Справа № 260/7195/24
Суддя: Плеханова З.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

28 листопада 2024 рокум. Ужгород№ 260/7195/24

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Плеханова З.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини № НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 листопада 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини № НОМЕР_2 , яким просить:

1 .Прийняти до розгляду дану позовну заяву та відкрити провадження у справі в порядку встановленому адміністративним процесуальним законодавством.

2.Ухвалити рішення, яким задовольнити даний позов, а саме:

- Визнати протиправною бездіяльність Військової частини АДРЕСА_1 , код СДРПОУ НОМЕР_3 /, щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі - 100 000 грн., починаючи з серпня 2022р. по січень 2023р. пропорційне дням участі у бойових діях військовослужбовцю Державної прикордонної служби - ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт ID карта НОМЕР_4 , видан 5930, 20.07.2020р.; РНОКПП НОМЕР_5 /зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість у повному обсязі -додаткової винагороди, які не отримав Позивач.

- Визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_2 / АДРЕСА_2 ; код СДРПОУ НОМЕР_6 /, щодо неповного нарахування та не виплати повної додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі - 100 000 грн. починаючи з серпня 2022р. по січень 2023р. пропорційне дням участі у бойових діях військовослужбовцю Державної прикордонної служби - ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт ID карта НОМЕР_4 , видан 5930, 20.07.2020р.; РНОКПП НОМЕР_5 /зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заборгованість у повному обсязі додаткової винагороди, які я не отримав.

3. Витребувати у Військової частини АДРЕСА_1 , код СДРПОУ НОМЕР_3 / наступні документи:

- наказ згідно якого проведені перерахування та виплатити позивачу, з серпня 2022 року по січень 2023 року- додаткової винагороди згідно постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» в розмірі - 100 000 гривень пропорційною у розрахунку на місяць;

- довідку про нарахування та сплату грошового забезпечення та інших сплат, додаткових виплат помісячно з серпня 2022р. по 01.01.2023р.- ОСОБА_1

- наказ який підтверджує переведення ОСОБА_2 з в/частини № 9938 у в /частину № НОМЕР_2 , та за якою частиною закреплен - ОСОБА_1 .

Витребувати у Військової частини АДРЕСА_3 ; код СДРПОУ НОМЕР_6 наступні документи :

- бойові розпорядження згідно яких ОСОБА_1 - знаходився в секторі бойових дій;

- рапорти командирів підрозділів про безпосередню участь ОСОБА_1 у бойових діях;

- бойові накази в яких визначено участь ОСОБА_1 у бойових діях;

- журнал бойових дії підрозділу для огляду у суді;

- Розгляд справи прошу проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - залишено без руху.

27 листопада 2024 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків. Відповідно до якої зазначено, що ОСОБА_1 просив поновити процесуальні строки на подання позовної заяви у зв`язку з тим, що він є діючим військовослужбовцем, учасник бойових дій, на даний час також знаходиться на службі, його служба пов`язана з захистом Батьківщини та несенням службових обов`язків. Він має право на правовий захист та на своєчасні виплати, які йому передбачені законодавством, а не тоді коли буде звільнятися зі служби. Участь у бойових діях приймав у 2022р. та приймає станом на 2024р., однак не отримав виплати за 2022р., а має право зараз також отримати затримані без підстав кошти за його участь у зоні бойових дій, так як ці несплати безпідставні. Станом на листопад 2024р. позивача призначено на іншу посаду та має право витребувати заборгованість, ту яка не була сплачена при виконанні обов`язків за іншою посадою, а на підставі вказаного він знову надіслав звернення про сплату заборгованості додаткової винагороди виходячи зрозміру 100 000 гривень на місяць /копію рапорту додає до заяви а також квитанції про направлення відповідачу, так як отримувати та ставити відмітку йому було відмовлено./ Зазначає, що як учасник бойових дій має службове посвідчення серія НОМЕР_7 , яке було видано ІНФОРМАЦІЯ_2 20.08.2022р. Також до даної заяви надано Довідку № 4652 гарнізонної військово-лікарської комісії від 27.08.2024р., згідно якої позивач має іншу посаду, його вимоги є підставними для того, щоб вимагати зробити відшкодування заборгованості, на підставі чого вважає, що відповідач зобов`язаний з ним розрахуватися за виконання обов`язків, які виконувалися на попередній посаді. Надано копії рапортів, які раніше були отримані відповідачем, копію довідки про те, що станом на 30.12.2022р. позивач проходив військову службу у відповідача, довідка була надана 01.05.2023р. Надано копію вхідної телеграми № 859 де було вказано про розгляд рапорту, відповідь на який станом на листопад 2024р. позивач не отримав. Надано банківську виписку станом на 23.11.2024р. де можливо побачити, що зарахувань як додаткова винагорода відсутня.

Розглянувши подану заяву позивача суд констатує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Таким чином, законодавством регламентовано шестимісячний строк звернення особи до суду за захистом її прав, свобод та законних інтересів, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на суд.

Строк звернення до суду обчислюється за загальним правилом з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 28.03.2018 у справі №809/1087/17, від 22.11.2018 у справі №815/91/18 та від 12.04.2023 у справі №380/14933/22.

Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, та запобігає зловживанням.

Частиною 3 ст. 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при обрахунку строку звернення до суду у справах за подібних правовідносинах, Верховний Суд у постановах від 07 вересня 2023 року у справі № 620/1201/23, від 02 серпня 2023 року у справі №380/17776/22, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголосив, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX), у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19 липня 2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів.

Так, у Рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп і від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001 зроблено висновок про те, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд у постанові від 06 квітня 2023 року у зразковій справі №260/3564/22 дійшов висновку про поширення дії ч. 1 ст. 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Водночас слід зауважити, що відповідно до пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

27 червня 2023 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», пунктом 1 якої відмінив з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України такий карантин.

Відтак строк звернення до суду, осіб, які звільнені з військової служби після набрання чинності змінами, внесеними до ч. 2 ст. 233 КЗпП України Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон №2352-IX), який набрав чинності з 19.07.2022 року (з урахуванням тримісячного строку після закінчення карантину) сплив 01.10.2023.

Як встановив суд зі змісту позовної заяви, невиплату в повному розмірі спірних сум додаткової винагороди до 100000 грн. відповідачем було здійснено в період з серпня 2022 року по січень 2023 року.

При цьому, на думку суду, оскільки спірні правовідносини стосуються нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення під час проходження ним публічної служби та не пов`язані з його звільнення з військової служби, то для обчислення строків звернення слід застосовувати саме положення ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Відтак, ключовим для вирішення даної справи є встановлення моменту, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав та визначення процесуального строку на звернення до суду за захистом своїх прав.

Оскільки період невиплати відповідачем всіх сум додаткової винагороди припав на строк дії карантину (який закінчився 30.06.2023), строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, як вже зазначалось судом вище, в сплив 01.10.2023.

До Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся засобами поштового зв`язку 13.11.2024 , тобто більше ніж через рік, що свідчить про пропуск ним тримісячного строку звернення до суду, встановленого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України № 260 від 07 червня 2018 року (далі - Порядок) до одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду)), а також додаткова винагорода та одноразова винагорода на період дії воєнного стану

Згідно з пунктом 8 Розділу І Порядку грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Відповідно до пункту 10 Розділу XXXIV Порядку накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.

Судом враховується, що додаткова винагорода повинна виплачуватись в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату. При цьому, позивачу було достеменно відомо чи брав він у відповідному місяці безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) та періоди виконання таких завдань. Отже позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про виплату такої винагороди або причини її не виплати.

При цьому, суд констатує, що до позовної заяви та заяви про поновлення строку до суду так і не було надано жодного доказу на підтвердження того, коли саме позивач почав вчиняти активні дії з метою отримання інформації про протиправну на його думку бездіяльність відповідача.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом певного строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Ані зі змісту позовної заяви, ані зі змісту про усунення недоліків, не встановлено судом, що позивач не мав реальної, об`єктивної можливості виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії щодо звернення до суду за захистом своїх прав у встановлений кодексом строк.

Позивачем заяві від 25.11.2024 р. на усунення недоліків не наведено достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод на звернення до адміністративного суду протягом встановленого законом строку та наведені позивачем обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом.

За викладених обставин, суд визнає наведені позивачем у заяві про усунення недоліків від 25.11.2024 р. підстави пропуску строку звернення до суду щодо вимог, які стосуються періоду з серпня 2022р.по січень 2023 року неповажними., а подані пояснення докази не обгрунтовують причини пропуску більше ніж до подання позову.

Про наявність інших підстав, які б свідчили про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом у заяві від 25.11.2024 р. позивач не повідомляє, а КАСУ не містить виключення для неврахування строку позовної давності саме для військовослужбовців.

Згідно з пунктом 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Відповідно до частини 6 статті 169 КАС України, про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 169, 248, 256, 294, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини № НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адмінсуду протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя З.Б.Плеханова