Справа № 400/15617/23
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/15617/23

Перша інстанція: суддя Мельник О.М.,

повний текст судового рішення

складено 10.06.2024, м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі №400/15617/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

У С Т А Н О В И В:

27.12.2023 ОСОБА_1 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України щодо ненарахування та невиплати на користь ОСОБА_1 додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 24.02.2022 по 17.10.2022;

- зобов`язати Державну установу «Центр пробації» Міністерства юстиції України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі 30000 грн. пропорційно в розрахунку на місяць за період з 24.02.2022 по 17.10.2022.

В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує про те, що вона має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 30 000 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 17.10.2022. Натомість, Державною установою «Центр пробації» Міністерства юстиції України протиправно не виплачено додаткової винагороди.

Відповідач Державна установа «Центр пробації» Міністерства юстиції України з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на те, що позивачка не має права на отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткової винагороди у розмірі 30000грн. за період з 24.02.2022 по 17.10.2022.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі №400/15617/23 позов ОСОБА_1 задоволено.

Приймаючи означене рішення окружний адміністративний суд вказав про наявність у ОСОБА_1 права на отримання додаткової винагороди у розмірі 30000грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період з 24.02.2022 по 17.10.2022.

Не погодившись із рішенням окружного адміністративного суду відповідачем подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги Державна установа «Центр пробації» Міністерства юстиції України вказує, що позивачка не має права на отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткової винагороди у розмірі 30000грн. за період з 24.02.2022 по 17.10.2022. Також, скаржник вказує про пропуск ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним позовом.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що в межах спірного періоду ОСОБА_1 проходила службу в Інгульському районному відділі філії Державної установи «Цетр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях.

Наказом Державної установи «Цетр пробації» від 20.07.2023 №618/к ОСОБА_1 з 31.07.2023 звільнено за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін).

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що ОСОБА_2 звернулась до Державної установи «Цетр пробації» із заявою щодо виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткової винагороди у розмірі 30000грн.

За наслідком розгляду такого звернення Державною установою «Цетр пробації» на ім`я позивачки скеровано лист від 30.11.2023 №436/Б-476/11/Ян-23, у якому зазначено, що немає підстав для нарахування та виплати передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» додаткової винагороди у розмірі 30000грн.

Не погодившись із наведеною вище відмовою суб`єкта владних повноважень позивача звернулась до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційних скарг колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У зв`язку з військовою агресією росії проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на всій території України введений воєнний стан.

Відповідно до пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Кабінет Міністрів України (зобов`язаний) невідкладно, зокрема, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Кабінету Міністрів України (доручено) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації (пункт 6 Указу № 64/2022).

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Пунктом 1 названого акту Уряду установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2022 № 350 «Про внесення зміни до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168» внесено зміни шляхом доповнення абзацу першого після слів «та поліцейським» доповнено словами «а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми «єПідтримка»».

В контексті вирішення спірного питання суд апеляційної інстанції зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29.08.2024 у справі № 640/13029/22 надавала правову оцінку застосування приписів пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 з метою виплати додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень щомісяця.

Так, здійснюючи системне тлумачення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Великою Палатою Верховного Суду враховано зміст преамбули названого вище акту Уряду в первісній редакції, в якій зазначалося, що ця постанова прийнята на виконання указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію».

Урахування преамбули при системному тлумаченні тексту постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 є неодмінним, оскільки зміст преамбули визначає основні засади тлумачення усього цього підзаконного нормативно-правового акта. Преамбула вказує на умови та причини ухвалення цієї постанови та визначає мету її прийняття.

Одночасно, здійснюючи текстуальне тлумачення постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, Велика Палата Верховного Суду дійшла переконання, що як текстуальне тлумачення змісту первинної редакції пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, так і системне її тлумачення, з урахуванням умов прийняття, які визначено в преамбулі, дають підстави для висновку, що виплата додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень повинна здійснюватися як стимулювання винятково тим військовослужбовцям ЗСУ, які своїми безпосередніми діями здійснюють захист суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Водночас, за наслідком дослідження наявних у матеріалах справи документів колегією суддів установлено, що вони не містять жодного доказу на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій з метою захисту суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності України.

Апеляційний адміністративний суд зазначає, що одного лише зайняття посади в органі кримінально-виконавчої служби, як і наявність такого органу в переліку пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, не достатньо для набуття права на отримання додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень, адже в такому разі нівелюється мета з якою Урядом прийнято названий акт.

Не є також достатньою та безумовною підставою для отримання спірної додаткової винагороди розташування Інгульського районного відділу філії Державної установи «Цетр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях в межах адміністративно-територіальної одиниці, на території якої надається допомога в рамках Програми «єПідтримка».

Вищенаведене спростовує доводи позивачки та висновки окружного адміністративного суду стосовно наявності в ОСОБА_4 права на отримання спірної додаткової винагороди.

З урахуванням вказаного, колегія суддів уважає неправильним висновок суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 набула права на отримання передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 додаткової винагороди в розмірі 30000 гривень.

Стосовно доводу скаржника про пропуск позивачкою строку звернення до суду з даним позовом суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Питання застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у правовідносинах щодо виплати, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, додаткової грошової винагороди було предметом оцінки Верховного Суду у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22.

Предметом спору у зразковій справі № 260/3564/22 були дії Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області щодо ненарахування і невиплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, та зобов`язання Територіального управління Служби судової охорони у Закарпатській області здійснити нарахування і виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, починаючи з 24.02.2022.

У рішенні від 06.04.2023 предметом дослідження Верховним Судом було, зокрема, питання строку звернення до суду з таким позовом, по суті якого сформовані висновки:

«Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Однак, приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Верховний Суд звернув увагу на те, що обов`язок держави створити умови та гарантувати можливості для громадян заробляти собі на життя працею і своєчасно одержувати винагороду за працю є складовою її обов`язку щодо утвердження, забезпечення і гарантування прав та свобод людини і громадянина (стаття 3, частини перша, друга, сьома статті 43 Конституції України).

Частиною першою статті 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

У рішенні від 12.04.2012 № 9-рп/2012 Конституційний Суд України зазначив, що гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх правах і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей як матеріального, так і процесуального характеру для реалізації однакових за змістом та обсягом прав і свобод. У правовій державі звернення до суду є універсальним механізмом захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (абзац п`ятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини рішення).

Таким чином, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо питання застосування частини п`ятої статті 122 КАС України у правовідносинах про виплату співробітнику ССО, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, додаткової грошової винагороди, яка полягає у тому, що вказана норма процесуального закону не підлягає застосуванню при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду з позовами цієї категорії, якщо спірні правовідносини виникли до 19.07.2022.

Рішення Верховного Суду від 06.04.2023 у зразковій справі набрало законної сили 20.09.2023 на підставі постанови Великої Палати Верховного Суду, якою це рішення залишено без змін.

Колегія суддів вказує, що справа № 400/15617/23 не відповідає усім ознакам типової справи, визначених Верховним Судом у рішенні від 06.04.2023.

Наведені вище висновки щодо застосування норм права, які регулюють питання строку звернення до суду з позовом щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, підлягають застосуванню до спірних правовідносин з огляду на їх подібність.

Окрім того, згідно з пунктом 1 глави ХІХ «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Кабінетом Міністрів України 27.06.2023 прийнято постанову №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої встановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 200/297/23.

Беручи до уваги наведене, а також те, що спірні правовідносини мають триваючий характер та виникли до набрання чинності частиною першою статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX (яка обмежує строк звернення до суду трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права), колегія суддів дійшла висновку, що визначений законодавством строк звернення до суду з даним позовом позивачкою не пропущено.

Означене спростовує наведені відповідачем у відповідній частині апеляційної скарги доводи.

Межі перегляду судом апеляційної інстанції справи визначено статтею 308 КАС України, відповідно до частини 1 якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Статтею 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено колегією суддів, викладені Миколаївським окружним адміністративним судом в оскаржуваному рішенні від 10.06.2024 у справі №400/15617/23 висновки не відповідають обставинам справи, а тому такий судовий акт підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 10.06.2024 у справі №400/15617/23 скасувати.

Прийняти у справі нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної установи «Центр пробації» Міністерства юстиції України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов