Справа № 460/10476/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2024 року м. Рівне №460/10476/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Дубровицької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Дубровицької міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд: 1) скасувати Рішення Дубровицької міської ради від 08 серпня 2024 року №1452, яким відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), кадастровий номер :04:006:0167; 2) зобов`язати Дубровицьку міську раду надати гр. ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0167 згідно поданої зави від 09 січня 2024 року, вхід. №С-34. Позовні вимоги обґрунтовує тим, 08.07.2024 рішенням Рівненського окружного адміністративного суду по справі № 460/4015/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 08 лютого 2024 року № 1250 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунально власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані ) власність або користування громадянам чи юридичним особам) кадастровий номер :04:006:0167. Зобов`язано Дубровицьку міську раду Рівненської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2024, вхід. № С-34 щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 г для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані власність або користування громадянам чи юридичним особам) кадастровий номер :04:006:0167 з урахуванням висновків суду. Рішенням Дубровицької міської ради від 08.08.2024 № 1452 відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведені земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦГЗ- 02.0 за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), кадастровий номер :04:006:0167. Відмову мотивовано тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2024 № 2145 ХІ, внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме до підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» - під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Проте, позивач стверджує, що 03.10.2022 року Законом № 2698-1Х внесено зміни до підпункту 5 пункту 27 розділу Х Земельного Кодексу України. Заборонена сама безоплатна приватизація, а також надання дозволів на розроблення документації із землеустрою, що має на меті таку безоплатну приватизацію. Законодавча новація має виключення, що дозволяє безоплатну приватизацію, надання дозволів та створення землевпорядної документації у таких випадках: відбувається передача земельних ділянок у приватну власність власникам, що мають на ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна. будівлі, споруди. Дозволено передавати у приватну власність ділянки, що були надані громадянам України у користування до набрання чинності цього Земельного кодексу, тобто до 01 січня 2002 року. Якщо на земельній ділянці розташований житловий, садовий, дачний будинок або гараж, власник об`єкту нерухомості вже фактично користується ділянкою, має право на безоплатну приватизацію землі. Дубровицька міська рада має документ і сама в рішенні ради посилається на наявність правовстановлюючого документа на право власності на житловий будинок ОСОБА_1 (Свідоцтво на нерухоме майно (домоволодіння CAB № 150124 від 02.03.2007 за адресою АДРЕСА_1 . Тому спірне рішення є протиправним та належить до скасування. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову та стверджує, що спірне рішення відповідає вимогам чинного законодавства, отже є правомірним та скасуванню не підлягає. Просить у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій на спростування доводів відзиву наводить тотожні за змістом позову доводи та аргументи.

Ухвалою суду від 17.10.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

З`ясувавши доводи та аргументи сторін, наведені в заявах по суті справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд враховує наступне.

08 лютого 2024 року Дубровицькою міською радою восьмого скликання було розглянуто заяву ОСОБА_1 від 09 січня 2024 року, вхід. № С-34 щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0167.

До заяви було додані документи, а саме: копія свідоцтва на нерухоме майно (домоволодіння) НОМЕР_1 від 02.03.2007р. за адресою АДРЕСА_1 ; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане КП «Дубровицьке міське бюро технічної інвентаризації (дата про прийняття рішення про реєстрацію права власності 15.03.2007); графічні матеріали бажаного місця розташування за рахунок вищезазначеної земельної ділянки; копія паспорту громадянина України; копія картки фізичної особи-платника податків, ідентифікаційного коду.

За наслідками розгляду клопотання Дубровицькою міською радою було прийнято рішення № 1250, яким вирішили «Відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку. господарських будівель та споруд (код КВЦП3- 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), кадастровий номер :04:006:0167.

Відмову мотивовано тим, що законодавчими актами передбачено надання земельних ділянок органом місцевого самоврядування для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд можливо виключно тільки за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населених пунктів та згідно до генеральних планів населених пунктів, планів зонування території - детальних планів територій.

Позивач оскаржив дане рішення в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 по справі № 460/4015/24 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення Дубровицької міської ради Рівненської області від 08 лютого 2024 року № 1250 про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунально власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані ) власність або користування громадянам чи юридичним особам) кадастровий номер :04:006:0167. Зобов`язано Дубровицьку міську раду Рівненської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.01.2024, вхід. № С-34 щодо надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 г для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та спору (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані власність або користування громадянам чи юридичним особам) кадастровий номер :04:006:0167 з урахуванням висновків суду.

Рішенням Дубровицької міської ради від 08.08.2024 № 1452 відмовлено гр. ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведені земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦГЗ- 02.0 за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), кадастровий номер :04:006:0167. Відмову мотивовано тим, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану» від 24.03.2024 № 2145 ХІ, внесено зміни до Земельного кодексу України, а саме до підпункту 5 пункту 27 розділу Х «Перехідні положення» - під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Позивач не погодився із таким рішенням відповідача, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

Вирішуючи даний спір та надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України, в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Підпунктом «а» частини другої статті 83 ЗК України встановлено, що у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності;

Відповідно до частин першої третьої статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. в ч. 3ст. 116 ЗК України).

У статті 121 ЗК України передбачено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України.

Відповідно до положень частини 6 статті 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У частині сьомій статті 118 ЗК України зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.

Згідно частин 1, 2 статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Частиною 5 статті 79-1 ЗК України встановлено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Згідно із частинами 6, 7 статті 79-1 ЗК України формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Відповідно до частин 9, 10 статті 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Статтею 1 Закону України Про землеустрій від 22 травня 2003 року № 858-IV встановлено, що проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; технічна документація із землеустрою - сукупність текстових та графічних матеріалів, що визначають технічний процес проведення заходів з використання та охорони земель без застосування елементів проектування.

Згідно з ст. 50 Закону України Про землеустрій проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок розробляються у разі формування нових земельних ділянок із земель державної, комунальної власності (крім випадків формування земельних ділянок за іншою документацією із землеустрою) та у разі зміни цільового призначення земельних ділянок у випадках, визначених законом. Проекти землеустрою щодо відведення земельної ділянки також можуть передбачати поділ, об`єднання земельних ділянок, які перебувають у власності однієї особи.

Проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок може передбачати формування та/або зміну цільового призначення декількох земельних ділянок, за умови що розпорядником земельних ділянок буде один орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, або власником земельної ділянки приватної власності є одна особа.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що підставою для формування земельної ділянки шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, зі зміною цільового призначення, є проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Зважаючи на те, що позивач звернувся до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :04:006:0167, у даному випадку формування земельної ділянки буде відбуватися за рахунок раніше сформованої земельної ділянки із зміною категорії та цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, формування земельної ділянки повинно відбуватися шляхом розроблення саме проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) орієнтовною площею 0,25 га за рахунок земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з кадастровим номером :01:001:1442 зі зміною цільового призначення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.10.2020 року у справі № 802/1535/17-а та від 07.04.2021 у справі № 0640/4182/18.

Підпунктом 5 пункту 27 розділу X Перехідних положень ЗК України встановлено, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється. Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Отже із даної правової норми чітко слідує, що дія цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

Матеріалами справи стверджується на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:1442 знаходиться нерухове майно (домоволодіння), яке перебуває власності позивача (витяг про реєстрацію права власності на нерухове майно № 13884179 від 15.03.2007).

При цьому, відповідачу про даний факт було достеменно відомо, позаяк на такий документ останній посилається у своєму рішенні.

Отже, зважаючи на приписи пп. 5 п. 27 розділу X Перехідних положень ЗК України у відповідача були наявні всі правові підстави для прийняття позитивного рішення щодо поданої позивачем заяви. Натомість відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення обмежився лише застосуванням першого речення вказаної норми права, залишивши поза увагою виключення щодо її дії.

З огляду на викладене суд уважає рішення відповідача протиправним, відповідно, таке рішення належить до скасування.

Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру.

Метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. А саме: засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення Європейського Суду від 15.10.2009 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України". п. 64).

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення ЄС від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення ЄС від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-pn/2003).

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово покликався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а).

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Така правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 року у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 640/4434/18, від 12.09.2019 у справі № 640/4248/18.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач не довів своєї позиції та не довів правомірність своєї поведінки у спірних правовідносинах, натомість доводи позивача відповідають обставинам справи та ґрунтуються на нормах матеріального закону.

Оскільки факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження у ході розгляду справи, то позовні вимоги слід задовольнити повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1211,20грн.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Дубровицької міської ради від 08 серпня 2024 року № 1452, яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ - 02.01) за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності (16.00) землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам), кадастровий номер :04:006:0167.

Зобов`язати Дубровицьку міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельної ділянки, кадастровий номер :04:006:0167 згідно поданої зави від 09 січня 2024 року, вхід. № С-34.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Дубровицької міської ради судовий збір у сумі 1211,20грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 28 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Дубровицька міська рада (вул. Воробинська, 16, м. Дубровиця, Сарненський р-н, Рівненська обл., 34100, ЄДРПОУ/РНОКПП 05390997)

Суддя Т.О. Комшелюк