Справа № 754/6848/24
Суддя: Черпак Юрій Кононович
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 754/6848/24 Головуючий у 1-й інстанції: Зотько Т.А.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Черпака Ю.К.,

суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

за участю секретаря судового засідання Сулім А.В.,

представника позивача адвоката Сидоренка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач/ ОСОБА_1 ) звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі - відповідач/апелянт/ДПП) про визнання протиправною та скасування постанови інспектора Управління патрульної поліції у Львівській області 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Регети Роксолани Романівни від 13 жовтня 2023 року серії ЕАТ № 7931048 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 зазначив, що спірна постанова винесена безпідставно та з істотними порушеннями, не відповідає обставинам справи і вимогам закону, не містить належних та допустимих доказів вини, а зазначені у ній обставини не відповідають дійсності. Зокрема, прилад TruCam, яким було зафіксовано адміністративне правопорушення, не був стаціонарно зафіксованим (використовувався в ручному режимі працівниками патрульної поліції). При цьому, використання приладу TruCam без його стаціонарного розміщення та фіксації, а тримаючи в руках, заборонено законом. Окрім того, зазначений вимірювальний пристрій не був опломбованим та на нього у працівників патрульної поліції були відсутні дійсні повірочні документи. Також, зауважив, що фіксація адміністративного правопорушення відбулась поза межами населеного пункту, тобто не в зоні дії обмеження швидкості 50 км/год., не складався протокол про адміністративне правопорушення.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову серії ЕАТ № 7931048 від 13 жовтня 2023 року, складену відносно ОСОБА_1 за частиною першою статті 122 КУпАП у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Провадження в адміністративній справі закрито.

В апеляційній скарзі ДПП, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що висновки суду першої інстанції про обов`язковість стаціонарного розміщення вимірювального приладу є безпідставними, оскільки за диспозицією статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» вбачається можливість працівників поліції закріплювати фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень. Окрім того, за своїми технічними характеристиками лазерний вимірювач швидкості TruCam відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювання та лише як додатково такий пристрій має можливість встановлюватись стаціонарно, а саме: на триногу. Така позиція щодо використання приладу вимірювання швидкості TruCam була неодноразово підтримана апеляційними судами. Щодо обов`язкового розміщення інформаційно-вказівного знаку « 5.76 Автоматична відеофіксація», то таким знаком позначаються місця, де відеофіксація порушень швидкісного режиму здійснюється в автоматичному режимі, в той же час в спірній ситуації така фіксація відбувалась в ручному режимі, а тому його наявність чи відсутність на відповідній ділянці дороги не має юридичного значення для вирішення спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Ігор Олександрович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що скаржник в апеляційній скарзі не навів жодних підстав для скасування рішення суду. Зазначив, що відповідачем не надано жодного доказу, зокрема, доказів способу використання приладу TruCAM (в мобільному режимі (з руки) чи стаціонарно, відстані, з якої здійснювалась фіксація, що давало б можливість встановити похибку вимірювання швидкості руху транспортного засобу, оцінити коректність показників вимірювання швидкості руху. Не надано відео файлу фіксації чи навіть її роздруківки, тобто достеменно не відомо, чи здійснювалась така фіксація взагалі. Наведені порушення викликають обґрунтовані сумніви щодо правильності виміру швидкості, та чи мало місце таке вимірювання взагалі. Не містять матеріали справи і доказів фотографування автомобіля на певній відстані. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що «порушення» зафіксовано в межах населеного пункту.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь відповідача у судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за його відсутності.

Перевіривши повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів враховує наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, що 13 жовтня 2023 року інспектором Управління патрульної поліції у Львівській області 1 батальйону 4 роти лейтенанта поліції Регетою Роксоланою Романівною складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7931048 відповідно до якої ОСОБА_1 13 жовтня 2023 року о 12 год. 28 хв., керуючи транспортним засобом BMW X5, номерний знак НОМЕР_1 , рухався на а/д М-06 «Київ-Чоп» 497км по населеному пункту с. Новий Милятин зі швидкістю 97 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості у 50 км/год., чим порушив пункт 12.4 Правил дорожнього руху і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 122 КУпАП, яка встановлює відповідальність, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Постановлено накласти штраф у сумі 340, 00 гривень.

13 травня 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що у зв`язку із скасуванням постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі № 754/15134/23 рішення Деснянського районного суду міста Києва від 28 лютого 2024 року з підстав заявлення позову до неналежного відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області, позивач вимушений повторно звернутись до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача - Департаменту патрульної поліції.

Судом першої інстанції з цих підстав зроблено висновок, що позивач строк оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не пропустив.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може триматися руками інспектора поліції, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, втім відповідачем не надано до суду доказів того, що лазерний вимірювач швидкості TruCam в момент фіксації правопорушення був стаціонарно розміщений. Окрім того, спірна фіксація правопорушення здійснювалась не в зоні дії дорожнього знаку 5.70 ПДР, який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує такі норми чинного законодавства та фактичні обставини справи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила).

Пунктами 1.1, 1.9 Правил встановлено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території, тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В оскаржуваній постанові вказано, що швидкість автомобіля під керуванням позивача вимірювалась приладом TruCam ТС 008380.

Незгода позивача та позиція суду першої інстанції мотивована тим, що згідно з усталеною судовою практикою використання з руки приладу TruCam, яким здійснено вимірювання швидкості руху автомобіля позивача, не відповідає вимогам статті 40 Закон № 580-VIII.

Надаючи оцінку таким обставинам, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) передбачено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема, фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.

Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї норми закону, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних літальних апаратах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Відповідно до підпункту 9 частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото-і кінозйомки, відеозапису.

Отже, закон передбачає різні способи використання засобів і приладів технічної фіксації: як закріплених стаціонарно, так і тих, що перебувають в динамічному русі.

Тому, спосіб їх використання залежить від технічних характеристик та призначення, передбаченого заводом-виробником.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/28269 від 05 вересня 2023 року, виданого ДП «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та захисту прав споживачів», чинного до 05 вересня 2024 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів «TruCam LTI 20/20 TruCAM II серійний № ТС008380, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості від 2 км/год. до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: +/-2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +/-1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год (т. 1, а.с. 20).

За загально відомою інформацією, яка неодноразово встановлювалась судами різних інстанції у свої рішеннях, можливість використання виробу TruCam LTІ 20/20, виробництва компанії «LaserTechnologyInc» підтверджується виданим Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України експертним висновком від 07 вересня 2021 року № 04/05/02/-2522, який засвідчує правильність реалізації криптографічного алгоритму шифрування АЕS відповідно до ДСТУ ІSO/IES 18033-3:2015.

Також зазначене підтримується листом ДП «Укрметртестстандарт» від 01 жовтня 2019 року за № 22-38/49, яким визначено, що лазерний вимірювач «TruCAM LTI 20/20» належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримання в руках під час вимірювань. Крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCAM також може бути встановлений на триногу для проведення вимірювань швидкості руху ТЗ в автоматичному режимі.

Таким чином, технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму, передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; +/-1% в діапазоні від 201 км/год. до 320 км/год.

Відтак, вказане підтверджує факт правомірності використання приладу для вимірювання швидкості, що свідчить про хибність висновків суду першої інстанції в цій частині.

Доводи позивача про неопломбування вимірювального приладу нічим не підтверджені.

Посилання позивача на висновки Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №758/8181/23 колегією суддів відхиляються, оскільки згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статті 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» та статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованою позицію суду першої інстанції в частині обов`язковості встановлення знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху», який судом першої інстанції помилково зазначено як 5.70 «Зміна схеми руху», при здійсненні вимірювання швидкості транспортних засобів, оскільки в цій ситуації вимірювання швидкості здійснювалось не в автоматичному режимі, в той час як такий дорожній знак є обов`язковим лише для правопорушень, зафіксованих в автоматичному режимі (камер автофіксації), про що зазначено у пункту 5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2017 року № 833.

Наявність або відсутність дорожнього знаку 5.76 не звільняє водіїв від обов`язку виконувати вимоги Правил щодо дотримання швидкості руху саме у населених пунктах, а встановлення даного дорожнього знаку перед використанням приладу TruCAM має рекомендаційний характер і законодавством не передбачено обов`язковість їх встановлення.

Відповідно до частин 2 і 5 статті 258 КУпАП в такій категорії справ протокол про адміністративне правопорушення не складається, а виноситься лише постанова.

Отже, зазначені позивачем у цій частині доводи та наведена судом першої інстанції мотивація не є підставою для задоволення позовних вимог.

Згідно з пунктом 1.3 Правил учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

За змістом розділу 33 ПДР України знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості» вказує на те, що забороняється рух із швидкістю, що перевищує зазначену на знакові.

Згідно з підпунктом «б» пункту 12.9 Правил водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Зона дії знаків 3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37 - від місця встановлення до найближчого перехрестя за ним, а в населених пунктах, де немає перехресть, - до кінця населеного пункту. Дія знаків не переривається в місцях виїзду з прилеглих до дороги територій і в місцях перехрещення (прилягання) з польовими, лісовими та іншими дорогами без покриття, перед якими не встановлено знаки пріоритету.

Пунктом 12.4 Правил встановлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, зокрема, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340, 00 грн.

Отже, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, створює склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена вказаною нормою.

Інша швидкість руху легкових автомобілів, у тому числі в населених пунктах, встановлена підпунктом "г" пункту 12.6 Правил, відповідно до якого, зокрема, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 (початок населеного пункту, назва якого виконана на синьому тлі (фоні)), дозволяється рух із швидкістю іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 (автомагістраль) - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Зі змісту постанови вбачається, що позивач у населеному пункті рухався зі швидкістю 97 км/год, тобто перевищив встановлене обмеження швидкості руху (50 км/год) більше, ніж на 20 км/год.

Позивач не заперечив того факту, що дозволена швидкість в селі Новий Милятин становила не більше 50 км/год., але зазначив, що фіксація швидкості руху автомобіля відбулась поза межами населеного пункту.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення відповідно до статті 251 КУпАП є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані відповідно до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Слід зауважити, що саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що тільки належна фіксація вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху вважається належним доказом по справі та може підтвердити правомірність накладення адміністративного стягнення.

Основною та обов`язковою ознакою об`єктивної сторони правопорушення є протиправне діяння, факт вчинення якого має підтверджуватись відео або фото доказами, відсутність яких виключає склад адміністративного правопорушення.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17, від 24 грудня 2019 року у справі № 459/1801/17.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення - рух транспортного засобу з перевищенням встановленої швидкості 50 км/год в межах населеного пункту.

Слід зауважити, що відповідач ні в суді першої інстанції, ні під час апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції не додав до матеріалів справи фото або відео фіксацію події, чи інших доказів, які б давали можливість суду пересвідчитись у перевищенні позивачем швидкісного режиму та в правомірності накладення на нього адміністративного стягнення, що підтверджує недотримання відповідачем принципу доказування, покладеного на нього чинним законодавством.

Єдиним процесуальним документом відповідача, поданим до суду першої інстанції, є його заява про залишення позову без розгляду.

З долучених до позовної заяви фотографій позивача із зображенням ділянки дороги з автомобілями патрульної поліції та транспортного засобу позивача, теж неможливо дійти висновку про фіксацію перевищення дозволеної швидкості в межах населеного пункту.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про не підтвердження відповідачем належними та допустимими доказами порушення позивачем пункту 12.4 Правил дорожнього руху щодо перевищення швидкості більш ніж на 20 км/год. саме в населеному пункті, а тому позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на пропуск позивачем строку звернення до суду першої інстанції колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки таке звернення було повторне після прийняття Шостим апеляційним адміністративним судом постанови від 23 квітня 2024 року у справі № 754/15134/23, в якій апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позову та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову з підстав заявлення його до неналежного відповідача, зазначив, що така правова ситуація не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача. Тому зважаючи на те, що питання щодо протиправності постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення не було вирішено по суті, позивач з урахуванням висновків апеляційного суду повторно звернувся до суду у мінімально короткий строк.

Оскільки судом першої інстанції правильно вирішено справу по суті позовних вимог, однак неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно тлумачив норми матеріального права, у тому числі в частині застосування вимірювального спеціального приладу, то відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року підлягає зміні в частині мотивів, з яких виходив суд при задоволенні адміністративного позову, та викладенням мотивувальної частини рішення в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 229, 272, 286, 308, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2024 року змінити в мотивувальній частині щодо підстав скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАТ № 7931048 від 13 жовтня 2023 року.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.