Справа № 320/21579/23
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Чернігів Справа № 320/21579/23

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у прощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

У С Т А Н О В И В:

Міністерство юстиції України (далі Мін`юст, позивач) 23.06.2023 звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач), у якому просить стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 110 719,84 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок лічильної помилки відповідач отримав матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у більшому розмірі, ніж фактично підлягало до виплати. На сьогодні спірні кошти перебувають у розпорядженні відповідача та Мін`юсту не повернуті. При цьому, позивач звертає увагу, що з огляду на отримуваний відповідачем розмір заробітної плати, він знав про отриману ним матеріальну допомогу у вищому розмірі (десятикратному), однак для з`ясування цієї обставини до Бухгалтерської служби Мін`юсту не звернувся. Вказане свідчить про недобросовісність ОСОБА_1 у спірних правовідносинах.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 06.07.2023 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.08.2023 справу №320/21579/23 передано за підсудністю до Чернігівського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 у відкритті провадження по справі відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.09.2024 ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 15.09.2023 скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Відповідач подав відзив на позов, у якому позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити та зазначив, що спірна виплата була ним отримана після її погодження бухгалтерською службою. З відповідної суми було утримано податки та збори. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 зазначає, що кошти ним отримані в установленому законом порядку, на підставі затвердженої наказом заяви, що свідчить про відсутність зловживань та недобросовісності з його сторони. Крім того, відповідач зазначив, що у випадку зайво виплачених внаслідок лічильних помилок коштів, Мін`юст мав право видати наказ про їх відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми. Проте відповідачем відповідний наказ виданий не був. У свою чергу, керівники підприємств, установ, організацій та їх заступники, а також керівники структурних підрозділів у відповідності з законодавством несуть обмежену матеріальну відповідальність у випадку, зокрема заподіяння шкоди підприємству, установі організації у зв`язку із зайвими грошовими виплатами працівникам. На вказаних посадових осіб покладається матеріальна відповідальність, якщо з їх вини не було своєчасно вжито заходи для стягнення шкоди з безпосередніх заподіювачів її й таку можливість підприємство втратило.

Додатково відповідач зазначав про недотримання позивачем строків звернення до суду з позовом.

Позивач подав відповідь на відзив, у якій позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити, наполягав на дотриманні ним процесуального законодавства.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, у яких свою правову позицію підтримав, наполягав на необґрунтованості позову.

Дослідивши матеріали справи, суд установив такі обставини.

ОСОБА_1 у період з 14.09.2020 до 04.04.2023 проходив державну службу в Мін`юсті на посаді головного спеціаліста відділу цивільного права Управління цивільного та комерційного права Департаменту приватного права (а.с. 13-15, 35).

Наказом Мін`юсту від 04.07.2022 №323/к відповідачу надано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі середньомісячної заробітної плати (а.с. 17).

Відповідно до розрахунково-платіжної відомості за липень 2022 року ОСОБА_1 нарахована матеріальна допомога на соціально-побутові питання в сумі 190 979,80 грн. Після сплати обов`язкових податків та зборів розмір допомоги до виплати склав 153 738,74 грн. (а.с. 18).

Тобто, як зазначає позивач, внаслідок лічильної помилки відповідачу нараховано матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у значно більшому розмірі, а саме 190 979,80 грн. замість 19 097,98 грн. (без врахування податків та зборів).

Після виявлення вказаної обставини Мін`юст звернувся до ОСОБА_1 з листом від 03.02.2023 за №13159/16.2.2/31-23, у якому просив в строк до травня 2023 року повернути зайво отриману відповідачем допомогу. До повернення відповідачу визначено суму 120 719,85 грн., з урахуванням: правильної суми допомоги для вирішення соціально-побутових питань, невиплаченої суми грошової допомоги на оздоровлення в розмірі 19 434,80 грн. (без податків та зборів) та повернутих в січні 2023 року 2000,00 грн. Про прийняте рішення відповідач мав повідомити Бухгалтерську службу Мін`юсту в термін до 08.02.2023 (а.с. 26-27).

Оскільки станом на 01.03.2023 відповідач відповідь на вищевказаний лист не надав, листом від 01.03.2023 позивач повторно просив ОСОБА_1 в термін до 03.03.2023 надати інформацію про строки повернення коштів (а.с. 28).

У зв`язку з ненаданням відповіді Мін`юст листом від 20.03.2023 просив відповідача повідомити про строки повернення зайво нарахованих коштів в термін до 22.03.2023 (а.с. 29).

У березні 2023 року відповідач додатково повернув на рахунок Мін`юсту кошти в сумі 10000,01 грн. (а.с. 31-34).

Разом з тим, у строк, встановлений в листі від 03.02.2023, ОСОБА_1 залишок надміру отриманих коштів в сумі 110 719,84 грн. не повернув, у зв`язку з чим Мін`юст звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує такі норми права.

Відповідно до статті 1 Закону України від 10.12.2015 №889-VIII «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Державний службовець має право на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення) (пункт 4 частини першої статті 7 Закону №889-VIII).

Відповідно до статті 54 Закону №889-VIII державним службовцям може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань.

Порядок надання та розмір такої допомоги затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.08.2016 №500 (далі Порядок, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, відповідно до вимог Порядку державним службовцям матеріальна допомога може надаватися один раз на рік у розмірі середньомісячної заробітної плати на підставі особистої заяви. Рішення про надання матеріальної допомоги державним службовцям приймається керівником державної служби у державному органі в межах затвердженого фонду оплати праці.

Відповідно до матеріалів справи середньомісячна заробітна плата відповідача на момент призначення та виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не перевищувала 19000,00 грн. (а.с. 16).

У зв`язку з наведеним, відповідно до розрахунку позивача розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка мала бути нарахована відповідачу відповідно до наказу від 04.07.2022 №323/к, склав 19097,98 грн. (без відрахування податків та зборів).

Разом з тим, внаслідок лічильної помилки відповідачу нараховано вказану допомогу в сумі 190 797,80 грн. (без відрахування податків та зборів).

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, зобов`язання з безпідставного придбання майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; здійснення набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом.

Водночас стаття 1215 Цивільного кодексу України встановлює випадки, коли отримане набувачем від іншої особи майно, яке зовні могло б бути розцінене як безпідставно набуте, насправді не є таким.

Відповідно до вказаної норми закону не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 по справі №753/15556/15-ц вказала, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Предметом спору у цій справі є наявність підстав для стягнення з відповідача зайво отриманих ним сум матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої у липні 2022 року.

Відповідно до вимог статті 1215 Цивільного кодексу України заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, надані фізичній особі як засіб до існування, не підлягають поверненню, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені дві обов`язкові умови, за яких заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, не підлягають поверненню: 1) відсутність рахункової помилки з боку особи, яка здійснила виплату; 2) відсутність недобросовісності з боку набувача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15-ц зазначив, що згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Як зазначає позивач, внаслідок лічильної помилки, а саме помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму (введено цифру відсотку для нарахування допомоги 1000 замість 100), відповідачу нараховано кошти в сумі 190 979,80 грн. замість 19 097,98 грн.

За таких обставин позивачем допущено рахункову помилку під час нарахування відповідачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у липні 2022 року, у зв`язку з чим у даному випадку правило щодо неповернення заробітної плати не застосовується.

Факт рахункової помилки підтверджується розрахунковим листом ОСОБА_1 за липень 2022 року, а факт виплати відповідних сум грошового забезпечення відповідачу зведеною відомістю №229 сум відпускних, з/п за 1 пол. липня для зарахування на карткові рахунки від 12.07.2022.

Оскільки обидва випадки набуття заробітної плати без достатніх підстав в цьому спорі присутні, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок у поверненні безпідставно набутих ним коштів у розмірі 110 719,84 грн.

При цьому, доводи відповідача про недотримання позивачем строків звернення до суду з позовом суд вважає необґрунтованими, враховуючи таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 11 жовтня 2023 року по справі №520/10899/22, питання щодо повернення надмірно виплаченого грошового забезпечення не відносяться до спорів, які виникли з підстав проходження публічної служби (частина п`ята статті 122 КАС України), а отже, відповідно, до них мають застосовуватися приписи абзацу другого частини другої статті 122 КАС України, якими встановлено тримісячний строк звернення до суду, який, якщо не встановлено іншого, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом в постановах від 30 серпня 2023 року по справі №520/1986/23, від 07 вересня 2023 року по справі №520/2134/23 та від 25 січня 2024 року по справі №520/2137/23.

Відповідно до матеріалів справи підстави, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення даного позову, виникли після несплати відповідачем у строк, встановлений листом від 03.02.2023 №13159/16.2.2/31-23 (до травня 2023 року), спірних коштів.

Тобто, у спірних правовідносинах Мін`юстом позов мав бути поданий до суду в межах трьох місяців, починаючи з травня 2023 року.

Відповідно до відмітки канцелярії Київського окружного адміністративного суду, позовна заява подана 23.06.2023, тобто в межах встановлених строків.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити.

Ухвалюючи дане судове рішення суд враховує статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практику Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновок №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (пункт 58), «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява №30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів передбачено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про стягнення коштів задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України зайво виплачені кошти в сумі 110 719 (сто десять тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 84 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 27 листопада 2024 року.

Позивач: Міністерство юстиції України (, вул. Архітектора Городецького, буд. 13, м. Київ, 01001).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Суддя С.В. Бородавкіна