Справа № 380/18879/24
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про зупинення провадження у справі

№ 380/18879/24

28 листопада 2024 р.

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М. розглянув в порядку письмового провадження клопотання відповідача про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач), від імені якого діє представник адвокат Каверін С.М., звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплатити ОСОБА_1 середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні із 13.04.2023 по день фактичного розрахунку 15.08.2024;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за весь за час затримки розрахунку при звільненні із 13.04.2023 по день фактичного розрахунку 15.08.2024, але не більш як за шість місяців, у сумі 233835,57 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано такими аргументами: ОСОБА_1 звільнений з військової служби з 12.04.2023, при виключенні позивача із списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 не провела з ним повного розрахунку при звільненні. Так, 15.08.2024 відповідач на виконання рішення суду у справі №380/15157/23 виплатив позивачу заборгованість по індексації грошового забезпечення у сумі 317903,62 грн. Отже, відповідач повинен виплатити позивачу середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України). Як на момент звільнення з військової служби (12.04.2023) так і на дату звернення (09.09.2024) до суду з цим позовом стаття 117 КЗпП України діє в редакції, викладеній згідно із Законом № 2352-ІХ.

Період до 19 липня 2022 року (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець, і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте період після 19 липня 2022 року регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативно правового регулювання спірних правовідносин. За розрахунками позивача його середньоденне грошове забезпечення за два останні місяці служби перед звільненням складає 1277,79 грн., тому середній заробіток, який підлягає виплаті позивачу у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні з 13.04.2023 по 12.10.2023 (включно) становить 233835,57 грн. (1277,79*183). Підхід щодо критеріїв/способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні не підлягає застосуванню, оскільки з 19.07.2022 діє редакція статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями без застосування принципу співмірності суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові. Верховний Суд у постановах від 28 червня 2023 року у справі №560/11489/22, від 30 листопада 2023 року у справі №380/19103/22, від 29 січня 2024 року у справі №560/9586/22, від 30 листопада 2020 року у справі №480/3105/19, від 09 березня 2023 року у справі №520/899/21, від 05 квітня 2023 року у справі №560/13719/21, від 25 квітня 2024 року справі №380/15715/23 неодноразово наголошував, що до шестимісячного періоду в межах якого стягується середній заробіток (з 19 липня 2022 року після набрання чинності Законом № 2352-ІХ) не застосовуються принципи співмірності та пропорційності задля зменшення суми середнього заробітку. Позивач наполягає, що врахування цитованих висновків Верховного Суду, які в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України є обов`язковими для врахування під час розгляду цієї справи, тому немає підстав для застосовування судом принципів співмірності та пропорційності задля зменшення суми середнього заробітку.

Відповідач подав суду клопотання про зупинення провадження на підставі пункту 5 частини другої статті 236 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України. Повідомив, що 10.10.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду постановив ухвалу про передачу справи №440/6856/22 за позовом до Полтавської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду, мотивовану тим, що під час касаційного перегляду встановлено наявність неоднакової практики Верховного Суду щодо застосування ст. 117 КЗпП.

Суд при вирішенні клопотання відповідача керується такими мотивами:

у постановах від 29.01.2024 у справі №560/9586/22, від 15.02.2024 у справі №420/11416/23, від 22.02.2024 у справі №560/831/23, від 29.02.2024 у справі №460/42448/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 28.06.2023 у справі №560/11489/22 Верховний Суд зауважив на тому, що правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц викладено щодо приписів статті 117 КЗпП України у редакції, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі Закон №2352-ІХ). Наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду підхід щодо критеріїв/ способів зменшення суми середнього заробітку, який підлягає стягненню у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, був побудований з урахуванням, зокрема, того, що оплаті середнім заробітком підлягав весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки на той час стаття 117 КЗпП України не обмежувала період, за який може стягуватися середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні. Верховний Суд у вищеозначених постановах вказав, що застосовувати практику Верховного Суду, зокрема, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, до правовідносин, які регулюються статтею 117 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ, недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Водночас у постанові від 20.06.2024 у справі №120/10686/22 Верховний Суд зауважив, що фактично зміст частини першої статті 117 КЗпП України із набранням чинності Законом №2352-ІХ не змінився, а лише доповнився формулюванням «але не більше як за шість місяців». Отже, обмеживши з 19.07.2022 шестимісячним строком час, за який роботодавець має виплатити працівникові середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, законодавець як і в попередній редакції норми частини першої статті 117 КЗпП України, не передбачав можливості зменшення його розміру. Протилежний підхід був сформований правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду з урахуванням її висновків про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності. У згаданих рішеннях суду касаційної інстанції критерій періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості був лише одним з принаймні чотирьох інших. Разом з тим, такі критерії як: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; причини тривалості невиплати заборгованості, ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні - фактично не скасовані та/або змінені, починаючи з 19.07.2022. Викладене, за позицією суду у справі №120/10686/22, не дає підстави вважати неможливим, з огляду на приписи частини п`ятої статті 242 КАС України, застосування сформульованих Великою Палатою Верховного Суду правових позицій щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ. Вказані висновки застосовано Верховним Судом у постановах від 26.06.2024 у справі №520/9192/22, від 29.08.2024 у справі №200/3662/23.

З урахуванням різних підходів щодо застосування приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону №2352-ІХ із застосуванням правових позицій Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів, з метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у подібних правовідносинах, дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи №440/6856/22 (касаційне провадження №К/990/22912/23) на розгляд палати, до якої входить колегія, що розглядає цю справу - судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду.

Відповідно до приписів пункту 5 частини 2 статті 236 КАС України суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.

Суд враховує, що вирішення спору ОСОБА_1 з ВЧ НОМЕР_1 та оцінка аргументів сторін неможлива без застосування норми, котра регулює спірні правовідносини - статті 117 КЗпП (в редакції Закону № 2352-ІХ, що діє з 19 липня 2022 року).

Зважаючи на перебування у провадженні Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справи №440/6856/22 (касаційне провадження №К/990/22912/23), у межах якої суд касаційної інстанції повинен усунути різні підходи колегій касаційного суду та забезпечити єдине правозастосування судами статті 117 КЗпП (в редакції Закону № 2352-ІХ, що діє з 19 липня 2022 року), суд дійшов висновку про необхідність зупинення провадження у цій справі.

Керуючись ст.ст. 236, 243, 248, 256, 294, 295 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Зупинити провадження в адміністративній справі №380/18879/24 до набрання чинності судовим рішенням Судової палати Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №440/6856/22 (касаційне провадження №К/990/22912/23).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати складання ухвали.

Суддя Москаль Р.М.