Справа № 420/33217/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

28 листопада 2024 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Левчук О.А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не проведенні з ОСОБА_1 розрахунку повного розрахунку в день виключення із списків особового складу 30 травня 2024 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, а також нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане речове майно, передбачену пунктом 2-5 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за дні невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій заперіод з 22.03.2017 по 06.07.2017 р. та з 10.08.2017 по 24.10.20217, з 24.06.2018 по 14.10.2018 р.; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30 травня 2024 року по 30.06.2024 року, дату повного розрахунку при звільненні.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року зазначена позовна заява була залишена без руху та позивачу наданий десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків шляхом приведення позовної заяви у відповідність до вимог ст. ст 160, 161 КАС України, а саме шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду.

На виконання ухвали суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків, до якої додано клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно ч. 2 ст. 171 КАС України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

В клопотанні про поновлення строку звернення до суду представник позивача вказує, що позивач отримав виплату в кінці червня 2024 року, проте фактично складових виплаченої суми відображено не було, саме тому і ставилось питання про надання довідки розрахунку із зазначенням виплачених сум станом на день звільнення. Позивач не допускав бездіяльності зі свого боку, а намагався отримати фінансові документи, які дали підставу в результаті сформувати необхідні вимоги. Непоновлення строку для звернення до суду буде невиправданим та таким, що порушувати права колишнього військовослужбовця та учасника бойових дій.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Пунктом 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В постанові від 11.02.2021 року по справі № 240/532/20 Верховний Суд зазначив, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності. За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність. Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору. Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців. Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір. Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.

В позовній заяві позивач вказує, що наказом № 157 від 30.05.2024 року його було звільнено у запас відповідно до пп. д п.2 ч. 4 статтi 26 Закону України Про військовий обов`язок i військову службу.

Також, позивач зазначив, що розрахунок було проведено не в день звільнення, а фактично 22.06.2024 року, що підтверджується в тому числі відомостями щодо нарахування на картковий рахунок.

Отже, саме з 27.06.2024 року розпочався перебіг місячного строку для звернення до суду з позовною заявою про зобов`язання Військової частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30 травня 2024 року по 30.06.2024 року, дату повного розрахунку при звільненні, а тому позивач повинен був звернутися з відповідним позовом до 23 липня 2024 року (включно).

При цьому, позовну заяву було подано до суду лише 25.10.2024 року (дата формування в системі Електронний суд), тобто з пропуском встановленого строку звернення до суду.

При цьому, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 сформулював правовий висновок, згідно із яким строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і у цьому випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, а саме строк звернення до суду обмежується місячним строком.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року по справі № 420/10397/23.

Тобто, отримавши 22.06.2024 року на картковий рахунок грошові кошти у розмірі в сумі 198561,23 грн. позивач не позбавлений був можливості звернутися до суду в строки визначені чинним законодавством України.

При цьому, звернення до Військової частини НОМЕР_1 та подальше отримання відповіді не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав.

Так, поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Однак, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що з моменту отримання 22.06.2024 року грошових коштів на картковий рахунок існували непереборні обставини, які не залежали від волевиявлення позивача, та перешкоджали звернутися до суду з даним позовом, до позовної заяви та заяви про поновлення строку звернення до суду не надано.

З урахуванням вищевикладеного, підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення позивача із даним адміністративним позовом в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30 травня 2024 року по 30.06.2024 року, дату повного розрахунку при звільненні, в позовній заяві та доданих до неї документах не зазначено та з матеріалів позову не вбачається.

Загальним правилом обчислення строків є їх обчислення з дня коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.

Дотримання строків розгляду адміністративних справ одна з обов`язкових передумов ефективності адміністративних проваджень, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов`язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов`язків.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини набувають статус стабільних.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпритації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обовязком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких підстав, суд приходить до висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30 травня 2024 року по 30.06.2024 року, дату повного розрахунку при звільненні, подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та у суду відсутні підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а тому позовну заяву в цій частині слід повернути позивачу.

Керуючись ст. ст. 123, 169, 171, 243, 248 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, в частині позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 відшкодування за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі середньомісячного грошового забезпечення, починаючи з 30 травня 2024 року по 30.06.2024 року, дату повного розрахунку при звільненні, - повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст.ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Суддя О.А. Левчук