлено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до абз.5 ч. 2 статті 46 Закону України «Про державну службу» до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах суддів.

Аналогічні норми містяться і у «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 та «Порядку обчислення стажу державної служби», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 03.05.1994 №283 (який був чинним до 25.03.2016).

Згідно з ч.1, 13, 14 ст.37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

У разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку про те, що Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV та «Про державну службу» №3723-ХІІ регламентовано різні умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Отже, за наявності умов, передбачених Законом України «Про державну службу» - стажу державної служби у особи, на утриманні якого перебував позивач, останній має право на таку пенсію. Крім того, право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника особам, які були на його утриманні до отримання права на вихід на відповідну пенсію годувальником, законодавець пов`язує з наявністю у померлого стажу державної служби не менше 10 років та факту непрацездатності утриманця.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.12.2021 у справі №752/5153/17.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду вже розглядав справу №236/3193/16-а, в якій висловлювався щодо права утриманців судді, що перебував у відставці, та отримував щомісячне довічне грошове утримання, на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати судді.

У постанові від 09 листопада 2018 року у справі №236/3193/16-а Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених ч. 10 ст. 37 Закону №3723, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. Розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі її смерті, тобто позивача, відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

Крім того, Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.12.2021 у справі №440/7341/20 сформував висновок, що частину першу статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі: 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993, або 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003.

Такий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 21.12.2021 (справа №440/7341/20) та зазначив, що судова палата, заперечуючи можливість застосування як базової величини розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, вважає за можливе застосування на вибір утриманця розміру пенсії за віком, на яку суддя мав право на підставі ст. 37 Закону №3723, або пенсії за віком, визначеної на підставі Закону №1058-ІV.

Водночас, цей правовий висновок прямо не суперечить правовому висновку, що виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначенні такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Отже, оскільки годувальник ( ОСОБА_3 ) помер, його дружина, яка перебувала на його утриманні (що не заперечується відповідачами), має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивачки на пенсію державного службовця у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 3723-XII.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 409/2218/17.

Водночас суд зазначає, що жодних пояснень та документальних доказів щодо наявності у судді у відставці ОСОБА_3 права на пенсію за віком на підставі Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 за № 3723-ХІІ, її розміру та обґрунтованих пояснень з приводу причин не взяття відповідачами для розрахунку пенсії позивача у зв`язку із втратою годувальника розміру такої пенсії від Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до суду не надано.

Враховуючи викладені вище обставини, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.08.2024 за №31 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.09.2024, о/р 31 та їх скасування.

Щодо вимог позивачки в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у межах компетенції кожного із співвідповідачів, призначити ОСОБА_1 , з 01.08.2024 та виплачувати довічно щомісячно пенсію по втраті годувальника згідно ч.10 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 за №3723-XII, п.п.10, 12 Розділу ІХ «Прикінцеві та Перехідні положення» Закону №889-VIII у розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка ОСОБА_3 на підставі Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 27.01.2021 за №01-33/15/2021, виданої Апеляційним судом Харківської області, тобто у розмірі 165 532,50 грн. (сто шістдесят п`ять тисяч п`ятсот тридцять дві гривні 50 копійок), з відрахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає таке.

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 за № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС.

Водночас у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС установлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.

З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини справи, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням встановлених у цьому рішенні обставин, а також висновків суду стосовно права ОСОБА_1 на отримання такої пенсії.

Щодо вимог позивачки в частині зобов`язання виплачувати пенсію без обмеження максимального розміру суд зазначає таке.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зауважує, що наразі відсутні підстави вважати, що перерахунок пенсії позивача відбудеться з обмеженням граничним розміром, оскільки такий перерахунок ще не проводився.

Так, позовні вимоги у вказаній частині звернені на майбутнє, в цій частині позовних вимог права позивачки не є порушеними, тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, суд вважає, що достатнім захистом порушених прав та інтересів позивачки є саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням встановлених у цьому рішенні обставин, а також висновків суду стосовно права ОСОБА_1 на отримання такої пенсії.

VI. Висновки суду.

Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

VII. Розподіл судових витрат.

Квитанцією від 07.10.2024 № 9244-9622-0764-4434 підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 968,96 грн. За таких обставин, враховуючи вимоги статті 139 КАС України, судові витрати на оплату судового збору у розмірі 484,48 грн підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 29.08.2024 за №31 про перерахунок пенсії та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 04.09.2024 № о/р НОМЕР_3 про відмову в перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.08.2024 про призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням встановлених у цьому рішенні обставин, а також висновків суду стосовно права ОСОБА_1 на отримання такої пенсії.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: , АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач 1 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, місцезнаходження: майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під.3, пов.2, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл.,61022; .

Відповідач 2 Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, місцезнаходження:вул. Морехідна, буд. 1,м. Миколаїв,Миколаївський р-н, Миколаївська обл.,54008; .

Рішення у повному обсязі складено та підписано 28.11.2024.

Суддя О.В. Пасечнік