Справа № 120/8571/24
Суддя: Крапівницька Н. Л.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Вінниця

29 листопада 2024 р. Справа № 120/8571/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Крапівницької Н.Л.,

розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області,

Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 , позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (далі- відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі- відповідач 2) в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.04.2024 року № 13 про відмову у призначенні ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком.

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дострокову пенсію за віком з 29.01.2024 року.

Ухвалою суду від 05.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Даною ухвалою встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк від Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зазначив, що при зверненні позивача із заявою про призначенні дострокової пенсії за віком нею не було надано документів про визнання дитини (08.07.2002 р.н.) особою з інвалідністю з дитинства виписка з акту огляду МСЕК не надано, відповідно до вимог Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій.

Від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на позов, в якому останній заперечив щодо задоволення позову. Зазначив, що за результатами розгляду заяви від 04.04.2024 № 741 ОСОБА_1 згідно із наданими документами та індивідуальними відомостями про застраховану особу станом на дату звернення із заявою страховий стаж заявника становить 27 років 04 місяці 17 днів.

До страхового стажу не враховано період навчання згідно із дипломом від 29.06.1996 серії ЛТ НОМЕР_1 , оскільки визначити період навчання неможливо, так як документ не містить дати початку навчання.

Відтак, за результатами розгляду заяви від 04.04.2024 №741 ОСОБА_1 . Головним управлінням було прийнято рішення про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю виписки з акту огляду в МСЕК, яка б підтверджувала настання інвалідності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.

04.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, як матері дитини особи з інвалідністю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляд заяви позивача, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №13 від 11.04.2024. Рішенням мотивоване тим, що відповідно до пункту 2.18 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій» визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Вказано, що заявницею не надано виписки з акту огляду в МСЕК, яка б підтверджувала настання інвалідності. Вважаючи вказане рішення протиправним, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 115 Закону України від 09.07.2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Пунктом 3 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років.

Аналогічні приписи містяться і у статті 17 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до якої жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до восьмирічного віку, і матері інвалідів з дитинства, які виховали їх до цього віку, мають право на пенсію за віком після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 15 років із зарахуванням до стажу часу догляду за дітьми. При цьому до числа інвалідів з дитинства належать також діти-інваліди віком до 16 років, які мають право на одержання соціальної пенсії.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали інвалідів з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу).

За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю на момент виникнення спірних відносин установлювався статті 2 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», а також статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні». Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу 3 статті 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю - це особа віком до 18 років (повноліття) зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», ані в Законі України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю».

При цьому за змістом абзацу 2 пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 року № 1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до вісімнадцятирічного віку.

Зі змісту пункту 3 частини першої статті 115 Закону №1058-ІV вбачається, що пільга, пов`язана зі зменшенням жінкам пільгового віку та страхового стажу, установлювалася лише тим матерям інвалідів з дитинства та дітей інвалідів до 16 років, які виховували їх за підтвердженого стану інвалідності на момент досягнення дитиною 6 років.

Отже, для призначення пенсії на підставі Закону №1058-ІV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до 6 років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною 6 статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість, за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Відповідно до частини 12 статті 7 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року № 917, визначено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 і зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року №25-1, яка чинна з 16.03.2021 року, далі Порядок №22-1) в абзаці одинадцятому підпункту 5 пункту 2.1 установлено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктами 2.17, 2.18 Порядку №22-1 визначено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Тобто, такий висновок дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, суд приходить до висновку, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а, Верховним Судом в постанові від 19.10.2020 року у справі № 510/475/17.

Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_2 перше медичне заключення на дитину інваліда з дитинства віком до 16 років № 41 видано 24.03.2003 року та яке було дійсне до 01.04.2005 року;

Відповідно до другого медичного заключення на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 19 від 15.03.2005, продовжено до 01.04.2007 року;

Третім медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 19 від 03.03.2007 року продовжено до 01.04.2009 року, тобто, за межами його 6 річного віку, якого він досяг 08.07.2008 року.

Четвертим медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 63 від 03.03.2009 року продовжено до 01.04.2011 року.

П`ятим медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 55 від 22.03.2011 року продовжено до 01.04.2013 року.

Шостим медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 8 від 03.04.2013 року продовжено 01.05.2015 року.

Сьомим медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком до 18 років № 6 від 30.04.2015 року продовжено до 01.05.2017 року.

Восьмим медичним заключенням на дитину інваліда з дитинства віком 18 років № 34 від 24.04.2017 року продовжено 01.05.2019 року.

Також, відповідно до медичного висновку №17 про дитину-інваліда віком до 18 років від 26.04.2019 року продовжено до його 18 річчя, тобто, до 08.07.2020 року.

Згідно медичного висновку ЛКК № 175 від 02.04.2024 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , слідує, що дитина мала медичні показання для визнання інвалідом до досягнення 6 річного віку, що передбачено Переліком медичних показань.

Тобто, з наведеного вище, можна зробити висновок, що хвороба дитини позивача, була в неї від народження і постійно розвивалась.

Відповідно до довідки, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Вінницькій області № 266 від 21.06.2024, ОСОБА_1 перебувала на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Вінницькій області та отримувала соціальну пенсію на дитину інваліда з дитинства, згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058 з 01.09.2004 по 08.07.2020.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 330/2181/16-а зазначила, що Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2014 року у справі № 21-133а14 висловив обґрунтовану позицію, що мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України № 1058-ІV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Велика Палата Верховного Суду вважала недоцільним висновок Касаційного адміністративного суду про тлумачення поняття інвалід з дитинства як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років, оскільки визначальною умовою для призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства є виховання до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань. Тобто при вирішенні питання про наявність права на призначення такого виду пенсії враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуються ті обставини, що позивач є матір`ю інваліда з дитинства, виховала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу.

При цьому, суд не надає оцінку рішенню пенсійного органу в частині не врахування періоду навчання позивача згідно із дипломом від 29.06.1996 серії ЛТ НОМЕР_1 , оскільки позивач не вказує на протиправність рішення з цих підстав та не обґрунтовує такі.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, підтверджуються ті обставини, що позивач є матір`ю дитини інваліда з дитинства, виховала його до цього віку, досягла 50 років та має не менше 15 років страхового стажу.

Для призначення пенсії згідно п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачем було надано відповідачу усі передбачені нормами діючого законодавства документи.

Крім того, як зазначило у відзиві Головне управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, що за результатами повторного розгляду заяви від 04.04.2024 № 741 ОСОБА_1 та долучених до заяви документів вважаємо за можливе розглянути для визначення права на призначення дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону № 1058-IV медичні висновки: від 24.03.2003 № 41, від 15.03.2005 № 19, від 09.03.2007 № 19, від 03.03.2009 № 63, від 22.03.2011 № 55, від 03.04.2013 № 8, від 30.04.2015 № 6, від 24.04.2017 № 34, від 26.04.2019 № 17, від 02.04.2024 № 175.

Тому звернули увагу суду, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області направлено лист до Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області щодо надання доступу для доопрацювання засобами підсистеми ППВП без використання принципів екстериторіальності вищезазначеної електронної пенсійної справи.

Однак, прийнято рішення № 13 від 11.04.2024 про відмову у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до пункту 3 частини 1 статті 115 Закону №1058-IV.

Враховуючи викладене, позивачем доведено безпідставність відмови їй у призначенні дострокової пенсії за віком на пільгових умовах як матері дитини інваліда з дитинства відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка оформлена рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 13 від 11.04.2024.

Відповідно до приписів ст. 45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Водночас, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Отже, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до ст. 115 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином оскільки позивач звернулась із заявою про призначення мені пенсії до відповідача 04.04.2024 року тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення 50 річчя, досягнення якого є підставою на отримання дострокової пенсії за віком, така пенсія має бути призначена саме з 29.01.2024 року.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд робить висновок, що позивач довів позовні вимоги, а суб`єкт владних повноважень, який не заперечує проти позову, не довів, що діяв у межах закону, що підтверджено доказами, перевіреними в суді, тому позов задовольняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача стягненню підлягає судовий збір в розмірі 1211.20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як суб`єкта який прийняв оскаржуване рішення.

Керуючись ст.ст. 73-77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначення пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 13 від 11.04.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 29.01.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (пл. Соборна, 3, м. Слов`янськ, Донецька область, )

Суддя Крапівницька Н. Л.