Справа № 420/22296/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/22296/24
Перша інстанція: суддя Єфіменко К.С.,

повний текст судового рішення

складено 15.10.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Федусика А.Г., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі №420/22296/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.07.2024 ВП № 75119844 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

У С Т А Н О В И В:

15.07.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просило суд визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.07.2024 ВП № 75119844 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що повідомляв орган виконавчої служби про неможливість виконання судових рішень. Однак, відповідачем безпідставно прийнято спірну постанову про накладення штрафу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі №420/22296/24 у задоволенні адміністративного позову Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив із того, що в досліджуваних правовідносинах органом Пенсійного фонду не наведено поважних причин, які унеможливили виконання судових рішень.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ГУ ПФУ в Одеській області подано апеляційну скаргу, у якій з посилання на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає у чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів і встановлення обставин у справі та (або) застосування норм права, а зміст апеляційної скарги повністю дублює зміст позовної заяви (а.с.1-6, а.с.53-55).

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку із положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 у справі №420/16519/23 позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови в зарахуванні до страхового стажу періоду трудової діяльності ОСОБА_1 з 07.06.1979 по 26.08.1979, з 17.06.1980 по 06.08.1980, з 02.07.1981 по 27.07.1981.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу трудову діяльність ОСОБА_1 з 07.06.1979 по 26.08.1979, з 17.06.1980 по 06.08.1980, з 02.07.1981 по 27.07.1981.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі №420/16519/23 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 скасовано в частині відмови в задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність за повні місяці: серпень 2004р. та лютий 2005р. в Березівській ЗОШ №3.

Ухвалено у цій частині постанову, якою зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність за повні місяці: серпень 2004р. та лютий 2005р. в Березівській ЗОШ №3.

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 залишено без змін.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 01.04.2024 у справі №420/16519/23 ОСОБА_1 17.04.2024 видано виконавчий лист, зокрема, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність за повні місяці: серпень 2004р. та лютий 2005р. в Березівській ЗОШ №3.

Такий виконавчий документ ОСОБА_1 було пред`явлено до примусового виконання до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

За наслідком розгляду виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 17.04.2024 у справі №420/16519/23 державним виконавцем 24.05.2024 прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №75119844.

Означеним актом індивідуальної дії боржнику ГУ ПФУ в Одеській області встановлено строк на виконання рішення суду.

З матеріалів справи убачається, що 06.06.2024 Головним управлінням ПФУ в Одеській області на адресу органу виконавчої служби скеровано лист №1500-0304-5/86176, яким адресата повідомлено про неможливість виконання рішення суду у справі №420/16519/23.

Колегією суддів установлено, що 05.07.2024 старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області винесено постанову ВП №75119844 про накладення штрафу в розмірі 5100грн за невиконання боржником вимог виконавчого документа.

Не погодившись із вищевказаним індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно із ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.п.1,16, ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Частиною 4 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

З огляду на вищевикладене, накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання.

Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Разом з тим, визначальною умовою для накладення такого штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, а їх подолання для боржника було неможливим або ускладненим.

Отже, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України «Про виконавче провадження». Тобто, на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

При цьому, поважними, у розумінні наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», можуть уважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Так, як установлено колегією суддів, повідомляючи державного виконавця про неможливість виконання рішення суду у справі №420/16519/23 Головним управлінням ПФУ в Одеській області в листі №1500-0304-5/86176 від 06.06.2024 зазначено, що ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії не перебуває.

Водночас, через Вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України отримано сканкопію трудової книжки заявниці, щодо оцифрування її записів та створення електронної трудової книжки. Записи трудової книжки оцифровані, електронну трудову книжку створено. В зазначеному документі інформація про трудову діяльність ОСОБА_1 з 07.06.1979 по 26.08.1979, з 17.06.1980 по 06.08.1980, з 02.07.1981 по 27.07.1981 відсутня.

На виконання судових рішень, 03.06.2024 створено технічне звернення Скан-копія трудової книжки, до якого, на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24.10.2023 № 420/16519/23, внесено періоди роботи з 07.06.1979 по 26.08.1979, з 17.06.1980 по 06.08.1980, з 02.07.1981 по 27.07.1981.

Зарахування зазначеного періоду застрахована особа має змогу перевірити в особистому кабінеті Вебпорталу електронних послуг Пенсійного фонду України (пункт меню Електронна трудова книжка, вкладка Відцифрована ЕТК).

Згідно наявних даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування по ОСОБА_1 страховий стаж зараховано пропорційно сплаченим страховим внескам: у серпні 2004 року - 5 днів, у лютому 2005 - 26 днів.

На думку боржника, виконати судове рішення в цій частині можливо лише у разі звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії по досягненню пенсійного віку, та при прийнятті рішення про призначення їй пенсії.

За наслідком дослідження наведених Головним управлінням ПФУ в Одеській області в листі №1500-0304-5/86176 від 06.06.2024 причин, колегія суддів зазначає, що вони не є поважними, адже зумовлені суб`єктивними чинниками працівників органу Пенсійного фонду.

Суд апеляційної інстанції вказує, що здійснюючи розгляд справи №420/16519/23 П`ятий апеляційний адміністративний суд вказав на наявність у Головного управління ПФУ в Одеській області обов`язку зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 трудову діяльність за повні місяці: серпень 2004р. та лютий 2005р. в Березівській ЗОШ №3.

При цьому, жодних перешкод, як то звернення ОСОБА_1 за призначенням пенсії по досягненню пенсійного віку, та прийняття рішення про призначення їй пенсії, для зарахування спірного страхового стажу у відповідному судовому рішенні не встановлено.

Апеляційний адміністративний суд зазначає, що мотивуючи заявлені позовні вимоги Головне управління ПФУ в Одеській області фактично ставить під сумнів правомірність висновку П`ятого апеляційного адміністративного суду, який викладено в постанові від 01.04.2024 у справі №420/16519/23, яка набрала законної сили.

Між тим, означене могло слугувати підставою для оскарження відповідного судового акту в касаційному порядку, однак в жодному разі не вказує на наявність поважних причин з якими власне законодавець й пов`язує можливість уникнення від накладення штрафу.

Отже, установлені в межах розгляду даної справи фактичні обставини та зроблені судом апеляційної інстанції висновки свідчить про невиконання боржником судового рішення у справі №420/16519/23 без поважних причин, що є законодавчо передбаченою підставою для накладення на нього штрафу відповідно до приписів ст.75 Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на вказане, колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції щодо правомірності винесення органом державної виконавчої служби спірної постанови від 05.07.2024 ВП №75119844 про накладення штрафу в сумі 5100грн.

Установлені у межах розгляду даної справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені позивачем в обґрунтування позовних вимог доводи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом першої інстанції у даній справі.

За таких обставин, рішення окружного адміністративного суду є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі твердження не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення окружним адміністративним судом було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.10.2024 у справі №420/22296/24 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови від 05.07.2024 ВП № 75119844 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн. без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді А.Г. Федусик Ю.В. Осіпов