Справа № 160/23877/23
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/23877/23

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року (суддя Голобутовський Р.З.)

у справі №160/23877/23

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати п. 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 ;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у текст Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 видаливши посилання на те, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 ;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 внести зміни у п. 3 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про те, що вважати молодшого сержанта ОСОБА_6 таким, що загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання службових обов`язків військової служби, в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку російської федерації;

- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 відповідно до розділу XXX Наказу МОУ від 07.06.2018 №260.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №10 від 23.03.2022 «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 » визначено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_7 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_9 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України. Позивач не погоджується із висновками у спірному наказі, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 , який є мужем позивачки, оскільки такі обставини не підтверджені доказами, у ході проведення службового розслідування не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_6 та смертями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і пораненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та стосовно ОСОБА_6 не відкрито кримінального провадження щодо скоєння останнім злочинних дій.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

Суд першої інстанції, дослідивши акт службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї реактивного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , затверджений 20.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 , не встановив порушень Порядку №608 в частині ініціювання, проведення та формування висновків за наслідками проведеного службового розслідування. Суд зазначив, що відповідачем не перебрано на себе функції органу досудового розслідування та не вчинено дій щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності. Оскаржуваний наказ містить висновки щодо обставин події загибелі військовослужбовців, сформовані внаслідок проведеного службового розслідування, та у відповідності до пункту 6 розділу VІ Порядку №608 ним наказано відповідальній особі направити матеріали службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи. Кваліфікацію подіям, про які зазначено у спірному наказі, повинен надати належний орган досудового розслідування. До моменту отримання результатів перевірки вказаних подій органом досудового розслідування суд не має повноважень зобов`язувати відповідача внести зміни до наказу щодо молодшого сержанта ОСОБА_6 в частині формулювання щодо визнання його таким, що загинув 02.03.2022 під час виконання службових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку Російської Федерації. Суд дійшов висновку, що оскільки позовна вимога про внесення змін у п. 3 наказу ґрунтується на припущеннях позивачки, вона не підлягає задоволенню, як така, що заявлена передчасно до належної перевірки подій що стались 02.03.2022 органом досудового розслідування. Інші же вимоги є похідними та як наслідок також не підлягають задоволенню.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким задовольнити позов.

Позивачка наполягає на протиправності оскаржуваних пунктів наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №10 від 23.03.2022, оскільки в цьому наказі зазначено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_9 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України. Водночас у ході проведення службового розслідування жодним доказом не підтверджено причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_6 та смертями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і пораненнями ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Також не було відкрито кримінального провадження щодо скоєння ОСОБА_6 злочинних дій.

Відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін через безпідставність доводів апеляційної скарги. Відповідач вказує, що спірний наказ прийнято за результатами службової перевірки, яка призначена та проведена відповідно до вимог чинного законодавства. При цьому звертаючись з відповідним позовом, позивачка втручається у дискреційні повноваження відповідача щодо проведення службових розслідувань. Також відповідач вважає, що спірний наказ не створює жодних юридичних наслідків для позивачки, що в свою чергу свідчить про безпідставність поданого позову.

У відповіді на відзив позивачка просить задовольнити апеляційну скаргу.

Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу № НОМЕР_2 від 24.05.1990, позивачка є дружиною ОСОБА_6 .

27.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 призваний на військову службу із числа резервістів, про що видано тимчасове посвідчення військовозобов`язаного №224/22 від 26.02.2022.

28.02.2022 ОСОБА_6 відряджено до реактивної артилерійської батареї артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , де останній виконував свої службові обов`язки на посаді оператора-топогеодезиста відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 у місці дислокації АДРЕСА_1 .

На початку березня 2022 року позивачка отримала «Сповіщення №16 від 05.03.2022» про те, що молодший сержант ОСОБА_6 , оператор-топогодезист відділення старшого офіцера батареї 1 артилерійського взводу 2 артилерійської батареї дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , 1967 р.н., загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , від поранення несумісного з життям під час виконання бойових завдань в Луганській області.

У подальшому, позивачкою отримано Лікарське свідоцтво про смерть №162 від 04.03.2022 та Довідку про причину смерті від 04.03.2022, у яких зазначено, що причиною смерті ОСОБА_6 є вогнепальні осколкові сліпі поранення грудної клітки з ушкодженням внутрішніх органів.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в Севєродонецькому районі Луганської області.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2022 №10 призначено службове розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 .

За результатами службового розслідування складений акт службового розслідування, затверджений 20.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_4 .

Акт службового розслідування містить опис подій, що сталися 02.03.2022 під час відпочинку особового складу реактивної артилерійської батареї в бомбосховищі на території Лисичанського склозаводу « ІНФОРМАЦІЯ_3 » м. Лисичанськ і призвели до смерті молодшого сержанта ОСОБА_6 , старшого солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_11 .

Під час службового розслідування встановлено, що 02.03.2022, внаслідок хаотичних пострілів молодшого сержанта ОСОБА_6 було вбито старшого солдата ОСОБА_10 та солдата ОСОБА_3 , а також поранено старшого сержанта ОСОБА_4 та солдата ОСОБА_11 . Дії молодшого сержанта ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого ст.115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України. Загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 стались внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 . Дії старшого солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_9 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України.

У пункті 5 розділу 5 акту службового розслідування вказано про необхідність направлення матеріалів службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи.

23.03.2022 командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ №10 (з основної діяльності) «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 », згідно п.2 якого слід вважати, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 .

Відповідно до п.3 цього наказу вважати таким, що загинули 02.03.2022 під час виконання службових обов`язків військової служби, в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку російської федерації, наступний особовий склад реактивної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 : старший солдат ОСОБА_2 , солдат ОСОБА_3 .

В пункті 7 наказу зазначено: помічнику командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи-начальнику юридичної служби направити матеріали службового розслідування за належністю для порушення кримінальної справи.

Відповідно до наявних у справі листів від Луганської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил від 18.02.2023 №04-356-вих-23, ІНФОРМАЦІЯ_4 від 16.03.2023 №1546, Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську від 29.03.2023 №13-02-6408/23 повідомлення про вчинення злочину ОСОБА_6 від військової частини НОМЕР_1 не надходило.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні відносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV.

Згідно зі статтею 6 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Статтею 9 Статуту внутрішньої служби встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.26 цього Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах (ст.27 Статуту).

Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999 затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до вимог статей 1, 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до статті 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.

Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.

За правилами ст.83 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).

Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування (ч.4 ст.85 Дисциплінарного статуту.

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджений Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, згідно якому службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення (п. 2 розділу I Порядку №608).

За приписами п.1 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування може призначатися, зокрема у разі: неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Відповідно до п.5 розділу VІ Порядку №608 акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи.

У випадку засудження військовослужбовця, звільнення його від кримінальної відповідальності або закриття кримінального провадження до матеріалів службового розслідування долучаються копії відповідного вироку (ухвали) суду, що набрав(ла) законної сили, інші документи, що стосуються правопорушення.

Строки зберігання актів службових розслідувань разом з усіма матеріалами встановлюються відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 6 розділу VІ Порядку №608 якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.

Аналіз наведених правових норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що характер вчиненого військовослужбовцем правопорушення з`ясовується під час службового розслідування, призначеного, зокрема, у разі неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті. При цьому, виявленню підлягають ознаки вчинення військовослужбовцем кримінального правопорушення без відповідних висновків щодо кваліфікації дій відповідно до певних норм Кримінального кодексу України.

В спірному випадку, як встановлено судом вище, в наказі командира Військової частини НОМЕР_1 №10 від 23.03.2022 «Про результати службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 » з посиланням на результати службового розслідування визначено, що дії молодшого сержанта ОСОБА_7 мають ознаки злочину, передбаченого ст. 115 «Умисне вбивство» Кримінального кодексу України, а дії старшого солдата ОСОБА_8 та молодшого сержанта ОСОБА_9 кваліфікуються у відповідності до ч. 5. ст. 36 «Необхідна оборона» Кримінального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що до повноважень відповідача входить з`ясування наявності в діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення, що реалізовано ним у спірному випадку шляхом проведення службового розслідування за фактом загибелі 02.03.2022 військовослужбовців реактивної артилерійської батареї бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 , за результатами якого складений акт службового розслідування, який, в свою чергу, став підставою для прийняття командиром Військової частини НОМЕР_1 наказу №10 від 23.03.2022.

При цьому відповідачем не перебрано на себе функції органу досудового розслідування та не вчинено дій щодо притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності.

Разом з тим, наказ містить висновки службового розслідування, що дії молодшого сержанта ОСОБА_6 мають ознаки злочину, передбаченого конкретною нормою Кримінального Кодексу України, а саме: ст.115 «Умисне вбивство», і такі висновки покладені в основу прийнятого відповідачем в пункті 2 наказу №10 від 23.03.2022 рішення, що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 стались внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 , тобто скоєння ним кримінального правопорушення як встановленого факту.

В той же час, в матеріалах справи відсутні докази внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ст.115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство).

Крім того, слід зазначити, що факт наявності або відсутності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст.91 КПК України).

Згідно зі статтею 62 Конституції Україн особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до ст.2 Кримінального кодексу України підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Згідно ч.1 ст.11 Кримінального кодексу України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (ч.1 ст.1 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Підозра, обвинувачення не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Таким чином, єдиним належним та допустимим доказом вчинення особою кримінального правопорушення може бути постанова/вирок суду про визнання цієї особи винною у вчиненні такого правопорушення, яка/який набрала/в законної сили.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем зроблений безпідставний висновок в оскаржуваному наказі (п. 2 наказу), що загибель старшого солдата ОСОБА_2 , солдата ОСОБА_3 , а також поранення старшого сержанта ОСОБА_4 та старшого солдата ОСОБА_5 сталися внаслідок злочинних дій молодшого сержанта ОСОБА_6 , оскільки таке формулювання в наказі «внаслідок злочинних дій» є свідченням встановлення відповідачем певного факту відносно ОСОБА_6 , що виходить за межі наданих відповідачеві повноважень, тому в цій частині наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 23.03.2022 №10 підлягає скасуванню як протиправний, що є підставою для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо решти позовних вимог суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції про відмову в їх задоволенні.

За наведеного вище правового регулювання, виходячи з наслідків подій, які мали місце 02.03.2022 за участі ОСОБА_6 , вбачається, що до моменту отримання результатів кримінального провадження, у відповідача відсутні підстави вважати молодшого сержанта ОСОБА_6 таким, що загинув 02.03.2022 під час виконання службових обов`язків військової служби в зоні ведення бойових дій, здійснюючи відбиття агресії з боку Російської Федерації, відповідно, відсутні підстави для внесення відповідних змін до п. 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022.

Стосовно позовної вимоги про зобов`язання командира військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 відповідно до розділу XXX Наказу МОУ від 07.06.2018 №260, суд апеляційної інстанції з`ясував, що пунктом 5.2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 прийнято рішення здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення молодшого сержанта ОСОБА_6 відповідно до розділу XXX Наказу МОУ від 07.06.2018 №260, що свідчить про безпідставність позовних вимог в цій частині.

Щодо п.5.1 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022 про невиплату ОСОБА_6 премії за березень 2022 року суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для визнання наказу у цій частині протиправними з огляду на приписи розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом МОУ від 07.06.2018 №260.

Виходячи з вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду з прийняттям нового рішення.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №160/23877/23 в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 2 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022, прийняти нове рішення в цій частині.

Визнати протиправним та скасувати п. 2 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №10 від 23.03.2022.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 березня 2024 року у справі №160/23877/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк

суддя Н.А. Бишевська

суддя Я.В. Семененко