Справа № 280/11041/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні адміністративного позову

29 листопада 2024 рокуСправа № 280/11041/24 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Татаринов Д.В., розглянувши заяву про забезпечення позову, подану одночасно із позовною заявою у справі № 280/11041/24 за позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, що подана адвокатом Булдигіною Марією Сергіївною в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Разом із позовною заявою подано заяву про забезпечення позову. Така обґрунтована тим, що позивач навчається в Класичному приватному університеті на денній формі навчання з 03 жовтня 2023 року, що підтверджується довідками вказаного ВНЗ від 25 жовтня 2024 року №№ 14321, 14320, витягом з наказу ректора КПУ від 03 жовтня 2023 року № 76 та іншими документами, які додаються до позову. 31 жовтня 2024 року позивачем, для визначення питання щодо надання відстрочки від призову по мобілізації на особливий період, подано на розгляд відповідача наступні документи, які підтверджують його навчання та дають йому право на відстрочку. Жодного повідомлення від ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 про результати розгляду заяви про надання відстрочки - не надходило. У зв`язку з чим, 08 листопада 2024 року представник позивача звернулась до відповідача з адвокатським запитом про надання відповіді за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 31 жовтня 2024 року про надання відстрочки. Згідно відповіді на адвокатський запит позивача та його представника повідомлено, що рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Протоколом № 22 від 07 листопада 2024 року) громадянину ОСОБА_1 , відмовлено в отриманні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації у зв`язку з тим, що подані документи не відповідають додатку 5 до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджене Постановою КМУ від 16 травня 2024 року № 560. Зазначене рішення комісії відповідача позивач вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню в судовому порядку з огляду на наступне.

Дане рішення про відмову (Протокол № 22 від 07 листопада 2024 року), позивач і оскаржує в судовому порядку. Рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 (Протокол № 22 від 07 листопада 2024 року) про відмову у надані ОСОБА_1 відстрочки від призову по мобілізації, на особливий період і є предметом спору в даній адміністративній справі. Отже, у випадку не вжиття судом заходів забезпечення позову, існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам позивача та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. В даному випадку, в разі невжиття заходів забезпечення позову, позивача може бути призвано відповідачем для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах. З огляду на вказане, заяву просить задовольнити.

Вказана заява була передана судді для подальшого розгляду 28 листопада 2024 року.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина 2 статті 150 КАС України).

Згідно з Рекомендацією № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

При цьому, суд зазначає, що в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Тобто, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Разом з тим, посилання представника позивача в заяві про забезпечення позову на необхідність гарантування того, що відповідач чи інші особи не будуть вчиняти дії, спрямовані на його призив на військову службу під час мобілізації, враховуючи право позивача на відстрочку, як на підставу для вжиття заходів з його призову на військову службу, що призведе до порушення прав позивача, не є обставиною, яка може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Позивачем належним чином не обґрунтовано, у чому полягатиме порушення його прав та інтересів та не наведено мотивів і аргументів, чим ускладниться можливість їх захисту у разі невжиття заходів забезпечення позову в розрізі предмету цього спору, оскільки доводи щодо імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів є лише припущеннями заявника, які не підтверджені жодними належними доказами.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза правам, свободам та інтересам особи має реальний характер. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункту 1 частини другої статті 150 КАС України.

Суд звертає увагу, що позивачем у заяві про забезпечення позову не підтверджено існування обставин, які б вказували на очевидну небезпеку заподіянню шкоди правам та свободам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, а також не наведено жодних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду або захист прав, свобод та інтересів позивача стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, таке базується на його припущеннях.

Також обґрунтовуючи заяву, позивач зазначив про порушення, допущені відповідачем.

Водночас, суд наголошує, що в силу приписів статті 150 КАС України такі порушення не можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, а відповідно до статей 244, 245 КАС України, в разі їх підтвердження у встановленому законом порядку, останні можуть бути підставою для задоволення позову.

Позивачем не наведено очевидності протиправності оскарженої позивачем бездіяльності відповідача, а без дослідження всіх обставин та доказів у справі на даній стадії судового розгляду задоволення вимог викладених у заяві про забезпечення позову зумовить фактичне вирішення судом спору по суті, що суперечить інституту забезпечення позову.

Встановлення наявності/відсутності підстав для прийняття оскаржуваного рішення відповідачем є можливим лише під час розгляду справи по суті на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин у справі, а не виключно на підставі поданих позивачем доказів в межах інституту забезпечення позову.

Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, з урахуванням розумності та обґрунтованості вимог щодо забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 150, 151, 154, 241, 248 КАС України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Булдигіної Марії Сергіївни про забезпечення позову - відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 29 листопада 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов