Справа № 300/5852/24
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" листопада 2024 р. справа № 300/5852/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Главача І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області, адреса до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення боргу на суму 424100,93 гривень,
Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі, також позивач, ГУ ДПС в Івано-Франківській області) звернулося в суд з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (надалі, також відповідач) про стягнення в дохід бюджету заборгованості на суму 424100,93 гривень.
Вказані грошові зобов`язання є податковим боргом (узгодженим грошовим зобов`язанням) відповідача, який станом на день звернення до адміністративного суду в загальному становить 424100,93 гривень. Несплата до бюджету податкового боргу зумовила звернення контролюючого органу до суду.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2024 на підставі статей 260-261 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, також КАС України) відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання і повідомлення (виклику) сторін.
Ухвала суду про відкриття провадження була направлена відповідачу за адресою місцезнаходження, однак вказана кореспонденція повернулася до суду з відміткою УДППЗ Укрпошта "адресат відсутній за вказаною адресою" .

У відповідності до пункту 1 частини 4 статті 124 КАС України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх поштової адреси судовий виклик або судове повідомлення надсилаються: юридичним особам та фізичним особам-підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. У разі відсутності учасників справи за такою адресою вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручено їм належним чином.

Згідно з частиною одинадцятою статті 126 КАС України у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Частиною 10 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що ухвала про відкриття провадження у справі постановляється з додержанням вимог статті 126 цього Кодексу, частиною 11 якої визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

Відповідно до частини 1 статті 174 КАС України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Днем вручення судового рішення, серед іншого, є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3 частини 1 статті 251 КАС України).

Отже, вважається що ухвала про відкриття провадження у справі вручена відповідачу належним чином.

16.08.2024 адвокат ФОП Кепещука Р.Д. на електронну адресу суду скерував клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.35).

08.10.2024 представник позивача направив суду пояснення, згідно змісту яких вважає заявлені контролюючим органом позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Так, представник вказав, що в господарському суді Івано-Франківської області перебуває справа №909/1028/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , з огляду на означений факт, позов про стягнення в дохід бюджету заборгованості ГУ ДПС в Івано-Франківській області, що виникла після відкриття провадження про банкрутство, повинен бути надісланим для розгляду до господарського суду Івано-Франківської області у межах зазначеного вище провадження або ж позивачу має бути роз`яснено право на звернення до господарського суду в межах провадження про банкрутство із заявою з грошовими вимогами до боржника. Крім того, нарахування пені на борг з єдиного податку з фізичних осіб та орендної плати з фізичних осіб у загальному розмірі 12233,38 грн здійснене у порушення введеного мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №909/1028/20 та чинних норм КУзПБ. Додатково зауважив щодо неналежності відповідача. Позовні вимоги щодо податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки обґрунтовані наявністю на праві власності у ФОП ОСОБА_1 певного нерухомого майна, а саме: комерціалізованого торгового центру "Яремче", кінотеатру "Україна", готелю "Україна". Проте останні належать, згідно відповідних договірів, фізичній особі ОСОБА_1 , а не ФОП ОСОБА_1 . Також наголосив, що податок на нерухоме майно окремо не справляється з ФОП, оскільки платниками цього податку є фізичні та юридичні особи. Аналогічно, ППР з орендної плати з фізичних осіб винесені щодо фізичної особи ОСОБА_1 , а не щодо ФОП ОСОБА_1 . Таким чином, відповідач як ФОП не являється суб`єктом порушеного правовідношення і не може нести відповідальність за сплату податку на нерухоме майно відмінне ід земельної ділянки за об`єкт нерухомого майна як ФОП. Представник переконаний, що позивач вказав відповідача в статусі суб`єкта підприємницької діяльності ФОП, саме з метою уникнення розгляду його вимог в межах провадження про банкрутство. Крім того, заперечив щодо розміру позовних вимог. Звернув увагу щодо податкової вимоги та ненастання права звернення до суду про стягнення грошових коштів. З урахуванням наведеного, просив справу №300/5852/24 надіслати для розгляду до господарського суду Івано-Франківської області у межах провадження №909/1028/20, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_1 в дохід бюджету заборгованості в сумі 424100,93 грн відмовити (а.с.38-46).

Представник позивача скористався правом та подав 24.10.2024 заперечення на пояснення, в яких вважає, що при поданні позовної заяви про стягнення заборгованості дотримано усіх норм матеріального та процесуального права, а наведені представником відповідач обставини та прохання не мають на те правових підстав для задоволення, з підстав викладених у запереченні (а.с.132-135).

27.11.2024 позивач подав суду заяву про уточнення позовних вимог, а також додаткові пояснення.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28.11.2024 відмовлено в прийнятті заяви представника позивача про уточнення позовних вимог.

Головуючий суддя Главач І.А. по даній адміністративній справі перебував у відпустці з 06.09.2024 по 04.10.2024 згідно наказів №199-В від 23.08.2024 та №218-В від 17.09.2024 та на лікарняному з 14.10.2024 по 18.10.2024 згідно листка непрацездатності №26278950-1 від 14.10.2024, а також 22.11.2024 перебував у відпустці згідно наказу від 13.11.2024 №268-В.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований 30.09.2015 як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області як платник податків і зборів, свідченням чого є відомості із Державного реєстру фізичних осіб платників податків.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 10.12.2020 порушено провадження у справі №909/1028/20 про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_1 , затверджено реєстр вимог кредиторів та включено вимоги ГУ ДПС в Івано-Франківській області, які погашені у липні 2023 року.

У відповідності до пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визнання та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Станом на дату подання позовної заяви податковий борг відповідача становить 424100,93 грн (а.с.9-16), який виник в результаті несвоєчасної сплати узгоджених податкових зобов`язань, а саме:

- пеня, яка нарахована на підставі статі 129 ПК України по єдиному податку з фізичних осіб на суму 11409,51 грн, з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення коронавірсуної хвороби (COVID-19) та підтверджується розрахунком нарахованої в інтегрованій картці платника пені;

- орендна плата з фізичних осіб на суму 11477,34 грн згідно:

податкового повідомлення-рішення форми "Ф" від 30.12.2021 №-0909 за податковий період 2020 року на суму 4553,29 грн (сума до стягнення складає 3255,93 грн);

податкового повідомлення-рішення форми "Ф" від 30.12.2021 №-0909 за податковий період 2021 року на суму 2844,25 грн;

податкового повідомлення-рішення форми "Ф" від 30.12.2021 №-0909 за податковий період 20219 року на суму 4553,29 грн;

пеня в розмірі 823,87 грн, яка нарахована на підставі статті 129 ПК України з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення коронавірсуної хвороби (COVID-19) та підтверджується витягом з інтегрованої картки платника податків;

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Надвірна ОТГ) на суму 12731,33 грн, згідно:

податкового повідомлення-рішення форми від 14.07.2023 №-0909- НОМЕР_2 за податковий період 2022 року на суму 12731,33 грн;

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Яремче ОТГ) на суму 130126,73 грн, згідно:

податкового повідомлення-рішення від 28.05.2021 №0-0909 за податковий період 2020 року на суму 13154,07 грн;

податкового повідомлення-рішення від 14.09.2022 №1-0909 за податковий період 2021 року на суму 18229,80 грн;

податкового повідомлення-рішення від 13.07.2023 №0-0909- НОМЕР_3 за податковий період 2022 року на суму 57599,21 грн;

податкового повідомлення-рішення від 14.07.2023 №0-0909- НОМЕР_3 за податковий період 2022 року на суму 41143,65 грн;

- податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Долина ОТГ) на суму 258356,02 грн, згідно:

податкового повідомлення-рішення від 28.05.2021 №0-0909 за податковий період 2020 року на суму 137731,73 грн;

податкового повідомлення-рішення від 13.07.2023 №0-0909- НОМЕР_4 за податковий період 2022 року на суму 120624,29 грн.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач 15.01.2022 отримав податкові повідомлення-рішення №-0909 від 30.12.2021, №-0909 від 30.12.2021, №88744-2409-0909 від 30.12.2021, та 21.07.2023 отримав податкові повідомлення-рішення №0-0909 від 28.05.2021, №0-0909 від 28.05.2021, №1-0909 від 14.09.2022, №0-0909-UА0047466 від 13.07.2023, №0-0909-UА0021671 від 13.07.2023, №0-0909-UА0021671 від 13.07.2023, №0-0909-UА0067596 від 14.07.2023 (а.с.9-16).

Відтак, у зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань, контролюючим органом на виконання ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державним цільовими фондами" №2181-ІІІ від 21.12.000 сформовано та вручено відповідачу першу та другу податкові вимоги від 26.02.2009 №1/128 на суму 798,29 грн, від 27.03.2009 №2/224 на суму 1002,68 грн.

Згідно довідки про борг за платежами за відповідачем обліковується борг в сумі 424100,93, грн, а саме: пеня з єдиного податку з фізичних осіб на суму 11409,51 грн, орендна плата з фізичних осіб (Надвірна) на суму 11477,34 грн, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Надвірна) на суму 12731,33 грн, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Яремче) на суму 130126,73 грн, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (Долина) на суму 258356,02 грн (а.с.5).

Позивач просить стягнути з відповідача спірний податковий борг в дохід бюджету.

Стосовно питання підсудності справ про стягнення податкового боргу щодо осіб в наявності до яких відкрито провадження у справі про неплатоспроможність, суд виходить з практики Великої Палати Верховного Суду України у справі №908/129/22 від 01.11.2023.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до статті 1 ПК України цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

У цих правовідносинах контролюючий орган здійснює владні управлінські функції, а тому є суб`єктом владних повноважень відповідно до пункту 14.1.241 статті 14 ПК України в значенні, визначеному КАС України.

Таким чином, особливості порядку та процедури розгляду податкових спорів у межах адміністративної юрисдикції, визначеної КАС України, регламентуються ПК України.

Водночас ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах (стаття 1 ГПК України). Справи, що відносяться до господарської юрисдикції наведені в статті 20 ГПК України, серед яких, зокрема, є справи про банкрутство як одна з категорії спорів, що підсудні господарським судам.

Так, у пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема:

справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати;

поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника,

за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Зазначена правова норма визначає вичерпний перелік спорів, що підсудні господарським судам у межах розгляду справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, та містить виняток щодо поширення юрисдикції господарських судів на певні спори (податкові спори) у межах цієї категорії справ, а саме про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Згідно із частиною другою статті 7 КУзПБ господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Вказана текстуальна конструкція статті 7 КУзПБ свідчить на користь того, що законодавець, маючи на меті віднести до юрисдикції господарських судів певні категорії спорів, як-то стягнення заробітної плати, поновлення на роботі, окремо про це детально зазначив та виокремив такі спори, при цьому у статті жодним чином не виокремлено податкових спорів, що виникають з податкових відносин та врегульовані ПК України.

Зазначення у статті 7 КУзПБ "всі майнові спори" є широким поняттям та жодним чином не свідчить, що цей Кодекс розширює господарську юрисдикцію за межі юрисдикції, визначеної ГПК України.

Відсутність у КУзПБ застереження про невиключення з розгляду в межах процедури банкрутства спорів з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, що виникають з податкових правовідносин, не визначає їх підсудність господарським судам, оскільки такі застереження містяться в пункті 8 частини першої статті 20 ГПК України, яка визначає юрисдикцію господарських судів, у тому числі щодо справ про банкрутство.

Отже, юрисдикцію судів щодо розгляду тих чи інших спорів встановлюють лише процесуальні кодекси (ГПК України, КАС України, ЦПК України). Тобто зі змісту статті 7 КУзПБ слід дійти висновку, що така не встановлює особливостей, за яких адміністративні спори, що виникають з податкових відносин, віднесено до юрисдикції господарських судів у межах процедури банкрутства.

При цьому ПК України регулює особливості порядку та процедуру розгляду спорів, що здійснюються в межах спеціалізації адміністративного судочинства, спорів, що виникають з податкових правовідносин, у тому числі спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.

Іншими словами, КУзПБ та ПК України є кодексами з консолідованими нормами права, тобто є спеціальними в частині розгляду окремого виду господарських спорів (про банкрутство), які розглядаються господарським судом за правилами ГПК України з урахуванням особливостей, визначених КУзПБ, та, відповідно окремого виду адміністративних спорів (податкових спорів), які розглядаються адміністративним судом за правилами КАС України з урахуванням особливостей, визначених ПК України.

На підставі вказаних висновків Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 01.11.2023 по справі №908/129/22 вказала, що господарськими судами помилково розглянуто по суті справу, що повинна була розглядатися судами адміністративної юрисдикції.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 5 статті 242 КАС України).

Крім того, відповідно до висновку зазначеному в постанові від 16.09.2020 по справі №826/3106/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Отже, контролюючий орган правомірно звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу у сумі 424100,93 грн.

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Стаття 8 Податкового кодексу України визначає види податків та зборів.

В Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори (пункт 8.1).

До загальнодержавних належать податки та збори, що встановлені цим Кодексом і є обов`язковими до сплати на усій території України, крім випадків, передбачених цим Кодексом (пункт 8.2).

До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно Із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад (пункт 8.3).

Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 статті 10 Податкового кодексу України до місцевих податків належать податок на майно.

Відповідно до пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; плати за землю.

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: платники земельного податку; платники орендної плати землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Згідно з підпунктом 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України плата за землю обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Отже, згідно зі ст. 269, 287 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок або землекористувачі, які повинні сплачувати податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Приписами пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України встановлено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки.

Згідно пункту 288.4 статті 288 Податкового кодексу України розмір та умови внесення орендної плати встановлюється у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Як зазначено у п. 287.5 ст. 287 ПК України земельний податок сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад за квитанцією про приймання податкових платежів.

Правове регулювання порядку обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів передбачений ст. 266 Податкового кодексу України. Так, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та або нежитлової нерухомості; у відповідності до п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Згідно з п. 266.7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта житлової/нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості. Базовий податковий (звітний) період дорівнює року.

Податкові зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачується фізичними особами протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення за місцем розташування об`єкта оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положенням Бюджетного кодексу України (пп.266.9.1 п.266.9 ст. 266; пункт "а" пп.266.10.1 п. 266.10 ст. 266 ПК України).

Разом з тим, як встановлено судом та не заперечується сторонами, зобов`язання по орендній платі на суму 11477,34 грн та податку на нерухоме, вімінне від земельної ділянки на суму 401214,08 грн нараховано ОСОБА_1 як фізичній особі.

Крім того, у відповідача наявний податковий борг по пені у розмірі 11409,51 грн за платежем 18050400 "Єдиний податок з фізичних осіб" та у розмірі 823,87 грн за платежем 180109000 "Орендна плата з фізичних осіб", що підтверджується розрахунком податкового боргу та обліковими картками.

Так, згідно підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Відповідно до п.п.129.1.3. п.129.1 ст.129 ПК України нарахування пені розпочинається при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, у тому числі у разі внесення змін до податкової звітності внаслідок самостійного виявлення платником податків помилок відповідно до статті 50 цього Кодексу, -після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання.

Відповідно до п.п. 129.3.1. п. 129.3 ст.129 ПК України нарахування пені закінчується (крім пені, передбаченої підпунктами 129.1.2, 129.1.4пункту 129.1 цієї статті) у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів на відповідний рахунок платника податків та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань

Відповідно до абз. 3 п. 129.4. ст. 129 ПК України на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.3 пункту 129.1 цієї статті(включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені), нараховується пеня за кожний календарний день прострочення його сплати, починаючи з 91 календарного дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання, включаючи день погашення, із розрахунку 100 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.

Порядок ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженим Наказом Міністерства фінансів України 12.01.2021 року №5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.03.2021 року за №321/35943 (далі Порядок №5) визначає правила ведення в податкових органах оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).

Відповідно до п.6 підрозділу 2 розділу III Порядку №5 у разі погашення податкового боргу автоматично проводиться розрахунок пені відповідно до пункту 129.1 та підпункту 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 розділу II Кодексу та відображається відповідними операціями щодо нарахування пені в ІКП.

У разі часткового погашення податкового боргу сума такої частки визначається з урахуванням пені, нарахованої на таку частку.

Відповідно до ст. 131 ПК України нараховані контролюючим органом суми пені самостійно сплачуються платником податків. Сумі пені зараховуються до бюджетів, до яких згідно із законом зараховуються відповідні податки.

Погашення сум нарахованої та несплаченої пені здійснюється у загальному порядку установленому для погашення податкового боргу.

Щодо тверджень відповідача, що нарахована пеня в загальному розмірі 12233,38 грн виникла з порушенням введеного мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №909/1028/20 та чинних норм КУзПБ, суд вказує на таке.

Головне управління ДПС в Івано-Франківській області вважає, за необхідно надати оцінку аргументам відповідача щодо нарахування пені з єдиного податку з фізичних осіб та орендної плати з фізичних осіб у загальному розмірі 12233,38 грн. На думку відповідача дана пеня виникла з порушенням введеного мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі №909/1028/20 та чинних норм КУзПБ.

Однак, відповідно до висновку зазначеного в постанові від 16.09.2020 по справі №826/3106/18, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заборона застосування санкцій протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів стосується невиконання чи неналежного виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дати введення мораторію, і не поширюється на поточні зобов`язання (зобов`язання, які виникли після цієї дати) боржника. Боржник, стосовно якого порушено провадження про визнання банкрутом і введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, звільняється від відповідальності лише за невиконання зобов`язань, щодо яких запроваджено мораторій. За поточними зобов`язаннями боржник відповідає на загальних підставах до прийняття господарським судом постанови про визнання його банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Беручи до уваги те, що пеня у розмірі 12233,38 грн, це поточні зобов`язання відповідача, що виникли після дати введення мораторію, отже, відповідно до п.п.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, дана пеня, є податковим боргом, що підлягає стягненню в даному судовому провадження.

Статтею 16 ПК України передбачено, що одним із обов`язків платника податків є обов`язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У силу пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

В зв`язку з несплатою відповідачем грошових зобов`язань, контролюючим органом на виконання ст. 6 Закону України "Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" №2181-III від 21.12.2000 контролюючим органом сформовано та вручено відповідачу першу та другу податкові вимоги від 26.02.2009 №1/128 на суму 798,29 грн, від 27.03.2009 №2/224 на суму 1002,68 грн. Вимоги відповідачем виконані не були та не оскаржені.

Слід також зазначити, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань. Оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду України, що зазначена у постанові від 21.03.2024 за справою №300/2859/22 (провадження №К/990/36885/23, №К/990/36746/23).

Отже, в даній справі вимогами заявленого контролюючим органом позову є саме стягнення податкового боргу, тобто предметом доказування є обставини, що свідчать про наявність чи відсутність правових підстав з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку, у той час як питання правомірності прийняття податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, як і питання правильності визначення у них суми відповідного податкового зобов`язання не є предметом даного спору.

Даний висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені в постанові від 19.02.2019 року справа № 824/399/17-а (провадження №К/9901/53274/18) та постанові від 25.01.2019 року у справі №810/1760/17 (провадження №К/9901/41892/18).

Податковий борг відповідача підтверджується довідкою про борг за платежами від 24.07.2024, корінцями податкових повідомлень-рішень, розрахунком нарахованої в ІКП пені, корінцями податкових вимог, витягом з ІКП (а.с.5-16).

Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості в загальному розмірі 424100,93 гривень, що є предметом стягнення або спростування її наявності, відповідач суду не надав.

Відповідно до підпункту 20.1.34. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України передбачено право контролюючих органів звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1. статті 95 Кодексу).

Пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 Податкового кодексу України визначено заходи щодо погашення податкового боргу платника податків, відповідно до вимог яких стягнення коштів у рахунок погашення такого боргу здійснюється за рішенням суду з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та за рахунок готівки, що належить такому платнику податків.

Враховуючи те, що відповідачем не сплачено грошове зобов`язання (податковий борг) у терміни визначені Податковим кодексом України, то суд зазначає підставним звернення податкового органу до суду із позовом на стягнення 424100,93 гривень, у спосіб визначений пунктами 95.3 та 95.4 статті 95 вказаного Кодексу.

На переконання суду відповідач зобов`язаний погасити вказану суму податкового боргу. Наявність такого обов`язку у відповідача є визначальним для вирішення даного спору, крім того, вказаний обов`язок забезпечується Конституцією України, стаття 67 якої передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Враховуючи, що на час розгляду справи заборгованість у сумі 424100,93 грн відповідачем в добровільному порядку не сплачена, відповідних доказів, які б підтверджували погашення такого боргу чи спростовували доводи позивача, відповідачем не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та позов підлягає до задоволення.

На підставі статті 1291 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід бюджету податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб в сумі 11409 (одинадцять тисяч чотириста дев`ять) грн 51 коп.

Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) в дохід бюджету податковий борг з орендної плати з фізичних осіб в сумі 11477 (одинадцять тисяч чотириста дев`ять) грн 34 коп та з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичним особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості в загальній сумі 401214 (чотириста одна тисяча двісті чотирнадцять) грн 08 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасникам справи рішення надіслати через підсистему "Електронний суд".

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ "Мої справи".

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач Головне управління ДПС в Івано-Франківській області (код ЄДРПОУ ВП 43968084, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018),

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя Главач І.А.