Справа № 500/3930/24
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3930/24

26 листопада 2024 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Подлісної І.М. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11 червня 2024 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті Віталієм Сушко винесено постанову №067023 про застосування щодо ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за порушення абз.3 ч.І ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Позивач вважає, що зазначене рішення прийняте з порушенням вимог законодавства є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 28.06.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Даною ухвалою встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 11.07.2024. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Згідно пункту 26 Порядку № 1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника.

Розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт по акту №АР042759 від 23.04.2024 було призначено на 11.06.2024, про що повідомлено позивача та проведено за її участі.

Абзацом 2 статті 27 Порядку № 1567 визначено, що за наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Враховуючи зафіксовані порушення законодавства, 11.06.2024 було винесено оскаржувану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000 грн., відповідно абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за відсутність на момент проведення перевірки, тахокарт у кількості передбаченій законодавством.

Згідно пункту 29 Порядку № 1567 копія постанови видається не пізніше ніж протягом трьох днів після її винесення уповноваженій особі автомобільного перевізника під розписку чи надсилається рекомендованим листом із повідомленням.

Постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ067023 від 11.06.2024 отримана позивачкою особисто про що зроблено відмітку на постанові.

Отже, непред`явлення зазначених у статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів під час проведення перевірки свідчить про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком для застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Враховуюче вищевикладене, представник відповідача вважає, що доводи позовної заяви не підтверджують порушення в діях контролюючого органу під час проведення рейдової перевірки, а оскаржувана постанова винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22.07.2024 до Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 12.08.2024 ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання та призначено судове засідання на 24.09.2024 о 10:45 год.

Ухвалою суду від 24.09.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 15.10.2024 о 10:45 год. для підготовки до надання нових пояснень по справі.

13.10.2024 позивачем подано пояснення по даній справі.

Ухвалою суду від 15.10.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 30.10.2024 о 10:45 год.

Ухвалою суду від 30.10.2024, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 26.11.2024 о 12:00 год.

Учасники справи подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а тому враховуючи положення статей 194, 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проведено у порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно з ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Враховуючи положення ч.3 ст.194, ч.9 ст.205 та ч.4 ст. 229 КАС України, суд дійшов висновку про наявність підстав розгляду даної справи в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши подані до суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

Посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) в Івано-Франківській області на підставі щотижневого графіка проведення рейдових перевірок від 19.04.2024 №32535/27/27-24 та направлення на рейдову перевірку №000360 від 19.04.2024 проведено рейдову перевірку (перевірку на дорозі) на А/Д Н-10 км 105+900, Івано-Франківська область.

23.04.2024 при проведенні рейдової перевірки (перевірки на дорозі), перевірено транспортний засіб марки Mercedes-Benz н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво реєстрації т/з НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , посвідчення водія НОМЕР_3 .

Транспортний засіб належить ОСОБА_1 .

Під час здійснення заходів державного нагляду (контролю), перевірено наявність документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт.

Під час перевірки встановлено:

- транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ н.з. НОМЕР_1 , відповідно до пункту F.1 свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 повна маса транспортного засобу становить 18000 кг, обладнаний аналоговим тахографом;

- автомобільний перевізник не забезпечив водія документами передбаченими ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: на момент перевірки мають бути в наявності записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення, зафіксовані тахогафом (тахокарта за поточну робочу зміну водія та 28 тахокарт з дня закінчення поточної робочої зміни водія) або бланк підтвердження діяльності водія.

На час проведення перевірки відсутні записи роботи тахографа за попередні дні, а також відсутній бланк підтвердження діяльності водія.

11 червня 2024 року начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті Віталієм Сушко винесено постанову №067023 про застосування щодо ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за порушення абз.3 ч.І ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Не погодившись із оскаржуваним рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні , затверджених наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 року №363 (надалі- Правила), саме товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні , основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. У цій накладній , серед іншого, обов`язково повинно бути зазначено найменування Перевізника та/або експедитора, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено , що товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ.

Пунктом 11.3. Правил встановлено , що товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках.

У відповідності з п.11.5., у разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником спеціалізованого вантажного автомобіля-контейнеровоза MERCEDES BENZ 1824 реєстр.номер НОМЕР_1 , 1994 року випуску. Зазначений автомобіль придбано нею у 2015-му році і відразу ж передано у користування своєму чоловікові ОСОБА_2 , про що свідчить відповідний запис у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , видане центром ДАІ 6102 25.06.2015 року.

Відповідно до Конституції України, Цивільного Кодексу України, Правил дорожнього руху України, затверджених ПКМ України від 10.10.2001 року №1306 позивач як власник транспортного засобу, передала належний їй транспортний засіб у користування іншій особі (чоловікові), що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, при цьому передала йому реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Щодо порядку та умов використання належного їй автомобіля MERCEDES BENZ 1824 реєстр.номер НОМЕР_1 , вона з чоловіком домовилися шляхом укладання Договору позички наземного самохідного транспортного засобу у день державної реєстрації ТЗ.

Станом на день розгляду адміністративної справи користувачем ТЗ належним чином виконуються умови вказаного договору і претензій до свого чоловіка з приводу користування належним їйавтомобілем позивач не має.

ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, здійснює перевезення та реалізацію сільськогосподарської продукції. Усіма питаннями, пов`язаними з використанням транспортного засобу (технічне обслуговування, ремонт, заправлення паливно-мастильними матеріалами, проходження технічних оглядів , страхування, забезпечення необхідними документами для перевезення вантажів, обліку робочого часу та відпочинку водія) також займається ОСОБА_2 .

Позивач працює вчителем у Кременецькому ліцеї, викладає предмет «Мистецтво», не здійснює жодної господарської діяльності, не є суб`єктом господарювання. Жодного відношення до господарської діяльності свого чоловіка не має.

Автомобільний перевізник, відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

автомобільний самозайнятий перевізник - це фізична особа - суб`єкт господарювання, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів на таксі без застосування праці найманих водіїв.

Статтею 33 Закону №2344-111 визначено, що автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.

Статтею 50 Закону №2344-111 встановлено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо).

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно ч.ч.І, 2 ст.55 ГК України, суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Згідно положень п. 2 ч.2 ст. 5 Господарського кодексу України, ст.33 Закону № 2344-ІІІ, суб`єктами господарювання визнаються громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці; автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах.

Відповідно до ч.І ст.238 Господарського кодексу України , за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб`єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною другою ст.238 ГК України встановлено, що види адміністративно-господарських санкцій, умови та порядок їх застосування визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Адміністративно-господарські санкції можуть бути встановлені виключно законами.

Ст. 239 ГК України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом, можуть застосовувати до суб`єктів господарювання адміністративно-господарські санкції у вигляді адміністративно-господарського штрафу.

Відповідно до ч.І ст. 241 ГК України, адміністративно-господарський штраф - це грошова сума, що сплачується суб`єктом господарювання до відповідного бюджету у разі порушення ним встановлених правил здійснення господарської діяльності.

Частиною другою зазначеної статті ГК України встановлено , що перелік порушень, за які з суб`єкта господарювання стягується штраф, розмір і порядок його стягнення визначаються законами, що регулюють податкові та інші відносини, в яких допущено правопорушення.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту , державне регулювання та контроль діяльності автомобільного транспорту , відповідальність перевізників за порушення законодавства про автомобільний транспорт визначаються Законом України «Про автомобільний транспорт» (Закон №2344-111).

Відповідно до ч.І ст.60 Закону №2344-111, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи .

Таким чином, застосування відповідним органом державної влади адміністративно-господарського штрафу за порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідно до ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» можливе лише до суб`єкта господарювання, а саме до фізичної особи-підприємця або юридичної особи.

Відтак, суд вважає, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №067023 винесена з порушенням вимог Конституції України, Господарського кодексу України, Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про адміністративну процедуру», чим порушено принципи верховенства права та юридичної визначеності, завдано шкоди охоронюваним законом інтересам позивача.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, належним чином не заперечені відповідачем, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Оскільки, позов підлягає до задоволення, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сплачена сума судового збору у розмірі 1211.20 грн. згідно квитанції від 21.06.2024.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Тернопільській області №067023 від 11.06.2024 про застосування щодо ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч ) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: АДРЕСА_1 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 );

відповідач:

- Відділ державного нагляду (контролю) у Тернопільській області Державної служби України з безпеки на транспорті (місцезнаходження/місце проживання: вул. Тролейбусна, 12,м. Тернопіль,Тернопільська обл., Тернопільський р-н,46027 код ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845).

Головуючий суддя Подлісна І.М.