Справа № 521/12742/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 521/12742/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Дідик Світлани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року, прийняте у складі суду судді Сегеди О.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року до Малиновського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови серії ББА №137101 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвоката Дідик Світлана Валеріївна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх фактичних обставин, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позивач не була обізнана про існування обмежень відносно неї щодо права керування транспортними засобами не отримувала судових повісток та копії судового рішення про позбавлення її права керування транспортними засобами за ч.1 ст. 130 КУпАП, а про існування такого рішення дізналась вже під час її зупинки поліцейським. Апелянт зазначає, що оскільки позивач до моменту складання відносно неї оскаржуваної постанови про притягнення її до відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП не була обізнана про існування відносно неї рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами, це означає відсутність у її діях умислу, направленого на вчинення нею адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а отже про відсутність складу зазначеного правопорушення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається зі змісту постанови серії ББА №137101 від 29 липня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, складеної інспектором взводу №l роти №1 батальйону №2 полку управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Макриця О.В., 29 липня 2024 року о 20 год. 55 хв. у м. Одеса, по вул. Тираспольське шоссе, 22/8, водій ОСОБА_1 на транспортному засобі «Toyota Corolla» реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснювала рух, при цьому 14 травня 2024 року Біляївським районним судом Одеської області строком на один рік була позбавлена прва керувати транспортни засобом, чим порушила п. 2.1 А ПДР України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП, та за що була притягнута до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 20400,00 грн. (а.с. 6).

Вважаючи постанову про притягнення її до адміністративної відповідальності протиправною, позивач звернулась до суду з адміністративним позовом.

Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що інспектор поліції правомірно виніс постанову серії ББА №137101 від 29 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП, зміст якої не суперечить нормам законодавства, порушень при її винесенні не встановлено, є законною та обґрунтованою та такою, яка в повній мірі відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності до закону. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до положень п. 2.1 а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина 4 ст. 126 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Біляївського районного суду Одеської області від 03 травня 2024 року по справі №496/2833/24, якою громадянку ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУПАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Оскаржувана постанова серії ББА №137101, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, була складена відносно неї 29 липня 2024 року, тобто в межах річного терміну позбавлення її права керування транспортними засобами.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивач не була повідомлена про наявність вказаної постанови, якою її було позбавлено права керування транспортними засобами, що виключає наявність в її діях вини та складу адміністративного правопорушення.

Водночас, як свідчать матеріали справи, у протоколі про адміністративне правопорушення серії ААД №470700 від 03 квітня 2024 року, складеному відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП, було зазначено, що розгляд справи відбудеться 03 травня 2024 року о 10 год 00 хв. у Біляївському районному суді. Більш того, позивач була ознайомлена із вказаним протоколом, про що свідчить її підпис (а.с. 84).

Таким чином, позивачу було достеменно відомо про складення відносно неї протоколу серії ААД №470700 від 03 квітня 2024 року про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

У цьому контексті, доводи апелянта, що позивач не була повідомлена про дату, час та місце судового засідання спростовується матеріалами справи.

Відносно доводів апелянта, що позивач не була обізнана про існування відносно неї рішення суду про позбавлення права керування транспортними засобами, це означає відсутність у її діях умислу, направленого на вчинення нею адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КУпАП, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 9 КУпАП України, адміністративним правопорушенням ( проступком) визначається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Вина основна й обов`язкова ознака суб`єктивної сторони будь-якого адміністративного проступку. Це психічне ставлення особи до вчиненого нею суспільно шкідливого діяння та його наслідків, яке виявляється у формі умислу або необережності.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії (бездіяльності), передбачала її шкідливі наслідки й бажала їх або свідомо допускала їх настання. Усвідомлення протиправного характеру діяння та передбачення шкідливих наслідків становлять інтелектуальні ознаки умислу, а бажання або свідоме допущення наслідків вольову ознаку.

Адміністративне правопорушення визнають вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії (бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення (самовпевненість), або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла передбачити (недбалість). Якщо поняття умислу пов`язано з психічним ставленням особи до свого діяння та його наслідків, то під час визначення необережності до уваги беруть лише ставлення до шкідливих наслідків.

Виходячи з аналізу вище зазначених норм, колегія суддів зауважує, що до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП може бути притягнута особа, яка вчинила правопорушення як умисно, так і з необережності. Враховуючи викладене, відсутність у діях позивача умислу та вчинення правопорушення з необережності, не свідчить про наявність підстав стверджувати про відсутність складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 286, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Дідик Світлани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 11 вересня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко