Справа № 240/3388/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/3388/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 12.01.2024;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення від 12.01.2024.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що він має право на звільнення з військової служби відповідно до п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", за сімейними обставинами, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за мамою, яка є особою з інвалідністю 1 групи та потребує постійного догляду, а інші особи, які можуть здійснювати такий догляд, відсутні. У зв`язку із необхідністю догляду за мамою та з метою звільнення із військової служби, позивач 12.07.2023 та 12.01.2024 звертався із відповідними рапортами до свого прямого командира - командира військової частини НОМЕР_2 , проте рапорти розглянуто не було і жодної відповіді стосовно їх розгляду позивачу не надходило.

Ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою суду від 18.11.2024, після відкриття провадження у справі, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою суду від 26.11.2024, після усунення вказаних в ухвалі від 18.11.2024 недоліків, продовжено розгляд справи.

Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав, тому, згідно ч.6 ст. 126 КАС України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у письмовому провадженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 мобілізований на військову службу на підставі Указу Президента України "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 № 69/2022 та на даний час позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває у складі військової частини НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 є матір`ю позивача, ОСОБА_1 .

Згідно довідки ЛКК №200, виданої Комунальним некомерційним підприємством «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради, ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Згідно довідки Малинської міської ради від 18.07.2023, ОСОБА_1 дійсно проживає за однією адресою зі своєю хворою мамою, мама потребує постійного догляду за станом здоров`я, так як у неї більше нікого немає.

Позивач 12.07.2023 звертався з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 , в якому просив надати йому документи на відстрочку у відповідності до абз. 11 ч. 1 ст. 23, проте відповіді на цей рапорт не отримав.

Позивач повторно, 12.01.2024, засобами поштового зв`язку (цінним листом з описом вкладення) звернувся до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби, з підстав визначених п.п. "г" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". До поданого рапорту долучив ряд копій підтверджуючих документів: копію свідоцтва про народження; копію паспорта матері, копію витягу про реєстрацію, копію ідентифікаційного коду матері, копію акта про обстеження місця проживання, копія довідки ЛКК.

На вказаний рапорт відповіді позивач також не отримував.

Позивач вважає дії відповідача щодо нерозгляду його рапорту від 12.01.2024 про звільнення з військової служби протиправними, а тому звернувся до суду за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.

В свою чергу, Указом Президента України "Про загальну мобілізацію" №69/2022 від 24.02.2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-XII), а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст.1 Закону №2232-XII, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Абзацом 3 ч.6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено, що одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підпунктом "г" пункту 2 статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Згідно з абзацом 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153) право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах, за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби командир військової частини зобов`язаний видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Як свідчать матеріали справи, спірні правовідносини виникли з приводу не розгляду рапорту від 12.01.2024 про звільнення з військової служби позивача, призваного по мобілізації під час дії воєнного стану, з підстав п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Натомість, під час судового розгляду справи встановлено, що позивач, призваний на військову службу під час загальної мобілізації, подавав рапорт від 12.01.2024 про звільнення з військової служби з підстав, передбачених п.п "г" п. 2 ст. 26 Закону №2232-XII своєму прямому командиру - командиру військової частини НОМЕР_2 (копія вказаного рапорту та докази направлення його цінним листом містяться в матеріалах справи). Рапорт від 12.01.2024 залишився не розглянутим.

Таким чином, суд дійшов висновку, що в даному випадку позивач фактично дотримався законодавчо визначеної процедури подання (направлення) на ім`я прямого командира - командира військової частини НОМЕР_2 рапорту та доданих до нього документів, серед іншого, копії свідоцтва про народження, копії паспорта матері, копії витягу про реєстрацію, копії ідентифікаційного коду матері, копії акта про обстеження місця проживання, копії довідки ЛКК.

У свою чергу, командир військової частини НОМЕР_1 , у складі якої перебуває військова частина НОМЕР_2 , повинен був розглянути рапорт та прийняти відповідне рішення: видати наказ по особовому складу про звільнення військовослужбовця чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту. При цьому, командир військової частини не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про розгляд рапорту позивача про звільнення від 12.01.2024.

Таким чином, оскільки відповідач не надав до суду ні відзиву, ні будь-яких доказів, які б свідчили про розгляд по суті рапорту позивача від 12.01.2024 про звільнення, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у нерозгляді по суті вказаного рапорту ОСОБА_1 від 12.01.2024 про звільнення.

Також суд в контексті спірних правовідносин приходить до висновку, що в даному випадку належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути по суті рапорт від 12.01.2024 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

Відповідно до частин статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1937,80 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення від 12.01.2024.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 12.01.2024 про звільнення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1937,80 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

29.11.24