Справа № 260/10459/23
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/10459/23

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Луцович М.М., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд. 1, м. Хуст, Закарпатська обл., Хустський р-н, 90400, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області, в якому просить:

1) дії Управління соціального захисту населення Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області щодо припинення виплати ОСОБА_1 державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію від 21 вересня 2015 року - визнати протиправними та скасувати;

2) зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію за період з 21.09.2015 по 01.02.2023 року;

3) стягнути з Управління соціального захисту населення Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100000 гривень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 17 березня 2011 року ОСОБА_1 Управлінням соціального захисту населення Хустської районної адміністрації було призначено виплату державної соціальної допомоги як особі, яка не має право на отримання пенсію. Відповідно до чергових переоглядів відповідна виплата допомоги продовжувалася на періоди встановлення інвалідності. У серпні 2014 року позивачу було обрано запобіжний захід - тримання його під вартою, а 11.07.2014 року кримінальне провадження відносно нього було направлено до Хустського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду та прийняття судового рішення. З 2014 року по вересень 2015 року позивачем було надано довіреність ОСОБА_2 , мешканцю АДРЕСА_2 для отримання ним належної позивачу державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію. Вказує, що у період з вересня 2015 року по січень 2023 року відповідач державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію, не виплачував, так як з 21.09.2015 року відповідно до Протоколу таку виплату допомоги було припинено. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 позовну заяву за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.05.2024 ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №260/10459/23 скасовано та передано справу (заяву) на розгляд суду першої інстанції.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 червня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч.4 ст.243 КАС України, з врахуванням положень ст.263 КАС України.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Відповідно до рішення про призначення допомоги від 21.03.2011 року ОСОБА_1 призначено з 29.12.2010 по 31.12.2012 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

В подальшому рішенням про призначення допомоги від 05.02.2013 року та від 28.05.2013 року ОСОБА_1 призначено з 01.01.2013 по 31.12.2014 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Матеріалами справи підтверджується, що у серпні 2014 року відносно гр. ОСОБА_3 з 18.04.2014 року обрано запобіжний захід - тримання під вартою, а 11.07.2014 року кримінальне провадження стосовно даної особи направлено до Хустського районного суду Закарпатської області.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 03.02.2015 у кримінальній справі № 309/2738/14-к (набрала законної сили 13.05.2015) застосовано до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_3 , який вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115; ч. 1 ст. 263 КК України - примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що з 13 серпня 2014 року виплата належної ОСОБА_4 державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, здійснювалась ЗОУ AT «Державний ощадний банк України» за довіреністю гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , що також підтверджується листом ЗОУ AT «Державний ощадний банк України» №30-5-183/1924 від 09.09.2015.

Рішенням про призначення допомоги від 10.02.2015 року ОСОБА_1 призначено з 01.01.2015 по 31.01.2018 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Згідно протоколу Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про припинення виплати допомоги №604649 від 21.09.2015 позивачу припинено виплату державної соціальної допомоги інваліду ІІ групи загального захворювання з 01.05.2015 року у зв`язку із закінченням періоду дії доручення, строк якого перевищує рік, у відповідності до пункту 37 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію, та інвалідам».

Рішенням про призначення допомоги від 14.02.2018 року ОСОБА_1 призначено з 01.02.2018 по 31.01.2019 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Рішенням про призначення допомоги від 14.02.2019 року ОСОБА_1 призначено з 01.02.2019 по 31.01.2020 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Рішенням про призначення допомоги від 03.03.2020 року ОСОБА_1 призначено з 01.02.2020 по 31.01.2021 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Рішенням про призначення допомоги від 08.02.2021 року ОСОБА_1 призначено з 01.02.2021 по 31.01.2022 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Рішенням про призначення допомоги від 08.02.2022 року ОСОБА_1 призначено з 01.02.2022 по 31.01.2023 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Відповідно до інформації щодо призначення і виплати державної соціальної допомоги особі з інвалідністю гр. ОСОБА_1 станом на 08.11.2024, наведеної відповідачем в додатку до листа №01-15/1804 від 08.11.2024, з 01.09.2015 виплату допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю припинено та така не проводилася до 31.01.2023.

Судом також встановлено, що позивач 07.03.2023 звернувся до відповідача із заявою про відновлення виплати допомоги, подавши при цьому акт огляду МСЕК від 23.01.2023 № 187/6, тому рішенням Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про призначення допомоги від 17.03.2023 ОСОБА_1 призначено з 23.01.2023 по 31.01.2025 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю».

Позивач вважає протиправним рішення відповідача про припинення виплати допомоги та вказує, що має право на виплату державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію, за період з 21.09.2015 по 01.02.2023 року, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» (далі Закон) (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни України, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону або є інвалідами і не одержують пенсію та постійно проживають на території України, мають право на державну соціальну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону було передбачено, що відповідно до цього Закону призначаються такі види державної соціальної допомоги: державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам; державна соціальна допомога на догляд.

Так, державна соціальна допомога згідно із цим Законом призначається особі, яка:

1) досягла віку, встановленого статтею 1 цього Закону та не має права на пенсію відповідно до чинного законодавства або визнана інвалідом в установленому порядку;

2) не одержує пенсію або соціальні виплати, що призначаються для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»;

3) є малозабезпеченою особою (крім інвалідів, зазначених у пункті 4 цієї частини);

4) є інвалідом I групи, середньомісячний сукупний дохід якого не перевищує 115 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Призначення і виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 5 Закону державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд призначаються з дня звернення за допомогою. Якщо звернення за допомогою відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або встановлення інвалідності, допомога призначається з дня досягнення віку, встановленого статтею 1 цього Закону або визнання осіб інвалідами органами медико-соціальної експертизи.

Державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд призначаються довічно особам, які досягли віку, встановленого статтею 1 цього Закону, а інвалідам - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи.

У разі зміни групи інвалідності допомога в новому розмірі призначається інваліду з дня зміни групи інвалідності, якщо така зміна приводить до збільшення розміру, та з місяця, наступного за тим, у якому встановлена нова група інвалідності, - при зменшенні розміру допомоги.

Якщо особа, яка не має права на пенсію, якій була призначена державна соціальна допомога або державна соціальна допомога на догляд, визнана інвалідом, виплата допомоги здійснюється в новому розмірі з дня встановлення їй інвалідності.

Відповідно до ст. 10 Закону державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державна соціальна допомога на догляд виплачуються щомісячно за поточний місяць.

Державна соціальна допомога на догляд, призначена особам, зазначеним у статті 7 цього Закону, виплачується незалежно від одержуваних ними інших видів допомоги, стипендій, аліментів або інших доходів.

Особам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), виплачується 20 відсотків призначеного розміру державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

Різниця між розміром призначеної державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), і розміром державної соціальної допомоги, яка виплачується зазначеним особам відповідно до частини третьої цієї статті, перераховується установі (закладу), де перебуває особа, за її особистою письмовою заявою або заявою її законного представника. Зазначені кошти зараховуються на банківські рахунки цих установ (закладів) і спрямовуються виключно на поліпшення умов проживання в них зазначених осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Виплата державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам з урахуванням положень частин третьої та четвертої цієї статті здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому особа зарахована на повне державне утримання.

Строки виплати державної соціальної допомоги за минулий час передбачені ст. 11 Закону.

Зокрема, суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, що призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам здійснюється згідно із законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261 затверджено «Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд» (далі Порядок №261), який визначав умови призначення, надання і виплати: державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам; державної соціальної допомоги на догляд.

Відповідно до пункту 29 Порядку №261 (станом на момент виникнення спірних правовідносин) соціальна допомога і допомога на догляд виплачуються у грошовій формі щомісяця за поточний місяць.

У разі пропущення інвалідом строку повторного огляду з поважних причин, що підтверджується довідкою МСЕК, виплата соціальної допомоги і допомоги на догляд поновлюється з дня її припинення, але не більше ніж за три роки за умови, що протягом цього періоду особа, визнана інвалідом, мала право на зазначені види допомоги (пункт 30 Порядку №261).

Згідно пункту 31 Порядку №261 у разі неодержання соціальної допомоги і допомоги на догляд протягом шести місяців підряд її виплата тимчасово припиняється.

Для відновлення виплати соціальної допомоги і допомоги на догляд подається заява із зазначенням причини її неодержання.

Відновлення виплати соціальної допомоги і допомоги на догляд здійснюється з дня її тимчасового припинення, якщо за відповідний період особа мала право на її одержання і за умови відсутності обставин для її припинення.

В усіх випадках суми соціальної допомоги і допомоги на догляд, що були призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за 12 місяців починаючи з місяця, що настає за місяцем звернення за її одержанням.

Суми соціальної допомоги і допомоги на догляд, не одержані своєчасно з вини органу, що її призначає або виплачує, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком. При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи з розміру прожиткового мінімуму або рівня забезпечення прожиткового мінімуму у випадках, передбачених законом, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати здійснюється згідно із законом (пункт 32 Порядку №261).

Відповідно до пункту 33 Порядку №261 особам, які перебувають на повному державному утриманні у відповідній установі (закладі), виплачується 20 відсотків призначеного розміру соціальної допомоги. Допомога на догляд у період перебування на повному державному утриманні не виплачується.

У разі тимчасового вибуття з відповідної установи (закладу) у зв`язку з хворобою або за особистими мотивами (без виключення із списку підопічних) призначена соціальна допомога і допомога на догляд виплачуються в повному розмірі за весь період відсутності у відповідній установі (закладі) починаючи з дня вибуття по день повернення включно. Виплата у зазначений період провадиться на підставі наказу (витягу з наказу) відповідної установи (закладу) про зняття з матеріального забезпечення, копія якого надсилається органу, що призначає відповідну допомогу, за місцезнаходженням відповідної установи (закладу) після повернення підопічного до відповідної установи (закладу).

Соціальна допомога і допомога на догляд виплачуються підприємствами, установами, організаціями (далі - організації), які здійснюють виплату і доставку допомоги, за місцем проживання одержувача допомоги або опікунів, піклувальників.

У разі зміни одержувачем соціальної допомоги або допомоги на догляд постійного місця проживання допомога виплачується відповідним органом, що призначає допомогу, за новим місцем проживання з часу припинення її виплати за попереднім місцем проживання.

У разі застосування до одержувача соціальної допомоги або допомоги на догляд такого виду покарання, як позбавлення волі, виплата допомоги припиняється з дня набрання сили обвинувальним вироком суду і поновлюється з дня закінчення строку ув`язнення.

Виплата соціальної допомоги і допомоги на догляд за заявою одержувача відповідної допомоги може здійснюватися за дорученням, порядок оформлення і строк дії якого визначаються законодавством.

Виплата соціальної допомоги і допомоги на догляд за дорученням, строк дії якого перевищує рік, здійснюється протягом усього періоду дії доручення за умови поновлення кожний рік заяви про виплату допомоги за дорученням (пункт 37 Порядку №261).

Відповідно до пункту 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596 (далі Порядок №1596) (станом на момент виникнення спірних правовідносин) заяви про виплату пенсій та грошової допомоги через установи уповноважених банків подаються до органів Пенсійного фонду або органів праці та соціального захисту населення за місцем проживання одержувачів пенсій за наведеною формою (додаток 1).

Заяви одержувачів про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки приймаються органами Пенсійного фонду або органами праці та соціального захисту населення за умови пред`явлення паспорта та реєструються в установленому порядку.

Згідно пункту 14 Порядку 1596 якщо суми пенсій та грошової допомоги одержуються за довіреністю більше як один рік або не одержуються з поточного рахунка більше як один рік уповноважений банк зобов`язаний повідомити про це відповідний орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення не пізніше 28 числа місяця, у якому виникли такі обставини, а одержувач пенсії та грошової допомоги - подати нову заяву в орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення у порядку, визначеному в пункті 10 цього Порядку.

У разі невиконання одержувачем пенсій та грошової допомоги цієї умови орган Пенсійного фонду або орган праці та соціального захисту населення припиняє перерахування відповідно пенсії та грошової допомоги на поточний рахунок у визначену одержувачем установу банку і здійснює виплату через підприємство поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави зробити висновок, що у випадку виплати допомоги за дорученням, така виплата здійснюється протягом усього періоду дії доручення за умови поновлення кожний рік заяви про виплату допомоги за дорученням, при цьому у випадку відсутності такої заяви виплата допомоги за дорученням припиняється та в подальшому така виплата здійснюється через підприємство поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку.

Як вже встановлено судом, з 13 серпня 2014 року виплата належної ОСОБА_4 державної соціальної допомоги особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, здійснювалась ЗОУ AT «Державний ощадний банк України» за довіреністю гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 , що також підтверджується листом ЗОУ AT «Державний ощадний банк України» №30-5-183/1924 від 09.09.2015.

Однак, протоколом Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про припинення виплати допомоги №604649 від 21.09.2015 позивачу припинено виплату державної соціальної допомоги інваліду ІІ групи загального захворювання з 01.05.2015 року у зв`язку із закінченням періоду дії доручення, строк якого перевищує рік, у відповідності до пункту 37 «Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають право на пенсію, та інвалідам».

Судом встановлено, що відповідачем не тільки припинено виплату державної соціальної допомоги інваліду ІІ групи доручителю у зв`язку із закінченням періоду дії доручення, а і припинено виплату такої допомоги позивачу в цілому, так як вбачається з матеріалів справи відповідно до інформації щодо призначення і виплати державної соціальної допомоги особі з інвалідністю гр. ОСОБА_1 станом на 08.11.2024, наведеної відповідачем в додатку до листа №01-15/1804 від 08.11.2024, з 01.09.2015 виплату допомоги особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю припинено та така не проводилася до 31.01.2023.

Суд вказує, що під час припинення виплати допомоги за дорученням у зв`язку з відсутністю заяви позивача про продовження виплати допомоги згідно доручення, відповідачем повинна була здійснюватися виплата позивачу через підприємство поштового зв`язку за місцем проживання одержувача в установленому порядку чи інший спосіб, передбачений законом, при цьому у відповідача були відсутні правові підстави для припинення виплати допомоги ОСОБА_1 в цілому.

З огляду на викладене, суд приходить до переконання, що протокол відповідача про припинення виплати допомоги ОСОБА_1 №604649 від 21.09.2015 прийнятий відповідачем не на підставі та не у спосіб, передбачений Законом України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», Порядком №261 та Порядком №1596, що свідчить про його протиправність, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Управління соціального захисту населення Хустської районної військової адміністрації Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію за період з 21.09.2015 по 01.02.2023 року, суд вказує наступне.

В даному випадку ОСОБА_1 було визнано особою з інвалідністю 28.12.2010 та встановлено ІІ групу інвалідності.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК №078640 від 28.12.2010 інвалідність встановлена строком до 01.01.2013, що підтверджується матеріалами справи.

В подальшому інвалідність ІІ групи продовжувалася, зокрема згідно виписок з акта огляду МСЕК №456507 від 18.12.2012, №0364555 від 21.01.2015, №738119 від 16.01.2018, №202458 від 16.07.2019, №626313 від 23.01.2020, №122081 від 26.01.2021, №149331 від 27.01.2022, №294196 від 23.01.2023, які містяться в особовій справі ОСОБА_1 та про які було відомо відповідачу.

На підставі вказаних виписок з акта огляду МСЕК відповідачем приймалися рішення про призначення допомоги ОСОБА_1 від 05.02.2013, від 28.05.2013, від 10.02.2015, від 14.02.2018, від 14.02.2019, від 03.03.2020, від 08.02.2021, від 08.02.2022, однак виплата допомоги за період з 21.09.2015 по 31.01.2023 позивачу не здійснювалася.

Своє волевиявлення, як особа з інвалідністю, на право отримати соціальну допомогу позивачем реалізовано шляхом подання відповідної заяви ще 18.02.2011.

Таким чином, позивач на час визнання його особою з інвалідністю ІІ групи, мав право на отримання соціальної допомоги, яка була призначена на період, зазначений у виписках з актів огляду МСЕК.

При цьому позивач звернувся 07.03.2023 до відповідача із заявою про відновлення виплати допомоги, однак рішенням Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області про призначення допомоги від 17.03.2023 ОСОБА_1 призначено з 23.01.2023 по 31.01.2025 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має права на пенсію, відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», при цьому нарахування та виплату допомоги за період з 21.09.2015 по 01.02.2023 відповідачем не здійснено.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що у позивача право на отримання соціальної допомоги виникло з дня встановлення інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду МСЕК, за результатом якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, а з огляду на неодноразове встановлення позивачу ІІ групи інвалідності під час переогляду МСЕК, право на отримання соціальної допомоги у позивача наявне й по сьогоднішній час.

Відповідно до ст. 11 Закону суми державної соціальної допомоги особам з інвалідністю, що призначені, але не витребувані своєчасно одержувачем, виплачуються за минулий час не більш як за 12 місяців перед зверненням за її одержанням.

Суми державної соціальної допомоги особам з інвалідністю не одержані своєчасно з вини органу, який призначає або виплачує відповідну допомогу, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

При цьому виплата допомоги за минулий час здійснюється виходячи із прожиткового мінімуму, затвердженого на момент її виплати, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини допомоги у зв`язку з порушенням строків її виплати особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю здійснюється згідно із законом.

Із врахуванням зазначеного, суд зазначає, що відповідачем не доведено правомірність невиплати позивачу соціальної допомоги, що в свою чергу позбавило права позивача на нарахування та виплату суми соціальної допомоги як особи з інвалідністю ІІ групи в період з 21.09.2015 по 31.01.2023 (включно), а тому виплата такої допомоги за минулий час не обмежується будь-яким строком.

Таким чином, суд вважає за необхідне відновити порушене право позивача шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію, за період з 21.09.2015 по 31.01.2023 (включно) відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди у сумі 100000,00 гривень, то, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно частини 5 статті 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.

Частинами 1-2 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Так, за змістом статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з статтею 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

В постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Пленум Верховного Суду України в пункті 4 вказав, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. В пункті 9 цієї Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 вказаної постанови).

Для відшкодування моральної шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2018 у справі №804/2252/14 та від 20.02.2018 у справі №818/1394/17.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не доведено факту завдання немайнових втрат протиправними діями, рішенням чи бездіяльністю, спричинених моральними, психічними та фізичними стражданнями, які спричинили негативні зміни у житті особи. Як і не доведені самі негативні зміни у житті.

Тобто, суд вказує на те, що в даному випадку відсутні будь-які докази причинно-наслідкового зв`язку між зазначеними позивачем обґрунтуваннями моральних страждань і діями відповідача. Наведені позивачем посилання на страждання не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Вказане позбавляє суд можливості встановити факт завдання позивачу моральної шкоди протиправними діями відповідача та провести розрахунок її розміру згідно з критеріями, встановленими статтею 23 Цивільного кодексу України, а відтак підстави для задоволення позовних вимог у цій частині відсутні.

Окрім цього, суд зазначає, що сам по собі факт можливої протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №804/6922/16.

Отже, підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди відсутні.

Частиною першою статті 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77 КАС України), а згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд приходить до переконання, що заявлений позов підлягає задоволенню частково.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 ) до Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області (вул. Поперечна, буд. 1, м. Хуст, Закарпатська обл., Хустський р-н, 90400, ) про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати протокол Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області №604649 від 21.09.2015 про припинення виплати допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації Закарпатської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 державну соціальну допомогу особі з інвалідністю, яка не має право на пенсію, за період з 21.09.2015 по 31.01.2023 (включно) відповідно до Порядку призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. № 261.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

СуддяМ.М. Луцович