Справа № 420/16378/24
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/16378/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваля М.П.,

суддів Осіпова Ю.В.,

Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року, прийнятого в порядку письмового провадження суддею Бутенко А.В. у місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року представник Дяченко Олексій Володимирович в інтересах ОСОБА_1 (далі Позивач, ОСОБА_1 ) за допомогою системи «Електронний суд» подав до Одеського окружного адміністративного суду адміністративний позов до Військової частини НОМЕР_1 (далі Відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ) в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» в сумі 27 069, 90 грн.;

- визнати протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року включно;

- зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення 4 463, 15 грн. в місяць у загальній сумі 15 621, 03 грн. за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що у період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року Позивач проходив військову службу у Відповідача, проте на день його виключення зі списків особового складу військової частини, з ним не було проведено повного розрахунку, так як не було виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року, яка нараховувалась та виплачувалась у цей період не в повному обсязі. Зазначене стало підставою для звернення до суду.

На виконання судового рішення від 22.02.2022 року по справі № 420/27549/21, яке 08.08.2022 року набрало законної сили, Відповідачем проведено нарахування та виплату Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) «січень 2016 року». В свою чергу, Позивач вважає неправильним розрахунок Відповідачем обчислення суми індексації за спірній період, оскільки під час виконання вищезазначеного рішення суду слід було застосовувати в якості базового місяця «січень 2008 року», як місяць підвищення останнього посадового окладу, так як за цей період посадові оклади військовослужбовців не були збільшені та були незмінні до березня 2018 року. Таким чином, Позивачу належало нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», відповідно до пунктів 5, 10-2 Порядку № 1078, та сума за даний період становила 29 760, 86 грн., відтак сума недоплати індексації грошового забезпечення за цей період складає: 27 069, 90 грн. (29 760, 86 грн. 2 690, 96 грн.).

Крім цього, представник зазначає, що за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року Позивачу нараховано тільки поточна індексація грошового забезпечення в сумі 0 грн., хоча у березні 2018 року відбулось підвищення посадових окладів військовослужбовців. Натомість, Відповідачем не було враховано абзаци 4, 5, 6 пункту 5 постанови Порядку № 1078, чим позбавлено Позивача на належну йому щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення в розмірі 4 463, 15 грн., тобто Відповідачем не було виплачено Позивачу щомісячну індексацію-різницю грошового забезпечення на загальну суму 15 621, 03 грн.. Не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у належному розмірі є протиправною бездіяльністю Відповідача, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12.08.2024 року позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно, виходячи з базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення «січень 2008 року»;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року»;

- визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо невиплати та не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року включно у відповідності до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078;

- зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року із урахуванням абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078;

- в решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає його таким, що винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, та без повного з`ясування усіх обставин, які мають значення для справи, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати його в цій частині та ухвалити нове судове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову в частині зобов`язання Відповідача виплатити Позивачу конкретну суму індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року в сумі 27 069, 90 грн. та індексацію-різницю за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року в сумі 4463, 15 грн. на місяць у загальній сумі 15 621, 03 грн. з огляду на їх передчасність та вважає його помилковим. Апелянт зазначає, що розглядаючи справу по суті, судом першої інстанції не було застосовано до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду по аналогічним правовідносинам, викладених у постанові від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21.

В той же час, у позовній заяві Позивач просив суд зобов`язати Відповідача нарахувати й виплатити йому індексацію грошового забезпечення за спірних період у конкретних, розрахованих ним, сумах. Враховуючи характер спірних правовідносин, такий спонукаючий спосіб захисту є належним та ефективним, адже здатний забезпечити реальне поновлення прав особи у випадку задоволення позову. Натомість суд першої інстанції частково задовольняючи позов, не перевірив обґрунтованість нарахованих Позивачем сум індексації, не розрахував їх і, відповідно, у судовому рішенні не вказав конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити. Внаслідок цього застосований судом спонукаючий спосіб захисту має усічений вплив, не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, а також не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини. Відтак оскаржуване судове рішення протирічить вимогам частини 4 статті 242 КАС України і не відповідає завданню адміністративного судочинства, визначеного статтею 2 цього Кодексу.

Дана справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача з прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, у період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року Позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді командира радіо взводу батареї управління ВЧ НОМЕР_1 , призначеного на підставі наказу командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 97 від 23.06.2017 року.

Проте, у цей період проходження військової служби Позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення, ані «поточна», ані «різниця», у зв`язку з цим Позивач звернувся із заявою до Відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення та надати відомості про виплачене грошове забезпечення, однак Відповідачем відповіді надано не було, що стало підставою для звернення Позивача до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.02.2022 року по справі № 420/27549/21, яке набрало законної сили 08.08.2022 року, зобов`язано Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року.

При цьому, зазначеним рішенням відмовлено Позивачу у задоволенні позову в частині застосуванням базового місяця та встановлення щомісячної фіксованої індексації з огляду на їх передчасність, оскільки Відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення Позивачу, тому відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав Позивача пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації за період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року. До цього ж, саме на Відповідача у відповідності до положень Порядку № 1078 та Закону № 1282-XII покладено обов`язок щодо обрахунку індексації, у тому числі щодо визначення базового місяця для такого нарахування.

27.04.2024 року на виконання судового рішення по справі № 420/27549/21 Відповідачем виплачено Позивачу кошти у сумі 2 690, 96 грн., однак Позивач не погодившись із нарахованою та виплаченою сумою індексації грошового забезпечення за спірний період, тому представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою для отримання відповідного розрахунку.

Не погодившись із розміром нарахованої індексації грошового забезпечення за спірний період через його невірне обчислення, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, оскільки не нарахування та невиплата індексації грошового забезпечення у належному розмірі є протиправною бездіяльністю Відповідача, що порушує встановлене статтею 43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на те, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті. Враховуючи незмінність посадового окладу за посадою, яку займав Позивач у спірний період, тому обчислення індексації грошового забезпечення у період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року має проводитись виходячи з базового місяця «січень 2008 року». Разом з цим, з огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умовою, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу, проте Відповідачем не було вирішено питання щодо наявності у Позивача права на «індексацію-різниці».

В частині визначення конкретного розміру «поточної індексації» та «індексації-різниці», яка підлягає виплаті на користь Позивача за спірний період, суд першої інстанції відмови у задоволенні позову в цій частині без наведення жодних мотивів такої відмови.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності у Позивача права на отримання індексації грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця для нарахування індексації «січень 2008 року» та «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року й це право порушене Відповідачем, проте колегія суддів не може погодитись із застосованим судом першої інстанції способом захисту відновлення порушеного права Позивача, у зв`язку з чим невірно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині, з огляду на наступне.

За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.2001 року № 1282-ХІІ (далі Закон № 1282-ХІІ) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Приписами ч. 2 ст. 5 Закону № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюються на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначаються Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078).

Як встановлено пунктом 6 Порядку № 1078, виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Отже, на підприємства, установи, організації, незалежно від форм власності, покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.

Щодо індексації грошового забезпечення Позивача за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року» в сумі 27 069, 90 грн., колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації. Разом з тим, виплата індексації не ставиться, вищевказаними нормативно-правовими актами, у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Заробітна плата підлягає обов`язковій індексації як державна соціальна гарантія, яка надається для підтримки населення в умовах зростання цін. Право на індексацію виникає тоді, коли індекс споживчих цін, розрахований наростаючим підсумком перевищить поріг індексації в 103%. У свою чергу обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності.

Аналогічно у ст. 4 Закону № 1282 визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (до 01.01.2016 року 101%).

Згідно офіційного сайту Міністерства фінансів України, у спірний період величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації у листопаді 2015 року та у квітні 2016 року.

З 01.12.2015 року положення Порядку № 1078 діють із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

За змістом пояснюючої записки до проекту постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 метою цього акту є внесення змін до умов оплати праці працівників установ, закладів, організацій окремих галузей бюджетної сфери, органів виконавчої влади, місцевого самоврядування, прокуратури та інших органів, а також забезпечення єдиного підходу до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників.

У зв`язку з цим указаною постановою удосконалено механізм проведення індексації доходів громадян, у тому числі з урахуванням періодів підвищення заробітної плати працівників (зокрема, пункт 5 викладено у новій редакції).

Внесені зміни, серед іншого, передбачали не лише заміну терміну «базовий місяць» на «місяць підвищення доходу», ці зміни надали іншого значення запровадженому новому терміну із зміною алгоритму визначення такого місяця підвищення. На відміну від правил визначення «базового місяця» (яким вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати) та який визначався у разі, коли збільшувалася заробітна плата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати), «місяцем підвищення доходу» є місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) і визначається він тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). При цьому, за новими правилами зростання зарплати за рахунок інших постійних складових зарплати (без підвищення тарифної ставки чи окладу) не впливає на індексацію та не призводить до зменшення суми індексації.

Термін «підвищення тарифних ставок (окладів)» для працівників бюджетної сфери за змістом запроваджених нововведень застосовується у розумінні підвищення, що здійснюється відповідно до законодавства, а не у розумінні підвищення тарифної ставки (окладу) кожному працівнику індивідуально (зокрема, у зв`язку з призначенням на посаду чи переведенням на іншу посаду), як це було передбачено попереднім механізмом індексації. Тобто за новими правилами місяць підвищення тарифних ставок (окладів) для кожного окремого працівника не визначається індивідуально.

Якщо точкою відліку для обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) для проведення індексації за попереднім механізмом визначався базовий місяць, у якому індекс споживчих цін приймався за одиницю чи 100%, обчислення ІСЦ розпочиналося із місяця, наступного за базовим, а нарахування індексації провадилося з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін (частини 3 і 4 статті 4 Закону № 1282-ХІІ), то зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, передбачали здійснення обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу та зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

Отже, з 01.12.2015 року відправною точкою для визначення місяця підвищення й початку обчислення індексу споживчих цін (ІСЦ) наростаючим підсумком є місяць останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник.

Задля досягнення поставленої мети (зміна механізму проведення індексації, який передбачав індивідуальний підхід для кожного окремого працівника, та перехід до механізму, який би забезпечував єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників) пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 постановлено міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 01.12.2015 року розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 року, з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 року перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

За рахунок цього мала б «обнулитися» індексація минулих років, розмір якої зростав внаслідок довготривалого не підвищення доходу працівників, а тому абзацом 2 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 передбачено, що для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 року відповідно до Порядку № 1078, який уже діяв із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, та передбачав єдиний підхід до проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників (з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник).

Так, якщо на виконання пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 працівникам інших галузей бюджетної сфери були підвищені оклади, то військовослужбовцям оклади в грудні 2015 року не підвищувалися, а тому січень 2016 року не став для останніх «місяцем підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013).

Із обсягу встановлених у цій справі обставин слідує, що станом на січень 2016 року розмір посадових окладів військовослужбовців визначався постановою № 1294, яка була чинною з 01.01.2008 року та діяла до 01.03.2018 року, тобто до набрання чинності постановою № 704, якою затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

За таких обставин, за умови останнього підвищення військовослужбовцям посадового окладу в січні 2008 року, місяцем для розрахунку індексації грошового забезпечення для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) є січень 2008 року.

З наведеного слідує логічний висновок, що у спірному періоді (з 01.12.2015 року до 10.01.2018 року) повноваження державних органів щодо визначення «місяця підвищення тарифних ставок (окладів)» для цілей застосування Порядку № 1078 (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013) не були дискреційними, оскільки нормами означеного Порядку установлено лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідної установи галузі бюджетної сфери проведення індексації грошових доходів у разі перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, встановленого у розмірі 103 відсотки, починаючи з місяця останнього підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку обіймає працівник, яким для військовослужбовців у спірному періоді був січень 2008 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах по справі № 380/1730/22 від 22.03.2023 року, № 420/15397/21 від 27.04.2023 року.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність у Позивача права на виплату індексації із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки в період з 01 січня 2008 року по 01 березня 2018 року посадові оклади військовослужбовців були незмінними.

Апеляційний суд наголошує, що Відповідач, здійснюючи нарахування індексації, не має дискреційних повноважень щодо визначення базового місяця індексації, оскільки не вправі обирати його на власний розсуд, а має діяти у чітко визначених межах закону.

Разом з тим, наявність у Відповідача повноважень щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням, окрім іншого, певного базового місяця індексації, не скасовує компетенції суду щодо можливості зобов`язання Відповідача враховувати при обчисленні індексації конкретний базовий місяць, за наявності про це відповідного спору між сторонами.

Колегія суддів зазанчає, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування індексації, які встановлені Порядком № 1078, повноваження військової частини щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними.

Обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації грошового забезпечення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові по справі № 260/6386/21 від 11.05.2023 року.

Враховуючи, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушених прав Позивача, задоволення позову щодо зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно, на думку колегії суддів, має відбуватися з одночасним визначенням «січня 2008 року» як базового місяця для проведення індексації, що вірно зроблено судом першої інстанції.

В свою чергу, згідно правової позиції Верховного Суду, викладеній, зокрема, в постанові по справі № 320/8554/21 від 20.04.2023 року, постанові по справі № 400/3826/21 від 23.03.2023 року, в даному випадку суд має дослідити питання обґрунтованості здійсненого Позивачем розрахунку суми індексації грошового забезпечення та вказати у судовому рішенні конкретні суми, на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Дослідивши наданий представником Позивача розрахунок індексації за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року, врахувавши коефіцієнт індексації та прожитковий мінімум, перевіривши наведений розрахунок на Калькуляторі розрахунку суми індексації зарплати (https://ips.ligazakon.net/calculator/zp) та на офіційному сайті Мінфіну України (https://index.minfin.com.ua/ua/labour/salary/indexing/), колегія суддів дійшла висновку, що за цей період Позивач має право на виплату індексації, із застосуванням базового місяця «січень 2008 року», в сумі 29 760, 86 грн..

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів, Відповідачем нараховано та виплачено Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року на загальну суму 2 690, 96 грн. на виконання судового рішення від 22.02.2022 року по справі № 420/27549/21, зазначене не заперечується між сторонами.

Таким чином, недоплачена сума індексації Позивача за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року становить 27 069, 90 грн., яка підлягає нарахуванню та виплаті.

Щодо «індексації-різниці» грошового забезпечення Позивача в сумі 4 463, 15 грн. на місяць у загальній сумі 15 621, 03 грн. за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року включно відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначалось вище, індексація грошового забезпечення за своєю суттю є державною гарантією щодо оплати праці, метою якої є підвищення грошових доходів громадян (в межах прожиткового мінімуму) для компенсації подорожчання/зростання споживчих товарів і послуг внаслідок інфляції. Проведення індексації заробітної плати (грошового забезпечення) є обов`язком підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, у разі, коли індекс споживчих цін перевищив поріг індексації.

У зв`язку з прийняттям постанови Кабінетом Міністрів України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року № 1013 (далі Постанова № 1013), якою внесені зміни серед іншого і до п. 5 Порядку № 1078, з 01.01.2016 року істотно змінився порядок нарахування індексації, оскільки «базовим місяцем» (місяцем, від якого починає обчислюватися зростання індексу споживчих цін, до досягнення ним порогу 103%) визначено місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, а не підвищення розмірів мінімальної заробітної плати чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімального розміру.

Колегія суддів зазначає, що Порядок № 1078 передбачає можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної» та «індексації-різниці». Суми цих індексацій можуть нараховуватися і одночасно, і окремо одна від одної.

Як вбачається з абз. 2 п. 5 Порядку № 1078, обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.

Відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року - 100,0%, в червні 2018 року - 100,0%, в липні 2018 року - 99,3%, в серпні 2018 року - 100,0%, в вересні 2018 року - 101,9%, в жовтні 2018 року - 101,7%.

Отже величина індексу споживчих цін у період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року не перевищувала передбаченого пунктом 1-1 Порядку № 1078 порогу індексації у 103%.

Відповідно до абзаців 3-5 п. 5 Порядку № 1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).

Подібні правові висновки Верховний Суд виклав у постанові від 19.05.2022 року по справі № 380/11404/21, від 27.02.2023 року по справі № 560/5997/21.

Оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді цього ж року, то з огляду на положення пункту 1-1 Порядку № 1078 індексацію грошового забезпечення слід проводити з 01.12.2018 року, як першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Відтак, у період з 01.03.2018 року по 30.11.2018 року «поточна» індексація грошового забезпечення не повинна була виплачуватися через не перевищення індексу споживчих цін 103%, тобто у спірній період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року «поточна» індексація обґрунтовано не виплачувалася Відповідачем.

Разом з тим, з 01 грудня 2015 року в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 по суті йде мова про поняття «індексації-різниці», право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.

Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 01 грудня 2015 року до 01 квітня 2021 року, передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);

- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).

Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку № 1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.

Системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 дає колегії суддів підстави зробити висновок, що нарахування й виплата «індексації-різниці» має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, апеляційний суд дійшов висновку, що повноваження Відповідача щодо виплати цієї суми не є дискреційними.

Застосовуючи, зазначений Верховним Судом у справі № 400/3826/2, підхід та ураховуючи, що 01 березня 2018 року набрала чинності Постанова № 704, якою були встановлені нові розміри окладів військовослужбовців, з огляду на правила пунктів 5, 102 Порядку № 1078 можна прийти до висновку що березень 2018 року став місяцем підвищення доходу Позивача , за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення.

За такої умови відповідно до абзаців 3, 4 пункту 5 Порядку № 1078 слідує, що у березні 2018 року як місяці підвищення доходу, Відповідачу належало вирішити питання, чи має Позивач право на отримання суми індексації-різниці.

З огляду на абзац 4 пункту 5 Порядку № 1078 Позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.

Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.

Тому, для правильного застосування абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078, ураховуючи спосіб, застосований Верховним Судом у справі № 400/3826/21, необхідно встановити:

- розмір підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (А) (визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року);

- суму можливої індексації грошового забезпечення Позивача в березні 2018 року (Б) (визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абзац 5 пункту 4 Порядку № 1078));

- чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).

В обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абзацу 5 пункт 5 Порядку № 1078).

Якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року (Б), то це є підставою для нарахування й виплати Позивачу індексації-різниці до чергового підвищення тарифних ставок (окладів) або до дати звільнення зі служби.

Сума індексації-різниці в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А).

З огляду на це, під час апеляційного перегляду справи колегією суддів для повного та всебічного розгляду справи, з метою вжиття заходів щодо з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи було витребувано від Відповідача:

- розрахунок розміру підвищення доходу Позивача в березні 2018 року (А), який визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення в лютому 2018 року (в обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру);

- розрахунок суми можливої індексації грошового забезпечення Позивача в березні 2018 року (Б), яка визначається, як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків;

- інформацію, чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б);

- розрахунок суми індексації-різниці в березні 2018 року (розраховується як різниця між сумою можливої індексації (Б) і розміром підвищення доходу (А)).

18 листопада 2024 року до суду апеляційної інстанції надійшов від Відповідача відповідний розрахунок, в якому зазначені відомості на нараховане та виплачене Позивачу грошове забезпечення у лютому та березні 2018 року, а саме:

- у лютому 2018 року розмір грошового забезпечення складав 9 499, 84 грн.;

- у березні 2018 року розмір грошового забезпечення склав 9 971, 89 грн. (після підвищення розмірів посадового окладу).

Тобто, після підвищення розмірів посадового окладу у березні 2018 року дохід Позивача зріз на 472, 05 грн. (9 971, 89 - 9 499, 84).

Перевіривши, наведений представником Позивача у позовній заяві розрахунок конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу, колегія суддів не може з ним погодиться та вважає його арифметично невірним, оскільки було невірно розраховано суму підвищення доходу Позивача в березні 2018 року, що дорівнювало 0 грн., проте за матеріалами справи дохід Позивача зріз на 472, 05 грн., тому колегія суддів виходить із власного розрахунку суми «індексації-різниці».

Сума індексації за березень 2018 року склала 4 463, 15 грн., виходячи з наступного:

- останній місяць підвищення посадового окладу січень 2008 року;

- величина зростання індексу споживчих цін з лютого 2008 до лютого 2018 року 353,3%;

- у березні 2018 року величина прожиткового мінімуму 1 762, 00 грн.;

(1 762*(353, 3-100) / 100 = 4 463, 15)

Таким чином, розмір підвищення доходу (472, 05 грн.) не перевищує суму індексації за березень 2018 року (4 463, 15 грн.), тобто є меншою за суму індексації.

Оскільки розмір підвищення доходу в березні 2018 року є меншим за суму індексації, що склалася у березні 2018 року, тому є наявними підстави для нарахування й виплати Позивачу індексації-різниці до дати його звільнення зі служби, тобто до 15.06.2018 року включно.

Враховуючи приписи абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 сталий щомісячний розмір індексації Позивача з березня 2018 року становить 3 991, 10 грн. (4 463, 15 - 472, 05).

Відтак, Відповідач, вказуючи про відсутність підстав для виплати Позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року, врахував лише норми абз. 1 та 2 п. 5 Порядку № 1078, згідно з якими у разі підвищення тарифних ставок (окладів) значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення, тобто норми, які стосуються виплат «поточної індексації».

Саме тому, з урахуванням зазначених норм, Відповідач не нараховував та не виплачував Позивачу «індексацію-різницю» грошового забезпечення за вказаний період.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Відповідач у межах спірних правовідносин безпідставно оминув норми абз. 4, 5, 6 п. 5 Порядку № 1078 в частині вирішення питання про наявність підстав для виплати Позивачу індексації його грошового забезпечення у місяці підвищення доходу (березень 2018 року); не встановив, чи перевищує розмір підвищення грошового доходу Позивача суму індексації, що склалася у місяці підвищення такого доходу, у зв`язку з чим дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для виплати Позивачу «індексації-різниці» грошового забезпечення за спірний період, тому позовні вимоги є обґрунтованими в цій частині та підлягають задоволенню, оскільки індексація грошового забезпечення Позивача у період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року не нараховувалася.

Разом із тим, колегія суддів враховує правові висновки Верховного Суду, зроблених по аналогічним правовідносинам, відображених у постановах від 23.03.2023 року по справі № 400/3826/21, від 06.04.2023 року по справі № 420/11424/21, від 06.07.2023 року по справі № 560/6684/22, від 15.08.2023 року по справі № 400/3784/22, відповідно до яких Верховний Суд підкреслював, що для належного та ефективного захисту прав та інтересів Позивача судам необхідно перевірити обґрунтованість нарахованих ним сум індексації, розрахувати їх і, відповідно, у судовому рішенні вказати конкретні суми (індексації грошового забезпечення), на які Позивач має право та які Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити.

Перевіривши обґрунтованість нарахованої представником Позивача «індексації-різниці» в сумі 4 463, 15 грн. та її розрахунок, наведеного у позовній заяві, колегія суддів вважає його арифметично невірним з огляду на застосування невірних складових, що призвело до невірного визначення розміру підвищення доходу Позивача в березні 2018 року, та, в свою чергу, невірного розрахунку суми належної «індексації-різниці».

Отже, вірною сумою «індексації-різниці», яку Позивач має право та яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити відповідно до приписів абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку № 1078 становить 3 991, 10 грн. на місяць.

Беручи до уваги встановлений колегією суддів факт не нарахування й не виплати Позивачу за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року «індексації-різниці» та не вирішення питання щодо наявності у Позивача права на цей вид індексації у спірний період, Відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати Позивачу «індексації-різниці» за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року включно у розмірі 3 991, 10 грн. щомісячно.

В той же час, період 01.03.2018 по 15.06.2018 року включно становить 3 повних місяця та 15 днів, тож до нарахування й виплати Позивачу належала «індексація-різниця» у загальній сумі: 13 968, 85 грн.: (3 991, 10 * 3 місяця = 11 973, 30) + (3 991, 10 / 30) * 15 = 1 995, 55).

Однак, в межах цієї справи, суд першої інстанції не обрав належний спосіб захисту порушених прав Позивача, не з`ясував і не дослідив усі обставини справи, які мають значення для правильного вирішення спору в означеній частині позовних вимог, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, на яку доречно посилається представник Позивача в апеляційній скарзі, якщо суд установив, що Позивач має право на отримання, зокрема індексації-різниці, й це право порушене Відповідачем, то суд має визначити в ухваленому рішенні суму індексації, яка підлягає до нарахування та виплати Позивачу, а не визначення в ухваленому судовому рішенні конкретної суми індексації, яка належить до нарахування та виплати Відповідачем, не вносить юридичної визначеності у ці спірні правовідносини і не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача.

Таким чином є слушними доводи апеляційної скарги стосовно того, що застосований судом попередньої інстанції спосіб захисту не вносить юридичної визначеності у спірні правовідносини та не забезпечує ефективного захисту прав та інтересів Позивача від порушень з боку Відповідача, оскільки суд в ухваленому рішенні не розрахував та не визначив конкретної суми індексації грошового забезпечення, яку Відповідач зобов`язаний нарахувати й виплатити Позивачу за спірні періоди, а також не перевірив розраховану Позивачем суму індексації.

Колегія суддів враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині обраного судом засобу відновлення порушеного права Позивача з прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

В свою чергу, як визначено п.п. 1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції було допущено неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення «січень 2008 року», а також індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року із урахуванням абз. 4, 6 п. 5 Порядку № 1078, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову шляхом зобов`язання Відповідача нарахувати та виплатити Позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року включно, а саме за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно індексацію грошового забезпечення в сумі 27 069, 90 грн. та за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року «індексацію-різницю» в сумі 3 991, 10 грн. на місяць у загальній сумі 13 968, 85 грн. відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, в іншій частині відмовити за безпідставністю.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга представника Позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог, з прийняттям нового рішення в цій частині про часткове їх задоволення. В іншій частині рішення залишається без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 310, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Дяченка Олексія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії скасувати в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року, а також зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року із урахуванням абз. 4, 6 п. 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

Прийняти нове рішення в цій частині, яким зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; Код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 19.07.2017 року по 15.06.2018 року включно, а саме за період з 19.07.2017 року по 28.02.2018 року включно індексацію грошового забезпечення в сумі 27 069, 90 грн. та за період з 01.03.2018 року по 15.06.2018 року «індексацію-різницю» в сумі 3 991, 10 грн. на місяць у загальній сумі 13 968, 85 грн. відповідно до норм абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.

В решті позову відмовити.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко