Справа № 203/4028/24
Суддя: Ханієва Ф. М.
Дата ухвалення: 2024-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 203/4028/24
Провадження № 2-а/0203/40/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.11.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в залі суду в м. Дніпрі у складі:

головуючого судді Ханієвої Ф.М.,

за участю секретаря судового засідання Клімової Н.А.,

за участі:

позивача Ковальова Ю.М. (в залі суду),

представника відповідача Давиденко О.С. (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі,

встановив:

12.08.2024 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті (далі відповідач, Укртрансбезпека) про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, в якому позивач просить суд:

- скасувати постанови по справі про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, від 15.05.2024 року, серії АА №00019738, від 16.05.2024 року, серії АА №00019787, від 03.06.2024 року, серії АА №00020188, винесені Державною службою України з безпеки на транспорті, відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на його думку, оскаржувані постанови про накладення штрафу є протиправними. Оскільки Укртрансбезпекою умисно приховано у постановах відомості про напівпричіп-контейнеровоз, та постанови не відповідають вимогам Інструкції №512. Відповідач не повідомив МВС про будь-які невідповідності щодо типу причіпу-контейнеровоза, а отже, остання визнала повну відповідність з реєстраційними даними МВС щодо приналежності вказаних причіпів до типу «контейнеровоз». Позивач вказує, що відповідач умисно застосував вагову норму як до звичайної вантажівки 40 тонн, а необхідно було застосувати збільшену вагову норму 44 тонни як до спеціалізованого трьохвісного контейнеровозу. За умови врахування правильного нормативного показника 44 тонни відсутні жодні перевищення вагових норм, а вага вантажівки становила відповідно 42,840 тонни, 42,570 тонни та 42,255 тонни, що становить 97,4%, 96,8%, 96,0%, тобто відсоткове співвідношення фактичної загальної ваги не перевищує встановленої законом вагової норми. Контейнеровоз має конструктивні особливості, що надають йому перевагу порівняно з іншими вантажними транспортними засобами в частині тиску на дорожнє покриття, що й знайшло своє відображення у вигляді законодавчого дозволу рухатись з підвищеною межею вагових параметрів.

Також позивач зазначив, що Укртрансбезпека не має жодних повноважень на проведення будь-яких аналізів наявності маркування чи фітингів, надання оцінок щодо типу транспортного засобу, а також не має в штаті експертів товарознавців, які мають право оцінювати дозвільні документи для виконання таких експертних функцій. Сертифікованою експертною установою і заводом-виробником підтверджено приналежність напівпричіпу у відповідній конструкції та з наявним обладнанням до типу «контейнеровоза», про що видано протокол перевірки технічного стану. Відповідач повинен був провести розгляд справи за його участі, щоб надати йому можливість на додаткові пояснення, проте обмежився формальним складанням постанов.

Тому позивач звернувся до суду з позовом про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

20.09.2024 року в системі «Електронний суд» відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що дії відповідача під час розгляду справи про адміністративне правопорушення були правомірними. Оскільки положеннями чинного законодавства визначені повноваження Укртрансбезпеки щодо контролю за рухом транспортних засобів з перевищенням габаритно-вагових параметрів, а також порядок здійснення такого контролю. Як наслідок, відповідач виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та може накладати адміністративні стягнення. Відповідачем було встановлено перевищення нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України, із врахуванням вимірів, похибки вагових та габаритних параметрів зазначеного транспортного засобу позивача, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортного засобу на ділянці автомобільної дороги.

Відповідач наголосив, що застосував методику розрахунку відсоткового перевищення навантаження, при вирішенні питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, за формулою, за якою відсоткове та натуральне значення перевищення максимально допустимої маси транспортних засобів отримується з врахуванням допустимої похибки вимірювання вагового комплексу, яка складає до 10% щодо визначення загальної маси транспортного засобу та 16% щодо навантаження на осі.

Так, відповідно до оскаржуваної постанови серії АА №00019738 від 15.05.2024, навантаження на загальну масу транспортного засобу склало 42,840 тонн, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 7,1% (2,84 тонни); відповідно до постанови серії АА №00019787 від 16.05.2024, 42,570 тонни, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 6,425% (2,57 тонни); відповідно до постанови серії АА №00020188 від 03.06.2024, 42,255 тонни, тобто з перевищенням нормативних параметрів навантаження (з урахуванням похибки пристрою) на 5,638% (2,255 тонни).

Також відповідач зазначив, що Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 № 512 (надалі Інструкція №512) затверджено лише форму, а не вимоги до змісту постанови. Дана форма визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися у постанові в залежності від обставин вчинення правопорушення.

Тому, на думку відповідача, оскаржувані постанови відповідають вказаній Інструкції №512 та відповідають вимогам, визначеним КУпАП щодо відомостей, що зазначаються у постанові про адміністративні правопорушення.

Крім того, відповідач вказує, що з фотофіксації правопорушення видно, що транспортний засіб проходив рамку вагового контролю одночасно з напівпричепом, проте його окреме визначення у постанові не вимагається. Оскільки напівпричіп це транспортний засіб без джерела енергії та самостійно пересуватись і перевозити вантажі по дорогах не може. Отже, рушійною силою для нього є саме тягач, який є основним транспортним засобом, котрий здійснює перевезення вантажів, власник якого є суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, в тому числі за ст. 132-1 КУпАП. Максимально допустимі вагові параметри для транспортного засобу в такому разі складають 40 тонн (загальна маса).

Проте спеціалізований сідловий тягач на платформі для контейнерів перевозив не контейнер. Фотографія транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення не містить жодних ознак перевезення на напівпричепі контейнера, оскільки відсутнє маркування контейнеру (розпізнавальний знак; номер контейнера; найменування власника контейнера; вантажність і маса тари контейнера, кг; внутрішній об`єм контейнера, куб.м; місце, місяць і рік виготовлення контейнера; час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера). З фотофіксації правопорушення встановлено, що відсутні кутові фітинги та маркування, котре має бути нанесене на контейнер, відповідно до вимог чинного законодавства.

За твердженнями відповідача, позивач не надав доказів використання спеціального колісного транспортного засобу контейнеровоза для перевезення контейнера із відповідним маркуванням. У разі врахування того, що перевезення здійснювалось контейнеровозом, то позивач мав би дотриматися Правил перевезення вантажів у контейнерах. Оскільки забороняється перевозити в універсальних контейнерах, зокрема, сипучі вантажі без тари, а номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера. Позивач не довів факту перевезення контейнеровозом саме контейнеру та здійснював вантажні перевезення контейнеровозом з порушенням правил його експлуатації в розумінні міжнародних та національних норм. Дані товарно-транспортних накладних не можуть спростовувати даних автоматичних вагових комплексів.

Тому відповідач вважає, що кожна оскаржувана постанова ухвалена уповноваженою посадовою особою, в порядку та спосіб, встановлені законодавством, стягнення накладено в межах санкції статті КУпАП та з дотриманням строків накладення адміністративного стягнення.

З огляду на вище вказане, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні.

Під час судового засідання позивач підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, зазначивши підстави звернення з позов до суду таким чином, як про це вказано вище.

Також позивач наголосив, що він здійснював перевезення вантажу контейнеровозом, що має заводський номер, з допустимою величиною перевезень у 44 тонни. Причіп має задній номерний знак, проте цього не було враховано відповідачем під час складання оскаржуваних постанов, оскільки показано тільки передній державний номерний знак тягача. У системі не було даних по причепу, тому система і не сформувала їх автоматично. Тобто позивач стверджує, що відповідач під час складання оскаржуваних постанов не встановив всіх необхідних ідентифікаційних даних транспортного засобу. На думку позивача, якщо причіп не є контейнеровозом, то він є замінним кузовом.

Представник відповідача під час судового засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд відмовити у їх задоволенні. Вона пояснила підстави своїх заперечень проти позовних вимог таким чином, як про це вказано у відзиві на позов. Також представник відповідача наголосила, що позивач не надав доказів того, що вантаж перевозився саме контейнеровозом, бо не надано договорів на перевезення вантажу, а на фотофіксації на даху причепа не зафіксовано маркування та пломбування, що причіп є контейнеровозом. При цьому вантаж перевозився насипом. Позивач не надав доказів проходження сертифікації контейнеровозом, а технічний паспорт на причіп складений іноземною мовою без перекладу, тому неможливо встановити його зміст. На думку відповідача, оскільки позивач не довів того, що причіп є контейнеровозом, то це є зерновозом, що перевозить зерно насипом.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 20.08.2024 року було поновлено позивачу строк на подання адміністративного позову та відкрито провадження в адміністративній справі, призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

У чергове судове засідання 29.11.2024 року з`явились всі учасники справи.

Під час судового засідання суд заслухав усні пояснення учасників справи по суті спору, дослідив письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що 15.05.2024 відповідачем складено постанову серії АА №00019738, згідно з якою встановлено, що 13.05.2024 о 20 год. 30 хв., за адресою Н-31, км 122+000, Полтавська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.460 , д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 7,1% (2,84 тонни), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з цим, відповідачем було постановлено притягнути позивача до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Відповідачем 16.05.2024 складено постанову серії АА №00019787, згідно з якою встановлено, що 15.05.2024 о 20 год. 15 хв., за адресою Н-31, км 122+000, Полтавська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.460, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів, зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 6,425% (2,57 тонни), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з цим, відповідачем було постановлено притягнути позивача до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500,00 грн.

Відповідачем 03.06.2024 було складено постанову серії АА №00020188, згідно з якою встановлено, що 29.04.2024 о 22 год. 12 хв., за адресою Н-31, км 122+000, Полтавська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб MAN TGX 26.460, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 5,638% (2,255 тонни), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тонн, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв`язку з цим, відповідачем було постановлено притягнути позивача до адміністративної відповідальності та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500,00 грн.

За відомостями з товарно-транспортних накладних від 13.05.2024 року, 15.05.2024 року, 29.04.2024 року, наданих позивачем, видно, що позивач здійснював перевезення вантажу: соя врожаю 2023 року насипом, масою брутто 43,710 тонн, 43,210 тонн, 43,540 тонн, відповідно, автомобілем: MAN TGX 26.460, д.н.з. НОМЕР_2 , спеціалізований вантажний сідловий тягач, причіп/напівпричіп: General Trailers, Benalu, д.н.з. НОМЕР_3 , спеціалізований напівпричіп-контейнеровоз.

За відомостями зі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , СТО №825404, ТОВ «Терралайн» є власником транспортних засобів MAN TGX 26.460, д.н.з. НОМЕР_2 , спеціалізований вантажний сідловий тягач, та General Trailers, Benalu, д.н.з. НОМЕР_3 , спеціалізований напівпричіп, напівпричіп-контейнеровоз, напівпричіп-контейнеровоз з підйомним механізмом для перевезення контейнерів та замінних кузовів з тентом.

Відповідно до протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу №00776-00025-24 від 05.01.2024 року, транспортний засіб General Trailers, Benalu, д.н.з. НОМЕР_3 , напівпричіп-контейнеровоз з підйомним механізмом для перевезення контейнерів та замінних кузовів з тентом, після технічного контролю визнано технічно справним.

На підтвердження того факту, що напівпричіп є контейнеровозом позивач також надав суду документ, складений іноземною мовою без перекладу на українську мову, тому його зміст неможливо встановити, та електронну митну декларацію від 04.10.2023 року.

Відповідач на підтвердження технічної справності приладу автоматичного зважування дорожніх транспортних засобів у русі Wim 8, Waga-Wim35, зав. №2, на який здійснювалась фіксація порушення, надав суду свідоцтво про повірку від 07.11.2023 року №04/4381; 1468, чинне до 07.11.2024 року, що відповідають вимогам ДСТУ OIML R 134-1:2010.

Також відповідач долучив матеріали фотофіксації вказаним автоматичним приладом адміністративного правопорушення з місця події 13.05.2024, вага 47,6, 15.05.2024, вага 47,3, 29.04.2024, вага 46,95, та на яких зображено транспортний засіб MAN, д.н.з. НОМЕР_2 .

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України від 5 квітня 2001 року №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі Закон №2344-III), відповідно до частини 12 статті 6 якого державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 8 вересня 2005 року №2862-IV (далі Закон №2862-IV) визначено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII (далі Закон №3353-XII) передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоча б один з їх габаритних та/або вагових параметрів перевищує нормативи, визначені цим пунктом, здійснюється відповідно до Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року №30 «Про проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами» (надалі Правила №30).

Рух транспортних засобів та їх составів, фактична маса та навантаження на вісь яких перевищують параметри, визначені підпунктами «б» та «в» цього пункту, у разі перевезення подільних вантажів забороняється.

Пунктом 25 Правил №30 встановлено, що забороняється проїзд великогабаритних та великовагових транспортних засобів без дозволу, зазначеного у пункті 4 цих Правил, або документа, який підтверджує внесення плати за проїзд, що повинні знаходитися у водія і пред`являтися на вимогу уповноважених осіб.

Згідно пункту 4 Правил № 30, рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

До основних завдань Укртрансбезпеки віднесено, зокрема здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.

Відповідно до пункту 5 Положення, Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю; у випадках, передбачених законом, складає протоколи про адміністративні правопорушення, розглядає справи про адміністративні правопорушення і накладає адміністративні стягнення.

Згідно з пунктом 7 Положення, Укртрансбезпека для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема: використовувати у своїй діяльності транспортні засоби, зокрема спеціалізовані, та засоби вимірювальної техніки; у разі виявлення порушень законодавства щодо габаритно-вагового контролю під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі), копіювати, сканувати документи, які пред`являють водії транспортних засобів під час проведення такої перевірки, та використовувати їх як доказ під час розгляду справ про порушення законодавства; використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі.

Згідно з частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП, (в редакції, чинній станом на момент вчинення адміністративного правопорушення), перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі, зокрема, п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно.

Згідно з пунктом 1.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (далі ПДР, ПДР України, в редакції, чинній на момент вчинення адміністративного правопорушення), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.22.5 ПДР, рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують, зокрема, трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом: максимальне значення для автомобільних доріг державного значення: 40 тонн.

Механізм фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі визначено Порядком фіксації адміністративних правопорушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті в автоматичному режимі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2019 №1174 (надалі Порядок фіксації адміністративних правопорушень, Порядок №1174).

Інформація від автоматичних пунктів передається до інформаційно-телекомунікаційної системи у вигляді метаданих (пункт 14 Порядку фіксації адміністративних правопорушень).

Відповідно до пункту 17 Порядку №1174, у постанові про накладення адміністративного стягнення за правопорушення, зафіксоване в автоматичному режимі, зазначаються виміряні з урахуванням похибки вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 27.09.2021 №512 (надалі Інструкція №512) затверджено форму постанову у справі про адміністративне правопорушення, що визначає перелік інформаційних даних, які можуть міститися в постанові в залежності від обставин вчинення порушення.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», причіп це транспортний засіб без власного джерела енергії, пристосований для буксирування автомобілем; напівпричіп - причіп, вісь (осі) якого розміщено позаду центра мас транспортного засобу (за умови рівномірного завантаження) і який обладнано зчіпним пристроєм, що забезпечує передачу горизонтальних і вертикальних зусиль на інший транспортний засіб, що виконує функції тягача.

Положеннями пункту 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 року №363, визначено, що сідельний тягач автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для буксирування напівпричепа.

Згідно з пунктом 16 частини 1 статті 4 Митного кодексу України, контейнер це транспортне обладнання (клітка, знімна цистерна або подібний засіб), що: а) являє собою повністю або частково закриту ємність, призначену для поміщення в неї вантажів; б) має постійний характер і завдяки цьому є достатньо міцним, щоб слугувати для багаторазового використання; в) спеціально сконструйоване для полегшення перевезення вантажів одним або кількома видами транспорту без проміжного перевантаження; г) сконструйоване таким чином, щоб полегшити його перевантаження, зокрема з одного виду транспорту на інший; ґ) сконструйоване таким чином, щоб його можна було легко завантажувати та розвантажувати; д) що має внутрішній об`єм не менше одного метра кубічного.

Відповідно до положень Міжнародної конвенції про безпечні контейнери від 02.12.1972 року з Поправками від 04.11.1993 року (06.09.1977 року відбулось набрання чинності для України міжнародного договору), на кожному контейнері всі маркування максимальної маси брутто повинні відповідати інформації стосовно максимальної маси брутто на табличці про допуск за умовами безпеки. Табличка повинна містити таку інформацію, принаймні англійською або французькою мовами: допуск за умовами безпеки КБК; країна та номер допуску; дата (місяць і рік) виготовлення; ідентифікаційний номер контейнера, наданий заводом-виробником, або - для існуючих контейнерів, у яких цей номер невідомий, - номер, наданий Адміністрацією; максимальна експлуатаційна маса брутто (кілограми та фунти), припустиме навантаження на штабелювання при 1,8 (кілограми та фунти); сила під час поперечного випробування на твердість конструкції (Ньютони).

Відповідно до розділу 17 Наказу Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 «Про затвердження правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні», а саме «Правила перевезення вантажів у контейнерах», забороняється перевозити в універсальних контейнерах вантажі, які швидко псуються, сипучі вантажі без тари, вибухові, займисті, їдкі та отруйні речовини, смердючі вантажі та ті, які забруднюють стіни і підлогу контейнера, а також вантажі, які не можуть бути завантажені в контейнер або вивантажені з нього без застосування вантажно-розвантажувальних механізмів.

Універсальні автомобільні контейнери, що належать перевізникам, повинні мати єдину нумерацію, а також нанесене фарбою, що контрастно виділяється від кольору контейнера, таке маркування: - розпізнавальний знак; - номер контейнера; - найменування власника контейнера; - вантажність і маса тари контейнера, кг; - внутрішній об`єм контейнера, куб.м; - місце, місяць і рік виготовлення контейнера; - час останнього капітального ремонту і наступного ремонту контейнера.

Номер контейнера наноситься на всіх бокових стінках, даху і всередині контейнера.

Універсальні автомобільні та спеціальні контейнери, які належать власникам вантажу, повинні мати маркування, яке запроваджене власником майна. При цьому обов`язково наноситься вантажність і маса тари контейнера, а також внутрішній об`єм контейнера (куб.м).

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, перевізником визначено фізичну або юридичну особу суб`єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відповідно до пунктів 17.9, 17.10 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, приймання вантажів для перевезення в контейнерах здійснюється: при наявності Договору - на підставі заявки, а при відсутності Договору - разового договору.

Для перевезення вантажів у контейнерах у Договорі обумовлюються:

- обсяги перевезень вантажів у контейнерах кожного типу;

- графік завезення порожніх і вивезення завантажених контейнерів від вантажовідправника;

- порядок виконання завантаження і розвантаження контейнерів (із зніманням чи без знімання їх з рухомого складу, виконавець механізованого вантаження і розвантаження контейнерів з рухомого складу);

- надання вантажовідправником і вантажоодержувачем майданчиків для короткочасного зберігання контейнерів;

- порядок і терміни повернення порожніх контейнерів;

- термін обороту контейнерів.

Відповідно до положень статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз викладеного вище вказує, що Укртрансбезпека з метою забезпечення виконання покладених на неї законодавством завдань, зокрема в частині здійснення габаритно-вагового контролю транспортних засобів, має право, зокрема, проводити рейдові перевірки (перевірки на дорозі); використовувати засоби фото- і відеофіксації процесу перевірки, зокрема в автоматичному режимі, тобто виконує функції габаритно-вагового контролю транспортних засобів та може накладати адміністративні стягнення. Здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою, зокрема на автомобільному транспорті, може здійснюватися шляхом встановлення на автомобільних дорогах автоматичних пунктів комплекс технічних засобів, що здатні в автоматичному режимі, зокрема, вимірювати загальну масу транспортного засобу; визначати кількості осей транспортного засобу; вимірювати навантаження, що припадають на кожну вісь транспортного засобу.

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що оскаржувані постанови за своїм змістом відповідають вимогам та формі, що визначені чинним законодавством. З фотофіксації правопорушення видно, що транспортний засіб позивача проходив рамку вагового контролю одночасно з напівпричепом. Проте позивачем не надано суду доказів використання спеціального колісного транспортного засобу контейнеровоза для перевезення контейнера із відповідним маркуванням. Відсутність контейнеру підтверджується і фотознімками, зробленими під час фіксації факту порушення. Тобто позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що вантаж перевозився за допомогою контейнерів. Адже належним доказом надання послуг з перевезення вантажу контейнеровозом є саме договір про перевезення вантажів контейнером, а не товарно-транспортні накладні, надані позивачем.

Отже, позивач не довів того, що здійснювалось перевезення контейнеровозом саме контейнеру. При цьому суд відхиляє як неналежний та недопустимий доказ документ, наданий суду, складений іноземною мовою. Оскільки суду не надано нотаріально посвідчений його переклад. У судовому засіданні позивач пояснив, що це є технічний паспорт причепа/напівпричепа, проте цього судом не встановлено. Водночас відомості з ЕМД не можуть бути належним доказом на підтвердження технічних характеристик транспортного засобу, хоча містять відомості про нього під час його митного оформлення.

При цьому факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення позивачем одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу, та не спростовує факту перевищення вагових параметрів в момент вчинення адміністративного правопорушення. Суд враховує і те, що фіксація правопорушень була проведена в автоматичному режимі на автоматичних пунктах, із урахуванням похибки та виду автомобіля. Автоматичні пункти здійснюють фіксацію порушення вагових норм на підставі Порядку №1174. Відомості з товарно-транспортних накладних не можуть спростовувати відомості, вказані автоматичними ваговими комплексами.

Також суд враховує і те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у нього є дозвіл на перевезення вантажу автомобільними дорогами України з перевищенням допустимих та законодавчо встановлених меж, зокрема, як він стверджує, у дозволені йому 44 тонни.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо порушення відповідачем норм чинного законодавства під час складання оскаржуваних постанов не знайшли свого підтвердження. Сторона відповідача правомірно склала постанови у справі про адміністративне правопорушення, встановивши наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в діях позивача.

Тому у суду відсутні правові підстави для задоволення адміністративного позову, а складені відповідачем постанови є законними та такими, що скасуванню не підлягають.

Відповідно до статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

У разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З урахуванням мотивів суду, судові витраті зі сплати судового збору покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

V. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви та вирішення питання про судові витрати.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити, та відповідно до ст. 139 КАС України, судові витраті зі сплати судового збору покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 90, 139, 241-246, 255, 257, 262, 286, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, відмовити.

Судові витраті зі сплати судового збору покладаються на позивача та йому не відшкодовуються.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений та проголошений 29.11.2024 року.

Суддя Ф.М. Ханієва