Справа № 520/15098/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 р. Справа № 520/15098/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/15098/24

за позовом ОСОБА_1

до Державної казначейської служби України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі по тексту також відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом встановленого законом строку рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №953/19261/20 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошових коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 333703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки) та витрат на правову допомогу в сумі 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

- зобов`язати Державну казначейську службу України здійснити виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова у справі №953/19261/20, виданих 29.01.2024 року шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошових коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 333 703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки) та витрат на правову допомогу в сумі 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.08.2024 року позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання протягом встановленого законом строку рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №953/19261/20 про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошових коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 333703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки) та витрат на правову допомогу в сумі 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Зобов`язано Державну казначейську службу України здійснити виконання виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова у справі №953/19261/20, виданих 29.01.2024 року шляхом перерахування на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошових коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 333 703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки) та витрат на правову допомогу в сумі 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок), у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, буд. 6,м. Київ,01601, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Так, відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (пункт 39 Порядку № 845). Представник відповідача наголошує, що безпосередньо Казначейство відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення. Однак, саме Мінфін як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику, відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього. Отже, питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Таким чином, на переконання представника відповідача, Казначейство вчинило у повному обсязі дії щодо виконання рішення суду, які безпосередньо визначені законом, що свідчить про відсутність бездіяльності Казначейства. Згідно з пунктом 3 Порядку № 845 та підпунктом 1 пункту 9 розділу VI БК України, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства. Отже, законодавством передбачено механізм забезпечення рівних прав стягувачів на отримання коштів за рішеннями суду за рахунок державного бюджету, шляхом покладення на Казначейство обов`язку виконувати такі рішення виключно із дотриманням принципу черговості їх надходження. Таким чином, Казначейство відповідно до наданих повноважень здійснює виконання судових рішень виключно у межах передбаченої законом про Державний бюджет України на відповідний рік суми та у порядку черговості надходження виконавчих документів, що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання коштів за рішенням суду. Представник відповідача наголошує, що після передбачення Верховною Радою України у Державному бюджеті України достатніх видатків для виконання судових рішень за КПКВК 3504030, Казначейство здійснить перерахування коштів позивачеві у справі № 953/19261/20. На переконання представника відповідача, виплата коштів позивачеві поза чергою є неможливою, оскільки це призведе до недотримання принципу рівності перед законом, оскільки будуть порушені права понад шестиста інших стягувачів фізичних та юридичних осіб, які подали виконавчі документи до Казначейства раніше ніж позивач.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2024 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду" та повідомленням про вручення поштового відправлення.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року по справі № 953/19261/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 333 703,23 грн, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 по справі №953/19261/20 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн., у зв`язку з незаконним притягненням до кримінально відповідальності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 439 500,00 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова залишено без змін.

На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №953/19261/20 Київським районним судом м. Харкова 29.01.2024 було видано виконавчі листи: виконавчий лист про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 333 703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки); виконавчий лист про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

Позивачем 01.02.2024 засобами поштового зв`язку було відправлено на адресу ГУ ДКС у Харківській області заяву про безспірне списання коштів та оригінали виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова у справі №953/19261/20, виданих 29.01.2024 року.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, заяву про безспірне списання коштів та оригінали виконавчих листів Київського районного суду м. Харкова у справі №953/19261/20, було вручено уповноваженому представнику ГУ ДКС у Харківській області 02.02.2024.

В той же час, відповідач станом на момент подання даного позову свої зобов`язання щодо безспірного списання коштів на користь позивача у встановлений законом строк не виконав, грошові кошти позивачу не перерахував, а отже, на думку позивача, має місце протиправна бездіяльність відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк перерахування коштів позивачу, передбачений п.48 Порядку № 845 складає три місяці з дня надходження необхідних документів та відомостей. Оскільки станом на момент розгляду справи рішення суду фактично не виконано, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправне невиконання відповідачем у встановлений тримісячний строк виконавчого листа.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідного до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон України № 1404-VIII).

Відповідно до ст.1 Закону України №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 2 Закону України № 1404-VIII визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 05.06.2012 № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон України № 4901-VI) держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

На виконання вимог Закону України № 4901-VI постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014р. № 440 затверджено Порядок погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою (далі - Порядок № 440).

Згідно з п. 20 Порядку № 440 погашення заборгованості здійснюється Казначейством в межах бюджетних асигнувань, визначених законом про Державний бюджет України на відповідний рік, за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду на підставі рішень, поданих органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, згідно з Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок № 845).

Так, відповідно до п. 2 Порядку № 845 безспірне списання - операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територіальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштів без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з п. 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року по справі № 953/19261/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 333 703,23 грн, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності; стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 по справі №953/19261/20 апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року в частині стягнення з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 50 000,00 грн., у зв`язку з незаконним притягненням до кримінально відповідальності скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.

Стягнуто з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 439 500,00 грн.

В іншій частині рішення Київського районного суду м. Харкова залишено без змін.

На підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 16.08.2023 та постанови Харківського апеляційного суду від 05.12.2023 у справі №953/19261/20 Київським районним судом м. Харкова 29.01.2024 було видано виконавчі листи: виконавчий лист про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 333 703,23 (триста тридцять три тисячі сімсот три гривні 23 копійки); виконавчий лист про стягнення з Держави Україна на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу 439 500,00 грн. (чотириста тридцять дев`ять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок).

У Казначействі 13.03.204 за № 08-22363 зареєстрований лист Головного управління Казначейства у Харківській області від 05.03.2024 № 04-20-10/1447 про направлення пакету документів у справі № 953/19261/20, зокрема, заяви стягувача та виконавчих листів.

Згідно з пунктом 9 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку № 845, Казначейство та його органи за різними (нетотожними) алгоритмами виконують декілька категорій рішень, зокрема, здійснюють: безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам (механізм виконання регламентований пунктами 35 - 40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам»).

Колегія суддів звертає увагу, що поданий позивачем виконавчий документ видано на підставі рішення, яким передбачено право особи на відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, безпосередньо за рахунок держави.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що матеріальна та моральна шкода, завдана незаконним рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок Держави.

На підставі приписів статті 56 Конституції України Парламент прийняв статтю 1176 ЦК України, що визначає окремий вид відшкодування, а саме компенсування шкоди, яка завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Ця шкода також відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частина друга статті 1176 ЦК України передбачає, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Зокрема, стаття 4 Закону про порядок відшкодування шкоди визначає, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Конституційний суд України у рішенні від 03.10.2001 № 12-рп/2001 у справі про відшкодування шкоди державою вказує таке.

В Основному Законі держави розмежовуються такі поняття, як держава, органи державної влади, посадові і службові особи (статті 3, 5, 6, 13, 38, 55, 56, 62 та інші).

Матеріальна та моральна шкода, завдана громадянам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави.

Державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави.

Зокрема, таке розмежування відповідальності за зобов`язаннями держави та створених нею юридичних осіб здійснено у статті 176 ЦК України

Отже, стаття 56 Конституції України та тотожні їй за змістом норми статей 1173, 1174, 1176 ЦК України та Закону про порядок відшкодування шкоди регламентують особливий випадок відповідальності безпосередньо Держави Україна, котрий полягає в тому, що саме держава бере на себе зобов`язання здійснити майнове відшкодування на користь фізичних або юридичних осіб за рахунок коштів Держави (бюджету).

Таким чином, алгоритм виконання рішень суду про стягнення шкоди з державного бюджету регламентований пунктами 35 - 40 розділу «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам».

Відповідно до пункту 35 Порядку № 845, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

У разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду (пункт 36 Порядку).

Пункти 36-37 Порядку № 845 передбачають порядок листування органу Казначейства із заподіювачем шкоди (листування, проведене Головним управлінням Казначейства, додане до матеріалів справи).

Для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету (пункт 38 Порядку № 845).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

Аналогічний припис щодо виконання рішення про стягнення коштів державного бюджету винятково в порядку черговості міститься в підпункті 1 пункту 9 розділу VI БК України.

Отже, аналізуючи наведене правове регулювання колегія суддів звертає увагу, що ані Порядок № 845, ані будь-який інший акт законодавства не встановлюють для Казначейства строку для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно із судовими рішеннями про відшкодування Державою шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

З матеріалів справи, колегією суддів встановлено, що пакет документів у справі № 953/19261/20, передбачений Порядком № 845, з 13.03.2024 обліковується на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб».

Згідно з пунктом 38 Порядку № 845, для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок. Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Статтею 95 Конституції України та пунктом 8 частини першої статті 7 БК України встановлено правило, за яким виключно Законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави, розмір і цільове спрямування цих видатків.

У Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» за КПКВК 3504030 передбачено бюджетні призначення у розмірі 150 мільйонів гривень.

Так, представником відповідача до матеріалів справи долучена копія листа Казначейства на адресу Міністерства фінансів України від 01.03.2024 № 5-06-1-05/4620, відповідно до якого, станом на 01.03.2024: на виконанні за КПКВК 3504030 перебували 792 судових рішень на суму понад 259,95 мільйонів гривень, які надійшли на виконання раніше виконавчого листа позивача; залишок коштів за КПКВК 3504030 складав 137,23 мільйонів гривень.

Також, відповідно до інформаційної довідки від 10.06.2024 № 5-10-10/12749, згідно з якою станом на 12.08.2024:

- позиція виконавчого листа позивача у черзі 640 та 641;

- до виконавчого листа позивача надійшли та обліковуються 639 і 640 виконавчих документів на загальну суму 186,97 млн грн;

- загальна кількість виконавчих документів, що обліковуються за КПКВК 3504030 - 925 (на загальну суму 267,10 млн гривень);

- залишок коштів за КПКВК 3504030 на 2024 рік складає 61,04 млн гривень.

На переконання колегії суддів, зазначені докази підтверджують факт об`єктивної неможливості виконання Казначейством виконавчого листа позивача щонайменше протягом 2024 року.

Крім того, частиною першою статті 23 БК України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим кодексом.

Як зазначалося вище, станом на час надходження пакету документів про стягнення шкоди на користь позивача, на виконанні за КПКВК 3504030 перебували рішення на загальну суму, що перевищувала відповідні бюджетні призначення.

Пунктом 39 Порядку № 845 передбачено, що коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 Порядку необхідні додаткові кошти понад обсягом відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Слід зауважити, що безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (пункт 39 Порядку № 845).

Так, безпосередньо Казначейство відповідно до наданих повноважень, не має права законодавчої ініціативи та не має можливості встановлювати або змінювати бюджетні призначення.

Однак, саме Мінфін як головний орган у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову і бюджетну політику, відповідає за складання проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування; складає розпис Державного бюджету України згідно з бюджетними призначеннями та вносить зміни до нього.

Отже, питання виконання судових рішень за КПКВК 3504030 залежить від суми коштів, встановленої у законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Колегія суддів вважає, що Казначейство вчинило у повному обсязі дії щодо виконання рішення суду, які безпосередньо визначені законом, що свідчить про відсутність бездіяльності Казначейства.

Даючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів бере до уваги висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, сформульовані у постановах від 14.06.2018 у справі № 804/3242/17, від 25.07.2018 у справі № 466/3828/17, від 15.05.2019 у справі № 688/4324/17, від 13.08.2020 у справі № 818/1653/17, від 06.11.2019 у справі № 803/1449/16, а саме:

«Аналізуючи наведені положення у співставленні зі встановленими обставинами цієї справи, необхідно звернути увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Казначейство обмежено відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпеченнявиконаннярішень суду.

Якщо таких коштів недостатнього, Казначейство зобов`язане звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; при цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

Отже, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Казначейства у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов 'язкових дійна користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов 'язкових дій/ухвалення рішень або невиконання 'їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов 'язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Суд погоджується з тим, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає виконанню. Однак у контексті встановлених в цій справі обставин, необхідно зауважити, що сам факт невиплати позивачу коштів протягом трьох місяців (від дати подання необхідних документів) за судовим рішенням, боржником за яким є державний орган, без з 'ясування усіх обставин, які зумовили таку ситуацію, не є достатньою підставою вважати, що Казначейство допустило протиправну бездіяльність».

Постановою Верховного Суду від 30 квітня 2020 року по справі № 804/2076/17 визначена наступна правова позиція Верховного Суду: «Сам факт відсутності певного результату (виплати коштів за судовим рішенням) не може бути достатнім підтвердженням того, що суб`єкт владних повноважень допустив саме протиправну бездіяльність. Про протиправність може свідчити, зокрема, те, що суб`єкт владних повноважень бездіяв за обставин, коли мав реальну можливість реалізувати свої повноваження, повинен був це зробити, але не зробив (чи зробив несвоєчасно, з порушенням процедури чи інших вимог), що спричинило порушення прав та інтересів особи …

… Подання ж відповідачем Міністерству фінансів України пропозицій у відповідності до п. 39 Порядку № 845 свідчить про використання наданих йому повноважень задля виконання судового рішення».

З огляду на все вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що здійснення Казначейством заходів по здійсненню погашення заборгованості за судовим рішенням у межах повноважень, визначених законом свідчить про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Казначейства.

Аналізуючи наведені нормативно - правові акти, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, зробив помилкові висновки.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, з огляду на викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 року по справі № 520/15098/24, прийнято з помилковим застосуванням норм матеріального права та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України - задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.09.2024 по справі № 520/15098/24 скасувати.

Прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий