Справа № 200/6596/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року Справа№200/6596/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання направити позивача на огляд Військово-лікарської комісії для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 . Просив суд: 1) визнати протиправним рішення командира ВЧ НОМЕР_2 щодо відмови у задоволенні рапорту від 26.08.2024 року ОСОБА_1 про направлення його на огляд Військово-лікарської комісії для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, і подальшого розгляду його Медико-соціальну експертну комісію для визначення ступеню втрати працездатності; 2) зобов`язати командира ВЧ НОМЕР_2 направити ОСОБА_1 на огляд Військово-лікарської комісії для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, і подальшого розгляду його Медико-соціальною експертною комісією для визначення ступеню втрати працездатності.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що його було направлено на МСЕК для визначення ступеню втрати працездатності (відсотка), однак до направлення було додано застарілі висновки ВЛК (Військово-лікарської комісії), тому Медико-соціальна експертна комісія повернула направлення для проведення повторного ВЛК та встановлення остаточного діагнозу.

Тому позивач неодноразово, як письмо так і засобами зв`язку комунікації із командуванням просив розглянути документи та направити його на ВЛК для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, і подальшого розгляду його МСЕК.

У відповідь позивачем було отримано лист, яким командир ВЧ НОМЕР_2 відмовив у направленні на ВЛК та на МСЕК, не розглянув відповідні медичні документи, пояснення, та не надавши їм належної оцінки, а тому прийняв помилкове рішення.

Позивач вважає, що його права такою відмовою порушені, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

27 вересня 2024 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник Військової частини НОМЕР_2 , був повідомлений про розгляд справи судом засобами електронної пошти, своїм правом не скористався та не надав суду відзив на позовну заяву.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_4 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , призваний за мобілізацією.

10 жовтня 2023 року позивача було направлено на МСЕК для визначення ступеню втрати працездатності (відсотка).

До направлення було додано застарілі висновки ВЛК (Військово-лікарської комісії), останній датується 05.06.2023 року, тому Медико-соціальна експертна комісія повернула направлення для проведення повтореного ВЛК та встановлення остаточного діагнозу.

Зазначена обставина підтверджується довідкою від 11.12.2023 року лікаря травматолога Мирноградської центральної міської лікарні.

26 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_2 із рапортом, в якому просив розглянити документи та направити його на ВЛК для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби і подальшого розгляду його МСЕК.

Зазначений рапорт позивач мотивував тим, що 10 жовтня 2023 року його було направлено на МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності (відсотка), однак до направлення було додано застарілі висновки ВЛК, останній датується 05.06.2023 року, тому Медико-соціальна експертна комісія повернула направлення для проведення повторного ВЛК та встановлення остаточного діагнозу.

11 вересня 2024 року позивачу була надана відповідь на його рапорт від 24 серпня 2024 року (зареєстрований у ВЧ НОМЕР_2 за вх. 8048 від 06.09.2024 року).

У вказаній відповіді зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 129 від 09.05.2022 року позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 . З 24.07.2023 року, у зв`язку з довготривалим лікуванням, відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 205 від 24.07.2023 року, матроса ОСОБА_1 , увільнено від займаних посад і зараховано у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_2 .

За зверненням позивача, 06.10.2023 року надано направлення на проходження МСЕК № 11, вих. № 732/3373 від 06.10.2023 року за місцем проживання, після чого ОСОБА_1 відбув на медичний огляд за направленням.

11 вересня 2024 року, у зв`язку із нез`явленням позивача до ВЧ НОМЕР_2 після проходження МСЕК, командиром роти вогневої підтримки ВЧ НОМЕР_2 , здійснено доповідь на вище командування.

Відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) № 128 від 16.01.2024 року, призначено службове розслідування за фактом неповернення з медичного огляду МСЕК матроса ОСОБА_1 . За результатами службового розслідування, матеріали службового розслідування направлені до правоохоронних органів для кваліфікації скоєного правопорушення та прийняття рішення відповідно до норм кримінально-процесуального законодавства України.

Документи, які б свідчили про наявні законні підстави відсутності позивача на військовій службі після 11.12.2023 року по теперішній час відсутні. Жоден, з попередньо наданих ОСОБА_1 медичних документів, не вказує на наявність медичних підстав, які б свідчили про неможливість своєчасного прибуття до військової частини після медичного огляду МСЕК, неможливість самостійного пересування, рекомендацій про використання милиць чи інших додаткових засобів пересування.

Також позивачу було повідомлено, що його дії можуть мати ознаки кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану. Крім цього, позивачу було повідомлено, що така його поведінка, розглядається командуванням, як злісне порушення статутних вимог поведінки військовослужбовця, військової дисципліни, як ухилення від військової служби шляхом симуляції хвороби чи іншого обману в умовах воєнного стану, яка може містити ознаки кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 409 КК України.

За для припинення протиправної поведінки, позивачу було вказано негайно з`явитись до місця проходження військової служби, чи до найближчого відділу Військової служби правопорядку ЗС України, надати документи які підтверджують законність відсутності на військовій службі, надати пояснення щодо відсутності на службі протягом тривалого часу. У разі встановлення медичних чи правових підстав законності відсутності, позивачу було повідомлено, що його буде поновлено на посаді згідно наявної військово-облікової спеціальності. В разі наявності медичних підстав, які можуть свідчити про потребу в подальшому лікуванні, позивачу було повідомлено про те, що його буде направлено на відповідне лікування.

Отже, позивач вважаючи вказаний лист ВЧ НОМЕР_2 від 11.09.2024 року рішенням - відмовою у направленні на ВЛК та на МСЕК, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Президент України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановив ввести в Україні воєнний стан з 24 лютого 2022 року по всій підконтрольній Україні території. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався відповідними указами Президента та триває до теперішнього часу.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із частинами першою, другою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Особливості проходження медичного обстеження військовозобов`язаними та резервістами під час мобілізації, на особливий період визначаються Міністерством оборони України спільно з Міністерством охорони здоров`я України.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Відповідно до пункту 1.1 Розділу І Положення військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Військово-лікарська експертиза - це: медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військово-навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів Міністерства оборони України (далі - ВВНЗ), учнів військових ліцеїв; колишніх військовослужбовців; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-Морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України); визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом; установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів (пунктом 1.2 глави 1 розділу І Положення № 402.

У розумінні пункту 1.2 Розділу І цього Положення військово-лікарською експертизою є, зокрема, медичний огляд допризовників, призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; визначення ступеня придатності до військової служби.

Згідно з пунктом 1.3 глави 2 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.

Пунктом 2.2 глави 2 розділу І Положення № 402 визначено, що штатні ВЛК є військово-медичними установами. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону; ВЛК евакуаційного пункту; ВЛК пересувної госпітальної бази.

ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України підпункт 2.3.1 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402.

Відповідно до підпункту 2.3.3 пункту 2.3 глави 2 розділу І Положення № 402 на ЦВЛК покладається організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України, а також, зокрема, контроль за лікувально-оздоровчою роботою серед допризовників, організація медичного огляду призовників, кандидатів на навчання у ВВНЗ, військовослужбовців, громадян, які приймаються на військову службу за контрактом, військовозобов`язаних та резервістів (кандидатів у резервісти); розгляд заяв, пропозицій, скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи; прийняття та перегляд постанов ВЛК про ступінь придатності колишніх військовослужбовців на період їх фактичного звільнення із Збройних Сил України; проведення спільно з МОЗ України аналізу та узагальнення результатів лікувально-оздоровчої роботи серед допризовників і призовників, медичного огляду призовників та розроблення пропозицій щодо покращення цієї роботи.

ЦВЛК має право, серед іншого, розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України (підпункт 2.3.4 пункту 2.3 глави 2 розділу I Положення № 402).

Відповідно до п. 6. 1 глави 6 розділу ІІ Положення № 402, направлення на медичний огляд військовослужбовців проводиться: прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище, штатних ВЛК, керівниками ТЦК та СП, начальниками (керівниками) закладів охорони здоров`я за місцем лікування, органів військового управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, органами прокуратури, судом у порядку та з метою, визначеними цим Положенням.

Прямі начальники від командира окремої частини, йому рівних та вище мають право направляти підпорядкованих військовослужбовців на медичний огляд ВЛК з метою визначення ступеня придатності до військової служби виключно за рекомендацією лікаря закладу охорони здоров`я (установи), у разі виявлення у військовослужбовця під час обстеження або лікування захворювань, наслідків травми (поранення, контузії, каліцтва), що можуть зумовлювати непридатність до військової служби.

Також направлення військовослужбовців на медичний огляд ВЛК прямими начальниками від командира окремої частини, йому рівних та вище проводиться у випадках, визначених Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153, та Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року № 170, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454.

Керівники органів управління та підрозділів Військової служби правопорядку Збройних Сил України, за потреби, направляють на медичний огляд ВЛК військовослужбовців, які за вироком суду засуджені до тримання в дисциплінарному батальйоні або до кримінального покарання у вигляді арешту.

Отже, спеціальними законодавчими нормами, що регламентують порядок здійснення медичного огляду військовослужбовців, передбачено, що направлення на такий здійснюється прямим начальником від командира військової частини, в якій такий військовослужбовець проходить військову службу.

За нормами статті 12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 року № 548-XIV, про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).

Із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника (стаття 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 року № 124, (далі - Інструкція з діловодства у Збройних Силах України), рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що направлення на медичний огляд (військово-лікарську експертизу) військовослужбовців проводиться за направленням як прямих начальників від командира окремої частини, так і військових лікувальних закладів за місцем лікування.

Крім того, Аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що під час дії воєнного стану військовослужбовці, військовозобов`язані підлягають медичному огляду за наявності для цього підстав. Для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії. Серед основних завдань військово-лікарської комісії є визначення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтва) у військовослужбовців, військовозобов`язаних. За результатами медичного огляду військово-лікарська комісія відповідного рівня, зокрема встановлює причинний зв`язок захворювання, травми, контузії, каліцтва, поранення, про що зазначається в довідці ВЛК. Штатні і позаштатні військово-лікарські комісії з питань військово-лікарської експертизи підпорядковуються вищим штатним військово-лікарські комісії. Рішенням штатної військово-лікарської комісії може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку. Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.

Верховний Суд в постанові від 13.06.2018 у справі № 806/526/16 зауважив, що в межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду позивача, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.

Отже, суд не може встановити чи справді до направлення позивача було додано застарілі висновки ВЛК, оскільки не має на це повноважень.

Верховний Суд у постанові від 10 лютого 2022 року у справі № 160/7153/20 зазначив, що дискреційні повноваження це повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким. З огляду на положення статті 2 КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч.2 ст.2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Враховуючи вищенаведене, питання необхідності проведення медичного огляду особи є дискреційними повноваженнями ВЛК, а питання щодо направлення на ВЛК командира частини, в якій проходить службу позивач, яка самостійно без судового втручання вирішує питання його необхідності. Крім того, суд в межах розгляду справи не вправі надавати власну оцінку на предмет наявності підстав для визнання позивача таким, що є придатний (непридатний) до військової служби.

Суд також зазначає, що відповідачем було розглянуто рапорт позивача про направлення на ВЛК, та повідомлено про те, що оскільки він відсутній у військовій частині на даний час таке питання вирішити не можливо.

Крім того, позивачем не надано доказів того, що стан його здоров`я не дозволяв прибути до військової частини.

Крім того, позивачем не надано до суду рекомендації лікаря закладу охорони здоров`я (установи) щодо направлення на медичний огляд ВЛК з метою проходження медичного огляду на предмет встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, і подальшого розгляду його МСЕК.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем розглянуто рапорт позивача від 26.08.2024 року у встановлений законодавством строк та обґрунтовано запропоновано позивачу прибути до військової частини для вирішення питання щодо направлення на ВЛК.

Отже суд приходить до висновку, що жодної бездіяльності з боку відповідача, а саме самоусунення від належного виконання обов`язку, щодо скерування позивача до військово-лікарської комісії для проходження медичного огляду на предмет встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, і подальшого розгляду його МСЕК, не було.

Додатково суд зазначає, що порушень вимог Положення №402, Інструкції № 40, Інструкції № 735, судом не встановлено.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленихст.78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, за сукупності вказаних обставин доводи позивача не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст. ст. 2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання рішення протиправним, зобов`язання направити позивача на огляд Військово-лікарської комісії для встановлення діагнозу захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко