Справа № 420/29337/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із даним адміністративним позовом, в якому просить суд визнати таким, що не відповідає Конституції України, ст. 36 Закону України від 09.04.1992 року № 2262 "Про пенсійне забеспечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 16.11.2023 року у розмірі 70 % відповідного забезпечення та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо призначення пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 у розмірі 13175,51 грн; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити розмір пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 16.11.2023 року у розмірі 70 % загального розміру пенсії померлого ОСОБА_2 від суми 46999,94 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є вдовою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті чоловіка Позивачка забажала отримувати пенсію у разі втрати годувальника у відповідності до ст. 36 Закону України від 09.04.1992 року № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 16.11.2023 року у розмірі 70 % відповідного забезпечення. Головним управлінням пенсійного фонду України в Одеській області ОСОБА_1 було призначено пенсію у розмірі 13175,51 грн. Про це було надано відповідь від 05.03.2024, за підписом заст. начальника управління обслуговування громадян - начальника відділу обслуговування військовослужбовців та деяких інших категорій громадян ОСОБА_3 . Додатково нами було отримано Розрахунок пенсії в разі втрати годувальника по пенсійній справі для ОСОБА_1 , де зазначався розмір пенсії 13175,51 грн. ОСОБА_2 отримував пенсію як інвалід війни І групи і протягом останніх років активно відстоював свої права на отримання відповідно його статусу розміру пенсії і неодноразово звертався до суду з цих питань. У матеріалах справи Одеського окружного адміністративного суду 420/15046/23, у додатках до Адміністративного позову знаходиться Відповідь Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.05.2023 року на Адвокатський запит адвоката В. Грішиной. У цій відповіді вказується загальний розмір пенсії ОСОБА_2 станом на травень 2023 року у сумі 46999,94 грн. Ця сума вказується у Рішенні як встановлений факт і у відповідності до ст. 78 Кодексу Адміністративного судочинства не підлягає доказуванню. Таким чином пенсія ОСОБА_1 при втраті годувальника вираховується наступним розрахунком: 46999,94 грн. Х 70 % = 32899,96 грн. Згідно з цим розрахунком ПФУ кожного місяця недоплачує 19724,46 грн.

Ухвалою судді від 14.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

29.11.2024 до суду від ГУ ПФУ в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що розмір пенсії позивача на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 по справі 420/26842/21, перерахунок якої проведено починаючи з 01.05.2021, розмір пенсії на зазначену дату становить 39820,38 грн. По-друге, безпідставною є вимога Позивача стосовно виплати пенсії без обмеження її максимального розміру, оскільки згідно із статтею 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668 Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи (далі Закон № 3668) максимальний розмір пенсій (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262), не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є вдовою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Після смерті чоловіка позивачка забажала отримувати пенсію у разі втрати годувальника у відповідності до ст. 36 Закону України від 09.04.1992 року № 2262 "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з 16.11.2023 року у розмірі 70 % відповідного забезпечення.

Згідно розрахунку пенсії в разі втрати годувальника ОСОБА_1 від 10.06.2024, позивачці призначено пенсію в разі втрати годувальника в розмірі 70% грошового забезпечення загиблого чоловіка, виходячи з наступних розмірів: посадовий оклад 8320, оклад за військове звання 1480; процентна надбавка за вислугу років 4900, а всього 14700 грн. З урахуванням індексації, доплати 2 тис. грн, у підсумку розмір пенсії склав 13175,51 грн.

Не погодившись із визначеним ГУ ПФУ в Одеській області розміром пенсії позивачки, остання звернулася до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що за життя чоловік позивачки ОСОБА_2 отримував пенсію як інвалід війни І групи і протягом останніх років активно відстоював свої права на отримання відповідно його статусу розміру пенсії і неодноразово звертався до суду з цих питань.

Так 07.02.2022 року у справі Одеського окружного адміністративного суду 420/24359/21 (суддя Бутенко А.В.) було задоволено позов та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_2 в перерахунку та виплаті пенсії з 01.04.2019 року на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення № ЮО96894 від 09.09.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 05.03.2019 року, з урахуванням зазначених в ній основних та додаткових видів грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату основного розміру пенсії ОСОБА_2 з 01.04.2019 року, на підставі нової довідки про розмір грошового забезпечення № ЮО96894 від 09.09.2021 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 , станом на 05.03.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум.

22.03.2022 року у справі Одеського окружного адміністративного суду 420/26842/21 (суддя Андрухів В.В.) було задоволено Позов та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження з 01.05.2021 року пенсії ОСОБА_2 (з урахуванням надбавок та доплат до пенсії) максимальним розміром. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_2 (з урахуванням надбавок та доплат до пенсії) з 01.05.2021 року в повному обсязі без обмеження її максимальним розміром з урахуванням раніше виплачених сум.

07.08.2023 року у справі Одеського окружного адміністративного суду 420/15410/23 (суддя Танцюра К.О.) було задоволено позов та визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо ненарахування ОСОБА_2 з 01.07.2021 року доплати до пенсії у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 14.07.2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_2 з 01.07.2021 року щомісячну доплату у розмірі 2000,00 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.07.2021 року № 713 "Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб".

20.09.2023 року у справі Одеського окружного адміністративного суду 420/15046/23 (суддя Хом`якова В.В.) було задоволено Позов та визнано протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження розміру пенсії ОСОБА_2 на суму підвищення пенсії, установленою постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 року № 168 "Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.03.2023 року нарахування та виплату ОСОБА_2 пенсії як інваліду війни з урахуванням підвищення пенсії згідно з постановою Кабінету Міністрів від 24.02.2023 року № 168 "Про індексацію пенсії та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році", без обмеження максимального розміру такої пенсії, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.

Згідно відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 26.05.2023 року № 1500-0308-В/66243 на адвокатський запит адвоката В. Грішиної, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році з 01.03.2023 ОСОБА_2 була нарахована індексація. Загальний розмір пенсії ОСОБА_2 складає 46999,94 грн. Також Головним управлінням на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 по справі № 420/26842/21, ОСОБА_2 проведено перерахунок пенсії з 01.05.2021 без обмеження максимального розміру, тому розмір пенсії визначений на зазначену дату тобто 39820,38 грн.

Таким чином ОСОБА_1 обґрунтовано очікувала при призначенні пенсії при втраті годувальника на її розмір 32899,96 грн (46999,94 грн х 70 %), проте ГУ ПФУ в Одеській області проігноровано рішення суддів та свавільно, всупереч судових рішень, визначено розмір пенсії померлого чоловіка позивачки в суттєво меншому розмірі, що призвело до зменшення підсумкового розміру пенсії позивачки.

Згідно статті 1 Закону №2262-XII члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Статтею 29 Закону №2262-XII передбачено, що пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до приписів статті 30 цього Закону право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», пенсії в разі втрати годувальника призначаються в таких розмірах: членам сімей військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи або виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях та підпільних організаціях і групах, визнаних такими законодавством України, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи участю у бойових діях у мирний час, а саме батькам (одному з батьків), дружині (чоловікові), іншому непрацездатному члену сім`ї загиблого (померлого) годувальника, якщо право на пенсію має один непрацездатний член сім`ї, - у розмірі 70 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї; якщо право на пенсію мають два і більше непрацездатних членів сім`ї (крім батьків, дружини (чоловіка) - у розмірі 50 процентів грошового забезпечення (заробітної плати) загиблого (померлого) годувальника на кожного непрацездатного члена сім`ї. У таких самих розмірах, незалежно від причини смерті годувальника, обчислюються пенсії членам сімей померлих осіб з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, до складу яких входять діти, які втратили обох батьків.

Згідно з ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 9 квітня 1992 року № 2262-XII зі змінами, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, положення частини сьомої статті 43 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, а саме з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.

Пунктом 1 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII встановлено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців після звільнення їх з військової служби провадиться відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Статтею 1-1 Закону №2262-XII визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону (№2262-XII) та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Протягом періоду з 20.12.2016р. (набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016) та по теперішній час будь-яких змін до Закону №2262-XII, Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" щодо встановлення обмеження розміру пенсії для осіб, звільнених з військової служби, не вносилося, стаття 1-1 Закону №2262-XII є чинною.

Правові висновки Верховного Суду щодо протиправності обмеження пенсії максимальним розміром після 20.12.2016, тобто після визнання рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 неконституційною частини 7 статті 43 Закону № 2262-XII, містяться в постановах Верховного Суду: від 16 грудня 2021 року у справі №400/2085/19; від 24 вересня 2021 року у справі № 370/2610/17; від 10 вересня 2021 року у справі №300/633/19; від 09 лютого 2021 року у справі №1640/2500/18; від 09 листопада 2020 року у справі №813/678/18; від 16 квітня 2020 року у справі №620/1285/19, від 09 листопада 2020 року у справі № 813/678/18, від 30 жовтня 2020 року у справі № 522/16881/17, від 12 березня 2019 року у справі № 522/3049/17, від 31 січня 2019 року у справі №638/6363/17, від 06 листопада 2018 року у справі № 522/3093/17, від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/4267/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 522/16882/17 та інших.

Так, Верховний суд в своїх постановах неодноразово зазначає, що згідно із пунктом другим резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №7- рп/2016 від 20 грудня 2016 року частина 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Таким чином, з 20 грудня 2016 року відсутня частина 7 статті 43 в Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774-VIII, який відповідно до Прикінцевих положень цього Закону, набрав чинності з 1 січня 2017 року, у частині 7 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» слова і цифри «у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року» замінено словами і цифрами «по 31 грудня 2017 року».

Буквальне розуміння змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774- VIII, з урахуванням рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20 грудня 2016 року дозволяє стверджувати, що у Законі України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» відсутня частина 7 статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.

Протягом 2018 року та по теперішній час стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачає положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.

Отже, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року №1774 до частини 7 зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.

Водночас суд враховує, що вищезазначені рішення Одеського окружного адміністративного суду по справам не містять зобов`язальних вимог та застережень для пенсійного органу здійснювати виплату чоловікові позивачки пенсії з певної дати і, зокрема, в подальшому, з обмеженням (зафіксованим) її максимальним розміром.

Таким чином, обмеження відповідачем розміру пенсії позивача, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.

В свою чергу, формулювання, які обрані представником позивача, а саме визнання таким, що не відповідає Конституції України, або конкретній нормі Закону України, не узгоджуються із завданням адміністративного судочинства та вимогами КАС України, який встановлює повноваження суду при вирішенні справи, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії тощо.

Зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити за правилами ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області при призначенні ОСОБА_1 з 16.11.2023 пенсії у разі втрати годувальника в розмірі 70% відповідного забезпечення померлого ОСОБА_2 у розмірі 13175,51 грн, без урахування судових рішень по справам №№ 420/24359/21, 420/26842/21, 420/15410/23, 420/15046/23.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області встановити розмір пенсії у разі втрати годувальника ОСОБА_1 з 16.11.2023 року у розмірі 70% загального розміру пенсії померлого ОСОБА_2 , з урахуванням судових рішень по справам №№ 420/24359/21, 420/26842/21, 420/15410/23, 420/15046/23, а саме виходячи з розміру 46999,94 грн, та виплатити різницю між призначеною та фактично виплаченою пенсією, починаючи з дня призначення, а саме з 16.11.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк