Справа № 200/2323/24
Суддя: Чекменьов Г.А.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 року Справа№200/2323/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Чекменьова Г.А., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

18 квітня 2024 року ОСОБА_1 через представника адвоката Василевську А.А. звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказів про результати службових розслідувань щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, зобов`язання вчинити дії щодо нарахування та виплати грошового забезпечення, утриматися від притягнення до матеріальної відповідальності.

В обґрунтування заявлених вимог у позовній заяві зазначено, що під час проходження Позивачем військової служби в період з 11.03.2022 року по 26.02.2024 рік Відповідач-1 неодноразово вчиняв незаконні, протиправні дії щодо безпідставного притягнення Позивача до адміністративної, дисциплінарної, матеріальної відповідальності; фабрикував службові розслідування в яких Позивача безпідставно звинувачують у «недбалому ставленні до військової служби»; протиправно намагається перекласти на Позивача відповідальність та виконання службових обов`язків непритаманних та непередбачених Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» для посади лікаря медичного пункту, яку займав Позивач. В Оскаржуваних наказах зазначається, що нібито з вини Позивача ряду військовослужбовців були здійснені переплати грошового забезпечення в період вчинення ними правопорушення, що полягає в неприбутті до місця несення служби після лікування, в чому Відповідач-1 вбачав «недбале ставлення до військової служби» Позивача.

За своїми функціональними обов`язками за місцем служби у військовій частині НОМЕР_1 Позивач не був уповноважений на здійснення будь-яких грошових виплат, оскільки такі фінансові повноваження не передбачені чинним законодавством для військовослужбовців медичного пункту та Витягом з функції (завдань) та функціональні обов`язки (посадові інструкції) медичного пункту 122 окремого аеромобільного батальйону.

Позивач проходить військову службу за контрактом від 12 липня 2019 року, який не передбачає повної матеріальної відповідальності Позивача. Позивачем не надавалось письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за виплату грошового забезпечення військовослужбовців. Відповідно до Функціональних обов`язків Позивач відповідає лише за правильне використання та утримання в порядку і справності санітарної техніки та медичного майна.

Позивач належить до категорії військовослужбовців, що несуть обмежену матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

З наведених підстав позивач просив визнати протиправними та скасувати окремі пункти перелічених позивачем наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), які стосуються ОСОБА_1 , зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення, утримане відповідно до наказів Військової частини НОМЕР_1 , та зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 утриматись від стягнення з ОСОБА_1 сум, передбачених наказами Військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою від 23 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач-1 - Військова частина НОМЕР_1 надав відзив на позовну заяву, де проти позову заперечив, зазначив, що у позовній заяві протиправність оскаржуваних наказів обґрунтована тим, що за наслідками розгляду Дружківським міським судом Донецької області протоколів відносно ОСОБА_1 , останнього не було притягнуто до адміністративної відповідальності, а отже це свідчить про безпідставність та незаконність оскаржуваних наказів. Однак, така думка позивача не є слушною, оскільки позивача оскаржуваними наказами було притягнуто до матеріальної відповідальності. Отже відсутність в діях позивача адміністративного правопорушення жодним чином не свідчить про відсутність в його діях вини у завданні державі шкоди цими діями.

Відповідач вважає, що відповідно до матеріалів службових розслідувань, на підставі яких були прийняті оскаржувані накази, а саме розділів службових розслідувань «Неправомірні дії військовослужбовця та причинний зв`язок між діями військовослужбовця та подією, що трапилась» вбачається, що будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, не забезпечив своєчасне (надання) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини відносно військовослужбовців, які перебувають/не перебувають на лікуванні, що в свою чергу завдало державі матеріальних збитків, тому що військовослужбовці, не перебуваючи на лікуванні, будучі безпідставно відсутніми на військовій службі, продовжували отримувати грошове забезпечення. Тобто, службовим розслідування встановлено, що Позивачем не було надано необхідної інформації до групи персоналу військової частини НОМЕР_1 щодо перебування/не перебування військовослужбовців на лікуванні. Тому, у разі належного виконання Позивачем обов`язків, які передбачені Статутами, та своєчасного надання необхідної інформації щодо військовослужбовцям, які не перебувають на лікуванні, цим військовослужбовцям виплата грошового забезпечення була би призупинена. Оскільки службовими розслідуваннями в повній мірі доведена вина позивача у формі халатного ставлення до обов`язків військової служби, що підтверджується матеріалами відповідних службових розслідувань, відповідач-1 вважає позовні вимоги необґрунтованими.

Відповідач-2 - Військова частина НОМЕР_2 надав відзив на позовну заяву, де зазначив, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2024 № 60 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.02.2024 № 314 на посаду лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , з 28.02.2024 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення, та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступити до виконання службових обов`язків.

Військовою частиною НОМЕР_2 було отримано подання військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 836/1339 (вх. № 1892 від 18.03.2024) разом з додатками, а саме: копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), довідки-розрахунки та витяги з розрахунково-платіжної відомості та подання від 15.03.2024 № 836/1459.

Відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 "Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ та організацій Збройних Сил України", роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 11.07.2017 №248/2/4/676 щодо порядку відшкодування заданих збитків у разі переміщення військовослужбовця, Закону України від 03.10.2019 №160-IX "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2023 №1580 - 1585, від 27.09.2023 №1492, від 15.09.2023 від 14.09.2023 №1460, №1457, від 13.09.2023 №1448, від 16.08.2023 №1285, від 08.08.2023 №1238, від 06.07.2023 №1008 - 1011, від 08.06.2023 №856, від 30.05.2023 №774, від 24.05.2023 №733, акту приймання - передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків від 24.04.2024 № 2802 - видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 26.04.2024 № 192/нагд «Про стягнення переплати грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 ».

Згідно п.1 наказу командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 26.04.2024 № 192/нагд під час нарахування грошового забезпечення та інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_2 враховується факт притягнення до матеріальної відповідальності старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 та стягується шкода 1 541 279 грн. 59 коп. шляхом утримання щомісячно 10% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з квітня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди.

З наведених підстав відповідач-2 просив відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ухвали суду від 02 серпня 2024 року розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказів та зобов`язання вчинити певні дії здійснюється в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду 02 вересня 2024 року закрито підготовче провадження у справі призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача направляла до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача направив до суду заяву про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року відмовлено у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції.

До судового засідання 18 листопада 2024 року учасники справи не прибули, були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною 1 статті 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з частиною 9 цієї ж статті, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Згідно зі статтею 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. До основних засад судочинства відноситься, зокрема, розумний строк розгляду справи судом. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. За визначенням пункту 11 частини першої статті 4 КАС України розумний строк - найкоротший строк розгляду і вирішення адміністративної справи, достатній для надання своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту порушених прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно до наведених норм, здійснюючи судочинство в умовах збройної агресії проти України, враховуючи період тимчасової непрацездатності головуючого у справі, справа розглянута впродовж розумного строку, необхідного для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Ухвалою суду від 28 листопада 2024 року поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказів та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 від 05 вересня 2019 року на посаді лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 11.03.2022 року.

Під час проходження позивачем військової служби відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_1 винесені Накази командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) про результати службового розслідування щодо переплат грошового забезпечення та нанесення збитків державі, що стало наслідком не виконання обов`язків пов`язаних з проходженням військової служби під час дії правового режиму «військовий стан» з боку посадових осіб медичного пункту військової частини НОМЕР_1 стосовно позивача, які підлягають скасуванню, а саме: № 1585 від 31.10.2023, № 1584 від 31.10.2023, № 1582 від 31.10.2023, № 1581 від 31.10.2023, № 1583 від 31.10.2023, № 1580 від 31.10.2023, № 1492 від 27.09.2023, № 1460 від 15.09.2023, № 1457 від 14.09.2023, № 1448 від 13.09.2023, № 1285 від 16.08.2023, № 1238 від 08.08.2023, № 1011 від 06.07.2023, № 1010 від 06.07.2023, № 1009 від 06.07.2023, № 1008 від 06.07.2023, № 856 від 08.06.2023, № 774 від 30.05.2023, № 733 від 24.05.2023.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 28.02.2024 № 60 старшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 05.02.2024 № 314 на посаду лікаря медичного пункту військової частини НОМЕР_2 , з 28.02.2024 було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на всі види забезпечення.

Військовою частиною НОМЕР_2 було отримано подання військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 № 836/1339 (вх. № 1892 від 18.03.2024) разом з додатками, а саме: копії наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), довідки-розрахунки та витяги з розрахунково-платіжної відомості та подання від 15.03.2024 № 836/1459.

Відповідно до наказів командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 31.10.2023 №1580 - 1585, від 27.09.2023 №1492, від 15.09.2023 від 14.09.2023 №1460, №1457, від 13.09.2023 №1448, від 16.08.2023 №1285, від 08.08.2023 №1238, від 06.07.2023 №1008 - 1011, від 08.06.2023 №856, від 30.05.2023 №774, від 24.05.2023 №733, акту приймання - передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків від 24.04.2024 № 2802 - видано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно- господарської діяльності) від 26.04.2024 № 192/нагд «Про стягнення переплати грошового забезпечення військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 », за яким під час нарахування грошового забезпечення та інших одноразових додаткових видів грошового забезпечення військовою частиною НОМЕР_2 враховується факт притягнення до матеріальної відповідальності старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 та стягується шкода 1 541 279 грн. 59 коп. шляхом утримання щомісячно 10% з усіх видів грошового забезпечення, починаючи з квітня 2024 року до повного відшкодування матеріальної шкоди.

Не погоджуючись з притягненням до матеріальної відповідальності позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, з урахуванням встановлених при розгляді справи обставин, суд дійшов таких висновків.

Виходячи з предмету заявленого позову, суд враховує, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовані статтею 1166 ЦК України, яка передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Особливості спірних відносини врегульовані нормами Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 3 жовтня 2019 року № 160-IX (далі - Закон № 160-IX), який у статті 2 передбачає, що його дія поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

За визначеннями статті 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Підстави та умови притягнення до матеріальної відповідальності визначені статтю 5 Закону № 160-IX, яка містить такі приписи:

1. Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

2. Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

З матеріалів службових розслідувань, проведених відповідачем-1, які стали підставами для видання оскаржених наказів не вбачається, які самі протиправні дії/бездіяльність саме позивача знаходяться у безпосередньому причинному зв`язку із заподіяною шкодою.

Матеріали справи не містять відомостей про вжиття заходів для відшкодування шкоди безпосередньо з військовослужбовців, які ухилилися від своєчасного повернення до військової частини для продовження служби після лікування та безпідставно отримали грошове забезпечення за період своєї відсутності, тобто є безпосередніми отримувачами грошових коштів та заподіювачами шкоди.

Матеріалами службових розслідувань та оскарженими наказами не доведено покладення на позивача обов`язків щодо інформування про відсутніх військовослужбовців з посиланням лише на усне доручення керівництва.

Відповідачем-1 не доведено, ким та коли саме позивачеві надано таке доручення, а також кому саме, в якій формі та в які строки позивач повинен був надавати інформацію про відсутніх військовослужбовців.

Вказані обставини свідчать про порушення вимог статті 5 Закону № 160-IX.

В цілому матеріали службових розслідувань та оскаржені накази мають вкрай формалізований зміст однакового змістовного наповнення з посиланням лише на загальні положення Статуту внутрішньої служби ЗС України без жодної конкретизації умов та обставин виявленого порушення.

На неякісну підготовку матеріалів службових розслідувань та оскаржених наказів вказує використання некоректного терміну «військовий стан» замість посилання на діючий в Україні правовий режим воєнного стану. Незважаючи на погодження спірних наказів помічником командира батальйону з правової роботи Військової частини НОМЕР_1 (капітан юстиції ОСОБА_2 ), спірні накази містять численні порушення норм закону, встановлені при розгляді цієї справи, що вказує на низький рівень юридичної кваліфікації посадових осіб, які складали та перевіряли проєкти таких наказів.

Статтею 5 Закону № 160-IX встановлена обмежена матеріальна відповідальність:

1. Особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

2. Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.

3. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Всупереч наведеним нормам, відповідач-1 не обґрунтував застосування повної матеріальної відповідальності до позивача, не розрахував розмір п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, який є граничним для особи, яка завдала шкоду з необережності.

Суд також зауважує, що за фактами подій, викладених у матеріалах службових розслідувань та оскаржених наказах, до аналогічної матеріальної відповідальності крім позивача ОСОБА_1 притягнуті ще три особи - сержант ОСОБА_3 , молодший сержант ОСОБА_4 , капітан медичної служби ОСОБА_5 .

Вся чотири зазначені особи, включаючи позивача, притягнуті до однакової матеріальної відповідальності шляхом стягнення зайво виплаченої суми грошового забезпечення військовослужбовцю, який своєчасно не прибув для продовження служби після лікування.

Загальне правило відшкодування шкоди, завданої спільно кількома особами врегульоване статтею 1190 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Всупереч наведеній нормі оскаржені накази не містять вказівки про солідарний характер матеріальної відповідальності, через що у разі виконання таких наказів відшкодування складе чотирикратний розмір розрахованої відповідачем суми заподіяної шкоди. Такий спосіб відшкодування є безпідставним та прямо суперечить наведеним нормам статті 5 Закону № 160-IX та статті 1190 Цивільного кодексу України.

Крім наведеного, сторона позивача посилається на те, що грошове забезпечення та нарахування додаткової винагороди військовослужбовців здійснюється наказом командира батальйону на підставі рапортів командирів підрозділів.

Зокрема, п.2.1. Функціональних обов`язків передбачаються функціональні обов`язки начальника медичного пункту 122 окремого аеромобільного батальйону 81 окремої аеромобільної бригади де зазначається: «Начальник медичного пункту призначається на посаду та звільняється з посади з числа військовослужбовців в установленому законом порядку. Начальник медичного пункту підпорядковується командиру батальйону і є прямим начальником усього особового складу медичного пункту.

Має права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України, законом України з військових питань, Статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Він відповідає за:

проведення лікувально-профілактичних і проти епідеміологічних заходів та здійснення контролю за виконанням санітарно-гігієнічних вимог у підрозділах батальйону, за забезпечення підрозділів медичним майном, за підготовку особового складу медичного пункту;

за правильне використання та утримання в порядку і справності санітарної техніки та медичного майна;

за бойову та мобілізаційну готовність, бойову підготовку, виховання, військову дисципліну і морально-психологічний стан особового складу медичного пункту;

Він зобов`язаний:

надавати медичну допомогу особовому складу батальйону і направляти хворих, що потребують, у медичну роту частини;

брати участь в амбулаторних прийомах хворих і в медичних обстеженням особового складу підрозділів батальйону, що організовуються начальником медичної служби частини;

здійснювати медичне забезпечення особового складу на заняттях по бойовій підготовці і при проведенні спортивних заходів;

вести облік осіб, що потребують диспансерного динамічного спостереженні, вчасно направляти їх на обстеження, здійснювати контроль за умовами праці особового складу;

організовувати заходи щодо збереження здоров`я особового складу, контролювати виконання правим особистої гігієни;

здійснювати контроль за санітарним станом району розташування і приміщення батальйону, а також за доброякісністю використовуваної води;

контролювати якість харчування особового складу на навчаннях, польових заняттях і в стаціонарних умовах;

доповідати командиру батальйону про випадки і характери захворювань, а також про число хворих, спрямованих у медичну роту частини;

проводити заняття по спеціальній, тактико-спеціальній підготовці, тактичній медицині і вести санітарно-просвітню роботу в підрозділах батальйону;

керувати роботою бойових медиків рот;

отримувати із аптеки медичної роти медичне майно і забезпечувати ним МПБ і медичний персонал підрозділів батальйону;

дотримуватись правил збереження, заощадження, витрати медикаментів і використання медичного майна, стежити за дотриманням цих правил особовим складом МПБ бойовими медиками рот;

виконувати завдання з внутрішнього контролю шляхом управління ризиками в процесах, які виконує в рамках функціональних обов`язків (посадових інструкцій) покладених на нього;

проводити тілесні огляди особового складу батальйону в лазневі дні; здійснювати контроль за лазнево-пральним обслуговуванням особового складу батальйону».

У функціональних обов`язках начальника медичного пункту 122 окремого аеромобільного батальйону 81 окремої аеромобільної бригади відсутні такі обов`язки як «забезпечення своєчасного (надання інформації) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини НОМЕР_1 », за невиконання яких позивачем відповідач-1 неодноразово безпідставно перекладав відповідальність на Позивача в оскаржених наказах.

Позивач займає посаду лікаря медичного пункту, яка не передбачає здійснення ним організаційно- розпорядчих або адміністративних обов`язків. Доручення командира військової частини щодо здійснення контролю за особовим складом військової частини НОМЕР_1 , які вибули з військової частини на лікування до лікувальних навчальних закладів та прибули з лікувальних закладів до військової частини не надавалися.

Порядок відправлення військовослужбовців на стаціонарне лікування визначається ст. 260 Статуту, де вказується наступне: «На стаціонарне лікування поза розташуванням військової частини військовослужбовці направляються за висновком лікаря військової частини, а для подання невідкладної допомоги за відсутності лікаря - черговим фельдшером (санітарним інструктором) медичного пункту з одночасним доповіданням про це начальникові медичної служби і черговому військової частини. До лікувальних закладів хворі доставляються у супроводі фельдшера (санітарного інструктора).

У разі направлення на лікування поза розташуванням частини військовослужбовці повинні бути одягнені відповідно до пори року і мати при собі направлення, підписане командиром військової частини, медичну книжку, документ, який посвідчує особу, необхідні особисті речі, атестат на продовольство, довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) і медичну характеристику, а в разі вибуття на лікування за межі гарнізону - додатково атестат на речове і грошове забезпечення, проїзні документи до місця розташування лікувального закладу і назад.

Довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва).

У разі якщо обстановка не дозволяє надати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) до направлення військовослужбовця, який одержав травму (поранення, контузію, каліцтво), на лікування поза розташуванням військової частини, така довідка направляється до закладу охорони здоров`я або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України».

Тобто, про направлення військовослужбовця на лікування медичною службою військової частини лікарем здійснюється повідомлення чергового військової частини, який призначається щоденно наказом по військовій частині згідно ч. 3 ст. 286 Статуту.

Згідно ст. 299 Статуту на черговий військової частини після вечірньої повірки та ранкового огляду заслуховує доповіді чергових рот і складає відомість про відсутніх, а за наявності самовільно відсутніх - їх список. Цей список він подає командирові військової частини після ранкової доповіді.

Відповідно до абзацу 4 частини 1 ст. 312 Статуту, черговий роти зобов`язаний, зокрема, «знати місце перебування роти та порядок її виклику, наявність людей у роті, кількість осіб, що перебувають у наряді, хворих, заарештованих, звільнених із розташування військової частини чи відряджених у складі команд, а також наявність і точне місце знаходження зброї».

Згідно абзацу 11-12 частини 1 ст. 312 Статуту, черговий роти зобов`язаний: «одержувати від головного сержанта роти після вечірньої повірки відомості про відсутніх, а за наявності самовільно відсутніх - відомості про їх військові звання, прізвища, імена та по батькові і прибувати до чергового військової частини з доповіддю;

після ранкового огляду доповідати черговому військової частини про наявність особового складу роти, про надзвичайні події за ніч і подавати список тих, хто своєчасно не повернувся із звільнення, та самовільно відсутніх, а також тимчасово відсутніх з інших причин».

Відповідно до абз. 30 ст. 112 Статуту командир роти зобов`язаний «один раз на місяць звіряти дані ротного (корабельного) обліку особового складу, а також матеріальних засобів з обліковими даними військової частини».

Згідно абзацу 30 ст. 112-1 Статуту головний сержант роти зобов`язаний «один раз на місяць звіряти дані ротного обліку особового складу з обліковими даними військової частини».

У Витязі з функцій (завдань) та функціональних обов`язків медичного пункту 122-х окремої аеромобільної бригади» від 16.05.2023 року не міститься обов`язків «по вжиттю заходів про своєчасне (надання інформації) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини НОМЕР_1 ».

Таким чином, ні на лікаря, ні на начальника медичного пункту Статутом не покладається обов`язку контролювати повернення особового складу з лікування оскільки такий обов`язок згідно Статуту виконують по команді черговий роти, головний сержант роти, командир роти та черговий військової частини.

Статтями 261-262 Статуту встановлюється спеціальний порядок контролю перебування військовослужбовців у військових медичних закладах, де зазначається, що:

«Про прибуття військовослужбовців, яких направлено до військового закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування, начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний у той самий день повідомити командира військової частини, з якої вони прибули, а про військовослужбовців, які прибули з інфекційними захворюваннями, - також найближчий санітарно-епідеміологічний заклад охорони здоров`я. Військовослужбовці, які захворіли в період відпустки або відрядження, на стаціонарне лікування направляються начальниками відповідних органів управління Служби правопорядку в гарнізонах або керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

262. Начальник військового закладу охорони здоров`я зобов`язаний за п`ять днів до виписки військовослужбовців повідомити про це командира військової частини, з якої вони прибули. У день виписки із військового закладу охорони здоров`я військовослужбовцям видаються відповідні документи і вони самостійно (якщо не прибув супроводжуючий із військової частини) направляються до військової частини, з якої прибули. Після повернення до військової частини і доповіді безпосередньому командирові (начальникові) військовослужбовці направляються до медичного пункту військової частини, де здають медичні документи; інші документи здаються сержантові із матеріального забезпечення (старшині) роти.

В особливий період медичні та інші документи направляються у електронному вигляді до військової частини закладом охорони здоров`я або територіальним центром комплектування та соціальної підтримки. У разі неможливості направлення таких документів у електронному вигляді обов`язок по направленню документів у паперовому вигляді покладається на заклад охорони здоров`я або територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Порядок направлення медичних та інших документів встановлюється Кабінетом Міністрів України».

Нормами частин 1 та 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч вказаним процесуальним нормам вищенаведені доводи відповідачами жодним чином не спростовані і вказують на відсутність за посадою, яку займав позивач, обов`язку щодо контролю за своєчасним поверненням військовослужбовців після лікування для продовження служби та контролю за виплаченим грошовим забезпеченням.

Крім зазначеного, при розгляді справи суд встановив, що в провадженні Дружківського міського суду Донецької області перебували справи за матеріалами, які надійшли з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ,уродженця: м. Львів, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , який служить лікарем медичного пункту, старший лейтенант медичної служби військової частини НОМЕР_1 , за ч. 2 ст. 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 229/60/24; №229/8830/23; №229/57/24; №229/59/24; №229/8267/23; №229/6919/23; №229/6927/23; №229/6258/23; №229/6259/23; №229/5490/23; №229/4314/23.

Зокрема, постанова Дружківського міського суду Донецької області від 17 липня 2023 року у справі 229/4314/23 містить такий зміст:

« … 29 червня 2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А4165 № 170від 20.06.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 10.05.2023 р.№ 1249 було призначено службове розслідування за фактом не прибуття з лікувального закладу до військової частини військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 , який повинен був прибути до військової частини НОМЕР_1 - 22.12.2022 року.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт, що солдат ОСОБА_6 був безпідставно відсутній на військовій службі з 22.12.2022 року та факт недбалого ставлення до військової служби посадовою особою медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , а саме: виконуючи обов`язки військовослужбовця передбачені ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р. та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, перебуваючи на посаді начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , в період часу з 22.12.2022 року по14.03.2023 року, не забезпечив своєчасне (надання інформації) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини НОМЕР_1 , відносно солдата ОСОБА_6 , що призвело до відсутності контролю за місцем перебування, під час дії правового режиму «воєнний стан», солдата ОСОБА_6 , що призвело до безпідставного нарахування та виплаті солдату ОСОБА_6 грошового забезпечення та додаткової винагороди, чим заподіяно матеріальну шкоду державі у розмірі 37415 (тридцять сім тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 94 коп., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Також, 29 червня 2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А4165№ 173 від 20.06.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.05.2023 р.№ 1254 було призначено службове розслідування за фактом не прибуття до лікувального закладу для проходження ВЛК та не повернення до військової частини НОМЕР_1 військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією, який знаходиться у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_7 , який повинен був прибути до лікувального закладу для проходження ВЛК - 11.01.2023 року.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт, що солдат ОСОБА_7 був безпідставно відсутній на військовій службі з 11.01.2023року та факт недбалого ставлення до військової служби посадовою особою медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , а саме: виконуючи обов`язки військовослужбовця передбачені ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 р. та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами, перебуваючи на посаді начальника медичної служби-начальника медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , в період часу з 11.01.2023 року по06.05.2023 року, не забезпечив своєчасне (надання інформації) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини НОМЕР_1 , відносно солдата ОСОБА_7 , що призвело до відсутності контролю за місцем перебування, під час дії правового режиму «воєнний стан», солдата ОСОБА_7 , що призвело до безпідставного нарахування та виплаті солдату ОСОБА_7 грошового забезпечення та додаткової винагороди, чим заподіяно матеріальну шкоду державі у розмірі 40292 (сорок тисяч двісті дев`яносто дві) грн. 18 коп., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Також, 05 липня 2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії А4165№ 154 від 29.05.2023 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 .

В протоколі зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 26.04.2023 р.№ 1041 було призначено службове розслідування за фактом відсутності на лікуванні у військовій частині НОМЕР_4 військовослужбовця військової служби призваного за мобілізацією, майора ОСОБА_8 , який повинен був прибути на лікування до військової частини НОМЕР_1 - 01.09.2022.

В ході проведення службового розслідування встановлено факт, що майор ОСОБА_8 був безпідставно відсутній на військовій службі з 01.09.2022року та факт недбалого ставлення до військової служби посадовою особою медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , старшого лейтенанта медичної служби ОСОБА_1 , а саме: не забезпечив своєчасне(надання інформації) внесення записів про зміни в облікових даних особового складу у відповідні облікові документи, які ведуться у штабі військової частини, відносно майора ОСОБА_8 , що призвело до відсутності контролю за місцем перебування, під час дії правового режиму «воєнний стан», майора ОСОБА_8 , що призвело до безпідставного нарахування та виплаті майору ОСОБА_8 грошового забезпечення та додаткової винагороди, чим заподіяно матеріальну шкоду державі у розмірі 112495 (сто дванадцять тисяч чотириста дев`яносто п`ять) грн. 04 коп., чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 172-15КУпАП.

…

Із урахуванням вищенаведеного та зважаючи на те, що адміністративні протоколи складені відносно однієї особи за вчинення кількох адміністративних правопорушень та одночасно розглядаються в одному суді, то дані справи про адміністративні правопорушення: ЄУН 229/4314/23(провадження № 3/229/2563/2023), ЄУН 229/4316/23 (провадження №3/229/2564/2023) та ЄУН 229/4459/23 (провадження № 3/229/2622/2023), підлягають об`єднанню в одне провадження.

…

Диспозиція ч. 2 ст. 172-15 КУпАП передбачає наступні склади адміністративного правопорушення: недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.

У зв`язку з відсутністю в КУпАП тлумачення поняття «недбале ставлення до військової служби», для вирішення даних спірних правовідносин суд застосовує аналогію закону.

Згідно статті 425 КК України, а саме коментарю до неї - недбале ставлення до військової служби полягає у невиконанні або неналежному виконанні військовою службовою особою своїх обов`язків, передбачених законами, військовими статутами, положеннями, наказами командування.

Під невиконанням обов`язків розуміють невиконання дій, які входять у коло службових обов`язків, під неналежним виконанням нечітке, формальне або неповне здійснення обов`язків.

Відповідно до Примітки 1 ст.172-13 КУпАП та Примітки 1 ст. 425 КК України під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Виконання спеціальних доручень службового характеру, не пов`язаних зі здійсненням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, не дає підстав розглядати такого військовослужбовця як військову службову особу.

Відповідно до роз`яснень Національного агенства з питань запобігання корупції № 11 від 29.12.2021 року, адміністративно-господарські функції(обов`язки) - це обов`язки з управління або розпорядження державним, комунальним майном (установлення порядку його зберігання, переробки, реалізації забезпечення контролю за цими операціями тощо). Такі повноваження в тому чи іншому обсязі є у начальників планово-господарських, постачальницьких, фінансових відділів і служб, завідуючих складами, магазинами, майстернями, ательє, їх заступників, керівників відділів підприємств, відомчих ревізорів та контролерів тощо.

Організаційно-розпорядчі функції (обов`язки) - це обов`язки щодо здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форм власності. Такі функції виконують, зокрема, керівники міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, державних, комунальних підприємств, установ або організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів(начальники цехів, завідуючі відділами, лабораторіями, кафедрами), їхні заступники, особи, які керують ділянками робіт (майстри, виконроби, бригадири тощо).

Згідно п.7 Розділу ІІ Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення до протоколу долучаються матеріали (докази), що підтверджують факт вчинення військового адміністративного правопорушення (рапорти посадових осіб, заяви, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків правопорушення, інші документи, які стосуються правопорушення).

Матеріали, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства.

Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про військове адміністративне правопорушення покладається на уповноважену посадову особу, яка складає протокол.

Відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №69 від 11.03.2022 р., який міститься в матеріалах справи, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 призначено на посаду «лікаря медичного пункту» військової частини НОМЕР_1 за штатно-посадовою категорією «старший лейтенант медичної служби».

Але до протоколів про адміністративні правопорушення А4165 № 172 від20.06.2023 р., А4165 № 173 від 20.06.2023 р., А 4165 № 154 від 29.05.2023 р. не долучено жодних належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_1 є військовим начальником або іншим військовослужбовцем, який обіймає постійно чи тимчасово посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або виконує такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування.

Суду не доведено, які саме посадові обов`язки не було виконано ОСОБА_1 і яким законодавством передбачено їх виконання. До матеріалів справи не долучено посадової інструкції ОСОБА_1 , яка б дала змогу суду встановити обставини вчинення правопорушення.

Тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не відноситься до військових службових осіб в розумінні приписів ст. 173-13 КУпАП і відповідно не є суб`єктом вчинених адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 172-15, ч.2 ст. 172-15, ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

Також, відповідно до "Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення", затвердженої Наказом Міністерства оборони України 23 жовтня 2021 року №329,зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14 грудня 2021 року за№1622/37244, під час викладення обставин правопорушення у протоколі обов`язково зазначаються місце та час його вчинення, суть правопорушення, які саме протиправні дії (бездіяльність) вчинила(допустила) особа, стосовно якої складається протокол, які норми законодавства порушено, та робиться посилання на нормативний акт, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.

Однак, в порушення вимог вищезазначеної Інструкції та ст.256 КУпАП, в протоколах про адміністративні правопорушення не зазначено час вчинення правопорушень та які саме посадові обов`язки не виконано ОСОБА_1 , що призвело до недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, в умовах особливого періоду.

З урахуванням положень ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а також з огляду на практику Європейського суду з прав людини у справах «Малофєєва проти Росії»(рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії»(рішення від 20.09.2016 року, заява № 926/08), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом).

Відповідно до п.43 рішення Європейського суду з прав людини від 14лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» доказування має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак неможна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумних сумнівом.

У зв`язку з вищенаведеним, суд позбавлений можливості встановити обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність складу адміністративного правопорушення.

Склад адміністративного правопорушення - це наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому. Подія правопорушення пов`язана з відбуттям певного явища, тобто факту правопорушення. Така подія може бути обумовлена як усвідомленими діяннями, так і не залежними від волі і бажання особи.

Відсутність факту правопорушення автоматично означає і відсутність складу правопорушення.

Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеного у статті КУпАП та нормам інших законів, якими передбачено відповідальність за вчинення чітко визначених законодавством України протиправних дій.

Серед ознак суті адміністративного правопорушення повинно бути посилання на конкретний чинний нормативно-правовий акт, яким встановлюються відповідні правила та якого не дотрималась особа, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Норма ст. 172-15 КУпАП є бланкетною та сама по собі не розкриває складу адміністративного правопорушення, не визначає сутності дії чи бездіяльності посадової особи, які можливо кваліфікувати як «недбале ставлення військової службової особи до військової служби».

Згідно з чинним законодавством України, кожна особа має право знати у вчиненні якого правопорушення її підозрюють, обвинувачують. Неконкретність та незрозумілість обвинувачення є порушенням пункту «а» ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та права на захист.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Отже, наявні в матеріалах справи докази не дають підстав поза розумним сумнівом дійти висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.172-15, ч.2ст.172-15, ч.2 ст. 172-15 КУпАП, а відтак провадження у справі підлягає закриттю згідно п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 36, 247, 251, 283-284, 287, 289, 291 КУпАП, суддя постановив -

Об`єднати в одне провадження справи про адміністративні правопорушення ЄУН 229/4314/23 (провадження № 3/229/2563/2023), ЄУН229/4316/23 (провадження № 3/229/2564/2023) та ЄУН 229/4459/23 (провадження № 3/229/2622/2023) відносно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 172-15 КУпАП.

…

Провадження по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст.172-15, ч.2 ст. 172-15, ч.2 ст.172-15 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - закрити за відсутністю події і складу адміністративних правопорушень на підставі п.1 ч.1 ст.147 КУпАП».

До аналогічних висновків дійшов Дружківський міський суд Донецької області також при розгляді справ № 229/60/24; №229/8830/23; №229/57/24; №229/59/24; №229/8267/23; №229/6919/23; №229/6927/23; №229/6258/23; №229/6259/23; №229/5490/23 за протоколами про адміністративні правопорушення, складеними відповідачем-1 відносно ОСОБА_1 за аналогічними обставинами, які відповідають обставинам притягнення позивача до матеріальної відповідальності, що є підставами позову у цій адміністративній справі.

За приписами частин 4 та 6 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, постановами суду у справах про адміністративні правопорушення встановлена відсутність фактів недбалого ставлення до військової служби позивачем за обставинами, які були підставами видання оскаржених у цій справі наказів. Вказані висновки Дружківського міського суду Донецької області є обов`язковими для адміністративного суду при розгляді цієї справи.

За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наведених підстав, дослідивши наявні матеріали справи, доводи та заперечення сторін, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині скасування окремих пунктів наказів відповідача-1 в частині, що стосується позивача, та зобов`язання відповідача-1 нарахувати та виплатити позивачеві грошове забезпечення, утримане відповідно до наказів, які визнані протиправними та скасовані відповідно до цього судового рішення.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 утриматись від стягнення з позивача сум, передбачених наказами Військової частини НОМЕР_1 , суд зауважує, що за нормами статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Стягнення з позивача Військовою частиною НОМЕР_2 заподіяної шкоди із сум грошового забезпечення обумовлено змістом наказів Військової частини НОМЕР_1 , які оскаржені у цій адміністративній справі.

Оскільки набрання цим судовим рішенням законної сили тягне скасування наказів Військової частини НОМЕР_1 у відповідній частині стосовно позивача, відсутні підстави для їх подальшого виконання Військовою частиною НОМЕР_2 , що не потребує додаткової регламентації судовим рішенням у цій справі.

За вказаних обставин заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 132 КАС України, яка передбачає, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач просив стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на правничу допомогу в сумі 40000,00 грн. На підтвердження понесених витрат стороною позивача надані копії договору №03-14/06-23 від 14.06.2023 про надання правової допомоги, додаткова угода №10 від 24.03.2024, акт приймання-передачі наданих послуг №10 від 01.04.2024, квитанція до прибуткового касового ордеру на суму 40000,00 грн.

За приписами статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача надані документи про те, що послуги адвоката пов`язані з розглядом цієї справи складають суму 40000 грн.

Дослідивши надані документи, суд зазначає, що у додатковій угоді №10 від 24.03.2024 до договору про надання правової допомоги, якою визначена вартість послуг, передбачені такі види робіт як вивчення матеріалів справи, підготовка правової позиції, написання позовної заяви, участь у судовому засіданні, написання процесуальних документів.

Оскільки справа розглянута в письмовому провадженні адвокат не приймала участь у судових засіданнях. Послуги з вивчення матеріалів справи та підготовки правової позиції не пов`язані безпосередньо з розглядом справи у суді та охоплюються послугою написання позовної заяви, яка відповідно до наданих документів вартує 15000 грн.

За таких обставин, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, до судових витрат у справі відносяться сплачені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката у сумі 15000 грн.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позову з відмовою у задоволенні однієї з трьох основних заявлених до відповідачів вимог, судові витрати підлягають відшкодуванню в частині 2/3 вищезазначених витрат, що складає 10000 грн., які підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1, через протиправні рішення якого виник спір.

Керуючись статтями 2, 139, 241-246, 255, 295-297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправними та скасування окремих пунктів наказів та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти наказів командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності), які стосуються ОСОБА_1 , а саме:

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 733 від 24.05.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 774 від 30.05.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 856 від 08.06.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1008 від 06.07.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1009 від 06.07.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1010 від 06.07.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 101 від 06.07.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1238 від 08.08.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1285 від 16.08.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1448 від 13.09.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1457 від 14.09.2023,

пункти 2.1, 6.2, 6.3 наказу № 1460 від 15.09.2023,

пункти 2.1, 7.2, 7.3 наказу № 1492 від 27.09.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1580 від 31.10.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1581 від 31.10.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1582 від 31.10.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1583 від 31.10.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1584 від 31.10.2023,

пункти 7, 13.2, 13.3 наказу № 1585 від 31.10.2023.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошове забезпечення, утримане відповідно до наказів Військової частини НОМЕР_1 , які визнані протиправними та скасовані відповідно до цього судового рішення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення виготовлений та підписаний в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Г.А. Чекменьов