Справа № 521/12900/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 521/12900/24

Перша інстанція: суддя Сегеда О.М.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача судді Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

за участі секретаря Алексєєвої Н. М.

представника апелянта Присяжнюка О. М.;

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Крупки О. О.

розглянувши, у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

В С Т А Н О В И В:

15 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ), в якому просив скасувати постанову № 4072 від 05.08.2024 по справі про адміністративне правопорушення, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17 000 грн.

Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю відповідного складу.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 указує, що спірна постанова була прийнята у зв`язку з порушенням ним вимог абзацу 5 статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте, стаття 10 даного Закону, станом на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення та прийняття спірної постанови, була виключена на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 21.03.2023 №2995-IX.

Отже, позивач указує, що зі спірної постанови неможливо встановити, які ж саме норми Закону було порушено, відповідальність за яке передбачена частиною 3 статті 210 КУпАП.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності містить посилання на порушення абзацу 5 статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 за №1487.

При цьому, як зауважив суд, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 21.03.2023 № 2995-IX, внесено зміни та виключено статтю 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наявність істотної розбіжності у постанові про адміністративне правопорушення та відсутності чіткого, існуючого посилання на конкретну норму права, яку порушив позивач і яка обумовлює об`єктивну сторону частини 3 статті 210 КУпАП, суперечить принципу правової визначеності та позбавляють, як заявив суд, можливості визначити суть інкримінованого правопорушення.

У зв`язку з цим, суд першої інстанції вважав протиправною та незаконною спірну постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.

Не погоджуючись з даним судовим рішенням, представник ІНФОРМАЦІЯ_3 подав апеляційну скаргу.

У скарзі скаржник посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а відтак, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Так, у доводах апеляції скаржник наполягає на тому, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку в умовах особливого періоду, а саме допустив несвоєчасне оформлення військово-облікового документа після зарахування у запас, несвоєчасну постановку на військовий облік, непроходження військово-лікарської комісії, відповідальність за що, передбачена частиною 3 статті 210 КУпАП.

Пояснюючи доводи апеляції скаржник указує, що, відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Таким чином, на думку скаржника, оскільки позивач набув статус військовозобов`язаного, то відповідно, повинен був 22.01.2024 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо заміни посвідчення про приписку до призовної дільниці, яке станом на 21.01.2024 було вже недійсним, на військовий обліковий документ встановленого зразка.

Водночас, станом на день виникнення спірних правовідносин, а саме 05.08.2024 у позивача, який з 22.01.2024 набув статусу військовозобов`язаного, був відсутній військово-обліковий документ встановленого зразка. Не надано представникам ІНФОРМАЦІЯ_4 доказів з яких можна було зробити висновок про те, що позивач оформив, або мав намір оформити військово-обліковий документ встановленого зразка.

Адвокат Крупка О. О., діючи в інтересах ОСОБА_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та безпідставною, а тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У доводах відзиву адвокат погоджується з позицією суду першої інстанції та указує про те, що апеляційна скарга не містить доводів в чому саме полягає неправильність висновків суду першої інстанції, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Представник ІНФОРМАЦІЯ_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та його представник адвокат Крупка О. О. в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти апеляційної скарги заперечили та просили рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи свідчать про таке.

03 серпня 2024 року позивачу, в телефонному режимі, працівником Відділу поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області було повідомлено про необхідність з`явитися до відділу поліції, у зв`язку із перебуванням у розшуку за зверненням ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вчинене адміністративне правопорушення.

05 серпня 2024 року ОСОБА_1 з`явився за викликом до вищевказаного відділу поліції та надав пояснення, що жодного виклику від ІНФОРМАЦІЯ_3 не отримував, свої персональні дані уточнив у строк визначений чинним законодавством.

У добровільному порядку ОСОБА_1 , разом із працівником поліції з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_3 , де надав пояснення щодо своєчасного уточнення персональних даних та пред`явив документи, що дають підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а саме: його матір, є особою з інвалідністю І групи та він здійснює за неї постійний догляд.

Проте, відповідач відмовив у прийнятті заяви про відстрочку та склав протокол б/н про адміністративне правопорушення від 05 серпня 2024 року за частиною 3 статті 210 КУпАП, з якого вбачається, що позивачем порушено правила військового обліку в умовах особливого періоду, а саме: несвоєчасне оформлення військово-облікового документу після зарахування у запас, несвоєчасна постановка на військовий облік, непроходження військово-лікарської комісії.

В протоколі позивач надав свої пояснення про непогодження з його змістом, адже від мобілізації він не ухилявся, повісток не отримував. Також указав про те, що здійснює постійний догляд за особою з інвалідністю І групи.

Цього ж дня, 05 серпня 2024 року, тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковник ОСОБА_2 прийняв постанову №4072 по справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП, за якою на громадянина ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення, у вигляді штрафу в сумі 17000 грн.

У цій постанові указано, що ОСОБА_1 допустив порушення правил військового обліку в умовах особливого періоду, а саме: несвоєчасне оформив військово-обліковий документ після зарахування у запас, несвоєчасно став на військовий облік, не пройшов військово-лікарську комісію.

Як стверджується в постанові, такі правила затверджені абзацом 5 статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для її задоволення, з огляду на таке.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані зокрема виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 3 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» передбачено, що військовий обов`язок включає:

підготовку громадян до військової служби;

взяття громадян на військовий облік;

прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу;

проходження військової служби;

виконання військового обов`язку в запасі;

проходження служби у військовому резерві;

дотримання правил військового обліку.

Відповідно до частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», Громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Додаток №2 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів

Пунктом 2 частини 1 даних Правил унормовано, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, передбачена статтею 210 КУпАП.

Частина 3 даної статті встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та передбачає за вчинення вказаних дій, в особливий період накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, в тому числі пов`язаними з порушеннями призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, а саме за статтею 210 КУпАП.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Вирішуючи питання обґрунтованості рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за частиною 3 статті 210 КУпАП, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Себто, притягненню до адміністративної відповідальності особи, обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень.

Як свідчать обставини справи, постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності ґрунтується на порушенні, останнім, абзацу 5 статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Стаття 10, в редакції Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 05.02.2022 встановлювала порядок підготовки призовників з військово-технічних спеціальностей.

Водночас, як правильно встановив суд першої інстанції, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та проходження військової служби» від 21 березня 2023 року № 2995-IX, внесено зміни в Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключено статтю 10 цього Закону.

За таких обставин, а також враховуючи, що наведена вище норма, порушення якої ставилося в провину позивача, взагалі немає нічого спільного з порушенням права військового обліку, не дає підстави суду встановити, яка стаття Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» порушена ОСОБА_1 , а також, в чому складається її диспозиція, тобто закріплення однозначного правила поведінки учасника певних відносин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваної постанови, на відповідність вимогам частини 2 статті 2 КАС України, яка, зокрема, визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суд перевіряє, чи прийнята вона, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, добросовісно, розсудливо, колегія судів встановила недотримання суб`єктом владних повноважень таких критеріїв.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність чіткого, існуючого посилання на конкретну норму права, яку порушив позивач і яка обумовлює об`єктивну сторону частини 3 статті 210 КУпАП, суперечить принципу правової визначеності та позбавляють суд можливості визначити суть інкримінованого правопорушення.

Оцінюючи довід представника ІНФОРМАЦІЯ_3 , що неправильне зазначення в оскаржуваній постанові законодавчої норми, яку порушив позивач є технічною помилкою, колегія суддів звертається до висновків Верховного суду, викладених у постанові від 13 жовтня 2021 року (справа № 640/21854/18), де ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, являлося співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

У цій постанові Верховний Суд наголосив, що межею, яка розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.

Досліджуючи обставини справи та викладену правову позицію Верховного Суду, колегія суддів висновує, що суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в документі, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування.

За таких умов, доводи апеляційної скарги про порушення позивачем інших норм законодавства ніж ті що були зазначені в спірній постанові, не можуть бути предметом апеляційного розгляду, а відтак, колегія суддів не вбачає підстав надавати їм правову оцінку.

Окрім того, колегія суддів вважає вартим уваги доводи адвоката Крупка О.О., що відповідальність за статтею 210 КУпАП наступає тільки у випадку, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик ІНФОРМАЦІЯ_4 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ІНФОРМАЦІЯ_4 підтверджуючих документів про отримання особою виклику (частина 5 статті 258 КУпАП).

Обставинами справи достеменно встановлено та проти цього не заперечує представник ІНФОРМАЦІЯ_3 , що ОСОБА_1 не направлявся виклик про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає, що надала обґрунтовані відповіді на доводи скаржника, які були доречними у цій справі. Слід зазначити, що за практикою Європейського суду з прав людини, суди не мають надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін, але призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті».

Статтею 316 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат, відповідно до вимог статті 139 КАС України не передбачений.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості оскарження даної категорії справ та встановлює, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями: 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_5 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко