Справа № 300/6544/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2024 р. справа № 300/6544/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення дій, стягнення моральної шкоди
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі також - відповідач) та просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_2 додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі, до 100 000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі, з до 100 000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року;
стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 завдану йому моральну шкоду у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень за протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати йому додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі, до 100 000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 27.03.2022 проходив військову службу в Збройних Силах України, а саме у Військовій частині НОМЕР_1 . Проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Підстава: бойове розпорядження командувача ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.04.22 р. № 14/08/ПВК; рапорт старшого зведеної авіаційної групи від в/ч НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувань збройної агресії з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року. Тому, за період з 28.05.2022 року по 15.07.2022 року військова частина НОМЕР_1 мала б нарахувати та виплати ОСОБА_1 відповідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 гривень починаючи з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів. Враховуючи наведене, представник позивача вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн позивачу за безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії. Також вказує, що бездіяльність військової частини НОМЕР_1 не тільки порушила право позивача на отримання ним грошового забезпечення у вигляді додаткової винагороди, але й викликало у ньому емоційне почуття страждання від неповаги до нього, через протиправну бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , позивач почав відчувати неповагу до його відданості службі, це завдало великого морального удару по самооцінці військовослужбовця, сколихнуло його честь та гідність, він почав відчувати себе обманутим та знеціненим, в той час коли на виконання бойового завдання покладена ціна його життя та здоров`я. Завдану військовою частиною НОМЕР_1 моральну шкоду за протиправну бездіяльність позивач оцінює у 200 000 грн.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.21, 22).
Представник позивача скористався своїм правом на подання відповіді на відзив. У даній відповіді на відзив представник спростовує факти викладені представником відповідача у відзиві на позов та зокрема зазначає, що якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам N 1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених пунктом 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абзацом 3 пункту 3 та абзацом 4 пункту 4 окремого доручення від 23.06.2022 N 912/з/29. Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 21 березня 2024 року у справах N 560/3159/23 та N 560/3141/23 Безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії підтверджено належними документами, зокрема довідкою командира військової частини, що входить до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави, до якої відряджений військовослужбовець довідкою військової частини НОМЕР_2 , код НОМЕР_3 , за формою додаток №1 до доручення №912/з/29 від 23.06.2022 року вих. №248 від 16.08.2022 року. Дана довідка відповідає формі додатку №1 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 N 912/з/29, у ній вказані усі необхідні відомості, в тому числі відомості про бойовий наказ (бойове розпорядження), рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Просить позов задовольнити (а.с. 63-67).
Відповідач скористався своїм правом на подання заперечення. У даному запереченні представник відповідача зокрема зазначає, що довідка №248 від 16.08.2022 року, на яку посилається позивач, як підстава нарахування йому додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, не є належним документом для нарахування та виплати додаткової винагороду у такому розмірі. Зазначена довідка видана з метою надання особі статусу учасника бойових дій, а не для нарахування додаткової винагороди. Також, в цій довідці відсутні посилання на первинні документи, на підставі яких можлива виплата додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, а саме: рапорти командирів підрозділу, журнал бойових дій, бойові накази (бойові розпорядження). Таким чином вважає, що у позивача відсутні права на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень, оскільки його права не підтверджено відповідними наказами командирів виданих на підставі рапортів командирів підрозділу, журналів бойових дій, бойових наказів (бойових розпорядження) (а.с. 96-98).
Також представником позивача подано додаткові пояснення згідно яких вказує, що твердження позивача, що довідка військової частини НОМЕР_2 №248 від 16.08.2022 року видана з метою надання відповідачу статусу учасника бойових дій не узгоджується із нормативними приписами законодавства, оскільки форма та зміст наданої позивачем довідки відповідає формі додатку №1 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 N912/з/29 та видана для цілей повідомлення командира військової частини про участь відряджених військовослужбовців про дні безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях за минулий період для підготування наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн. Підтвердження статусу УБД та форма довідки урегульована Порядком, затвердженого Постановою КМУ від 20 серпня 2014 р. № 413, а тому твердження відповідача не відповідає дійсності та нормативним актам. Водночас, відповідно до п.13 окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 N 912/з/29 вважаються такими, що не застосовуються з 01.06.2022 року телеграми Міністра оборони України від 07.03.2022 року №248/1217 (а.с. 103-105).
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив такі обставини.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до наказу командира військової частини (по стройовій частині) НОМЕР_1 від 27.03.2022 року № 73 з 27.03.2022 року зарахований на всі види забезпечення призначено на посади за штатом воєнного часу № 15/192 (01) військова частина НОМЕР_1 та № 19/001 (01) 4 батальйон, шпк «солдат». З 27 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків згідно призначення (а.с. 6).
Згідно довідки №248 від 16.08.2022 року, проходячи службу у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року приймав безпосередню участь у бойових діях у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії. Підставою видачі довідки зазначено: бойове розпорядження командувача ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.04.22 р. № 14/08/ПВК; рапорт старшого зведеної авіаційної групи від в/ч НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримувань збройної агресії з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року (а.с. 7).
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати йому за період з 28.05.2022 року по 15.07.2022 року додаткової винагороди відповідно пункту 1 постанови КМУ від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100000 грн, звернувся з позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно зі ст. 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до частин 1-3 статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає у тому числі проходження військової служби. Статтею 2 Закону №2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Частиною 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно частини 4 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
В подальшому до постанови КМУ №168 від 28.02.22 вносились зміни, проте у період спірних правовідносин по відношенню до військовослужбовців ЗСУ такі зміни не мали впливу на порядок та розміри виплати додаткової винагороди.
Отже, відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, суд зазначає, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
За відсутності документального підтвердження наведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100 000 грн не виникає.
За таких обставин, документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку, грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям ЗСУ додаткової винагороди, передбаченої п. 1 Постанови №168, Міністр оборони України видав директиви: від 07.03.2022 №248/1217; від 25.03.2022 №248/1298; від 18.04.2022 №248/1529; доведені до кожної окремої ВЧ (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022); окреме доручення від 23.06.2022 №912/з/29.
В окремому дорученні від 23.06.2022 №912/з/29 Міністр оборони України визначив, що необхідно розуміти під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії в період здійснення зазначених заходів", до складу якого, серед іншого, змістовно включено виконання військовослужбовцем бойових завдань із всебічного забезпечення діючих угруповань військ Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями.
Пунктом 3 цього окремого доручення установлено, що підтвердженням безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах є довідка керівника органу військового управління, штабу угруповання військ, штабу тактичної групи, до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
За зміст таких довідок відповідальність несе уповноважений командир (начальник), який видав відповідну довідку.
Отже, якщо відрядженому військовослужбовцю видано довідку про підтвердження його участі у бойових діях або заходах, зміст та форма якої відповідають додаткам №1, 2 окремого доручення, підписану уповноваженим командиром (начальником), то презюмується, що цей командир (начальник) перевірив та підтвердив наявність документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або заходах, визначених п. 3 вищевказаного окремого доручення, на підставі якого визначив терміни безпосередньої участі кожного конкретного відрядженого військовослужбовця у бойових діях або заходах у відповідності до повноважень, наданих йому абз. 3 п. 3 та абз. 4 п. 4 окремого доручення від 23.06.2022 №912/з/29.
Зміст цих документів може ставитися під сумнів лише за наявності доказів недобросовісного чи зловмисного спотворення фіксації реальної участі конкретного військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах. Іншим випадком необхідності пошуку доказів участі військовослужбовця у бойових діях чи відповідних заходах може бути ситуація втрати (знищення) документів ВЧ (підрозділу) в умовах бойових дій, засвідчена відповідними документами.
Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 560/3153/23 від 11.04.2024 року.
Суд зазначає, що в матеріалах адміністративної справи міститься довідка № 248 від 16 серпня 2022 року, видана військовою частиною НОМЕР_2 та підписана начальником штабу-заступником командира військової частини НОМЕР_2 та начальником відділення персоналу та стройового заступником начальника штабу, скріплена гербовою печаткою, яка підтверджує те, що ОСОБА_1 , який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 приймав безпосередню участь у бойових діях або в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року.
При цьому, у вказаній довідці значено підстави її видачі, зокрема така довідка надана на підставі бойового розпорядження командувача ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.04.2022 №14/08/ПВК; рапорт старшого зведеної авіаційної групи від в/ч НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року.
Отже, зазначена довідка підтверджує безпосередню участь позивача у бойових діях, а відповідно позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн. за вказаний у довідці період.
Жодних документів, які б підтверджували недійсність наданої довідки матеріали справи не містять.
Також судом встановлено безпідставність доводів представника відповідача про те, що вказана довідка видана з метою надання особі статусу учасника бойових дій, а не для нарахування додаткової винагороди, оскільки вказаною довідкою підтверджується безпосередня участь у бойових діях у забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії та довідка не містить мети її видання.
Аналізуючи процитовані вище норми суд приходить до висновку, що оформлена та видана на ім`я позивача довідка № 248 від 16 серпня 2022 року, яка видана на підставі бойового розпорядження командувача ПВК « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 10.04.2022 №14/08/ПВК; рапорт старшого зведеної авіаційної групи від в/ч НОМЕР_1 про безпосередню участь військовослужбовця в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року, є допустимим, належним, достовірним та достатнім доказом безпосередньої участі позивача у бойових діях або заходах, а відтак і підтверджує його право на виплату додаткової винагороди у збільшеному розмірі за період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року.
Тому, враховуючи, що позивач дотримався усіх умов для виплати йому додаткової винагороди, відповідач не може посилатися як на підставу незгоди із позовом на невиконання військовою частиною формальних процедур реалізації права, адже в іншому випадку на позивача буде покладено тягар негативних наслідків за недотримання однією із військових частин встановленого порядку, чим порушуватиметься суть права позивача на отримання належного йому грошового забезпечення у повному обсязі.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, встановленої п. 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за прийняття безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії у період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року в розрахунку до 100 000,00 грн, підлягають задоволенню.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21 листопада 2018 року у справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди у сумі 200000,00 грн., то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналіз статті 23 ЦК України дозволяє дійти висновку, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом (стаття 1167 ЦК України).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Ними передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є необхідною, однак не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які підлягають доведенню у відповідних спорах. Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом.
Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення.
Позивач вказує, що йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у тому, що відповідач своєю бездіяльністю позивач почав відчувати неповагу до його відданості службі, це завдало великого морального удару по самооцінці військовослужбовця, сколихнуло його честь та гідність, він почав відчувати себе обманутим та знеціненим, в той час коли на виконання бойового завдання покладена ціна його життя та здоров`я.
При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю ВЧ НОМЕР_1 та моральною шкодою.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, з врахуванням вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо невиплати додаткової винагороди в розмірі до 100000 грн ОСОБА_1 за безпосередню участь у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах у відповідності до приписів Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28.02.2022 року № 168.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити додаткову винагороду ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ) передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" у розмірі до 100 000 гривень пропорційно дням участі у забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 28 травня 2022 року по 15 липня 2022 року згідно довідки №248 від 16.08.2022.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.