Справа № 200/4276/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року справа №200/4276/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В. розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 р. у справі № 200/4276/24 (головуючий І інстанції Кониченко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач 25.06.2024р. звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування середньомісячного заробітку пенсіонера та пільгового стажу для розрахунку пенсії; не проведення розрахунку пенсії з урахуванням індексації /автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії; не проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації/автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії; не виплатити компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації/автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії; зобов`язання здійснити розрахунок пенсії з урахуванням середньомісячного заробітку пенсіонера та пільгового стажу для розрахунку пенсії; з урахуванням індексації /автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії, з урахуванням розрахунку компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації/автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії та виплатити компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації / автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 05 липня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2024 року позовну заяву залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою, в обґрунтування якого зазначив, що 13.04.2021р. відповідач повідомив в своєму листі про відмову у наданні інформації, тобто, саме рішення, у вигляді індивідуального акту (рішення) суб`єкта владних повноважень, прийнятий на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів на призначення пенсії визначеної в акті особи позивача, в розумінні КАС України - надано не було.

Також покликаючись на висновки Верховного Суду від 19.08.2024р. у справі № 360/764/23, згідно яких пенсія призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу та розміру заробітної плати, яку вона отримувала, та відповідно до відрахувань до спеціального фонду один раз та виплачується державою протягом всього життя пенсіонера, крім виняткових випадків, що можуть бути встановлені законом. Водночас пенсія стає «нарахованою» в момент призначення пенсії і залишається такою («нарахованою») до її чергової зміни.

Поряд із цим, Верховний Суд виснував, що протягом усього часу позивач вживав заходів до вирішення спору, в тому числі в позасудовому порядку, а тому не втрачав інтересу, за захистом якого звернувся до суду з цим позовом. Однак, в порушення наведених положень Конституції та КАС України, суди попередніх інстанцій вирішуючи питання про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду та повернення позовної заяви позивачу, не звернули увагу на позовні вимоги позивача, які стосувалися протиправності дій відповідача щодо невиплати раніше нарахованої йому пенсії, які тривають на час звернення позивача до суду з цим позовом, суди не надали оцінку доводам позивача про причини пропуску ним строку звернення до суду, зокрема, його неодноразовим зверненням до відповідача з проханням надати інформацію щодо підстав невиплати йому нарахованої пенсії навіть за рішенням суду. Відтак, у справі № 360/764/23 Верховний Суд дійшов висновку про передчасність висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 р. адміністративний позов залишено без розгляду, у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Приймаючи спірну ухвалу суд першої інстанції дійшов висновку про те, що підстави, вказані у клопотанні представника позивача, є необґрунтованим та не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість звернення до суду у передбачені процесуальним законом строки.

Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Позивач наголошує на тому, що право громадян України, які постійно проживають за кордоном, на отримання ними пенсійних виплат однозначно встановлено рішенням Конституційного суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009р.. У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 травня 2020 року у справі №815/1226/18 суд дійшов висновку про те, що статті 99, 100 КАС України не підлягають застосуванню до спорів, які виникли у зв`язку поновленням виплати раніше призначених (нарахованих) пенсій громадянам України, які проживають за її межами. Судом не враховано, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 р. у справі №200/1564/20-а зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок пенсійні виплати з 16.08.2009 року. 08.04.2021р. було направлено на адресу відповідача лист щодо роз`яснення розрахунку пенсії, але 13.04.2021р. відповідач відмовив у наданні інформації. Судом також не враховано, що порушення зазначені в позові не припинили існувати та відбуваються до теперішнього часу. Якщо погодитися з висновком суду, то позивач ніколи не зможе отримувати виплату пенсії у належному розмірі. Позивач посилається на правові висновки Верховного суду, викладені, зокрема, в постанові від 19.08.2024р. у справі №360/764/23.

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 р. у справі №200/1564/20-а (набрало законної сили 23.09.2020р.) визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 16.08.2019року на вказаний ним банківський рахунок.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України у м.Краматорську Донецької області виплатити на визначений ОСОБА_1 банківський рахунок пенсійні виплати з 16.08.2009 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині вимог позивача про виплату пенсії з урахуванням усіх підвищень за період з 16.08.2019р. до фактичного виконання рішення по цій справі, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів на усі несвоєчасно виплачені суми, починаючи з 16.08.2019 року до їх фактичної виплати та продовжити виплату пенсії на банківський рахунок довічно, суд дійшов висновку про те, що Кодексом адміністративного судочинства не передбачено можливості захисту права на майбутнє за відсутності порушення такого права.

Предметом позову у цій справі є визнання протиправною бездіяльності щодо не врахування середньомісячного заробітку пенсіонера та пільгового стажу для розрахунку пенсії; не проведення розрахунку пенсії з урахуванням індексації /автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії; не проведення розрахунку компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації/автоматичного перерахунку на момент виплати пенсії; не виплатити компенсації втрати частини доходів на суму боргу з урахуванням індексації/автоматичного перерахунку, при виплаті позивачеві пенсії на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 р. у справі №200/1564/20-а.

За правилами статей 123 та 169 КАС України суд зобов`язаний перевірити дотримання позивачем строків звернення до суду, які передбачені статтею 122 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

31 березня 2021 року Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у справі № 240/12017/19 (адміністративне провадження № К/9901/15971/20) ухвалив постанову, в якій застосував шестимісячний строк звернення до адміністративного суду у справі про перерахунок та виплату заборгованості з пенсії. При цьому, Верховний Суд вважав, що з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

У цій справі Верховний Суд також відступив від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 року у справі № 816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 року у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), від 25.02.2021 року у справі №822/1928/18 (касаційне провадження №К/9901/1313/18) щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі № 816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі № 640/14865/16-а (касаційне провадження №К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18).

До того ж, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав зазначила, що чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Крім того, реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності посадових осіб відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відтак, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, суд керується висновком Верховного Суду, викладеного у вказаній вище справі № 240/12017/19.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства , пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі ВАТ Нафтова компанія Юкос проти Росії).

Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Суд зазначає, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Отже, з дня отримання пенсійної виплати особою, якій призначена пенсія вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів. Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання пенсійної виплати, демонструючи свою необізнаність щодо видів та розміру складових призначеної (перерахованої) їй пенсії звернулась до пенсійного органу із заявою про надання їй відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від пенсійного органу відповіді на подану нею заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позові зазначено, що 15.01.2021 року при перевірці справи в електронному пенсійному кабінеті позивача виявлено протокол/розпорядження від 15.01.2021 року. Відповідно до інформації розрахунків з електронного кабінету позивача, середньомісячний заробіток пенсіонера дорівнює 0.00000, це неможливо, адже при подачі заяви про призначення пенсії в Управління Пенсійного Фонду, були надані оригінали довідок про заробітну плату. 08.04.2021 року відправили відповідачу лист про виправлення/ роз`яснення розрахунку пенсії позивача, але 13.04.2021р. відповідач в своєму листі відмовив у наданні інформації.

У відзиві на позов відповідачем було зазначено, що в лютому 2021 року доплату, нараховану на виконання рішення суду за період з 16.08.2019 по 31.01.2021 в розмірі 21926,00 грн., виплачено на поточний рахунок позивача, відкритий в банківській установі АТ КБ «Приватбанк».

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження дати виплати позивачеві заборгованості з пенсії на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду у справі №200/1564/20-а.

При прийнятті спірної ухвали судом першої інстанції не було визначено дату з якої слід обчислювати строк звернення до суду, а саме коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення свого права.

Судом першої інстанції також не враховано, що у позові зазначається про триваюче досі порушення прав позивача, зокрема, містяться вимоги про зобов`язання вчинити певні дії, шестимісячний строк звернення до суду по яких не сплив, тому висновок суду першої інстанції, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом, залишивши його без розгляду загалом щодо всіх часових вимог, не є обґрунтованим, що обумовлює скасування ухвали суду першої інстанції.

Згідно пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалено з порушенням процесуального права, що обумовлює задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 р. у справі №200/4276/24 - задовольнити.

Скасувати ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2024 р. у справі № 200/4276/24 та справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 28 листопада 2024 року та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко