Справа № 212/10429/24
Суддя: Власенко М. Д.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Власенко М.Д., за участі секретаря судового засідання - Машошиної Ю.О., розглянувши ув порядку ч.4 ст.229 КАС України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2024 року позивач звернувся до суду із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову № 611 від 02 жовтня 2024 року за ч.3 ст.210 КУпАП, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. та закрити справу про адміністративне правопорушення, а також стягнути з держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування адміністративного позову вказано, що з постановою позивач не згоден, оскільки не викликався територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для оформлення військово-облікових документів військовозобов`язаного, на момент вчинення інкримінованого правопорушення норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало та минули строки, передбачені ст.38 КУпАП для притягнення його до адміністративної відповідальності. Відповідно до підпункту 8 пункту 2 ч.1 ст.37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в редакції, яка діяла станом на 28.04.2023 року (коли ОСОБА_1 виповнилося 27 років) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників (з 04.04.2024 року ця норма змінена і взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України які досягли 25-річного віку). Згідно з ч.10 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, в редакції, яка діяла станом на 28.04.2024 року (коли ОСОБА_1 виповнилося 27 років) та до 18.05.2024 року, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів. Таким чином, ОСОБА_1 по досягненню 27-річного віку, за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 повинен був прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому він перебував на обліку, як призовник, для оформлення військово-облікових документів військовозобов`язаного, однак, виклик йому не надсилався, хоча ОСОБА_1 з грудня 2012 року не змінював місце проживання, яке було відоме відповідачу, у зв`язку з перебуванням у відповідача на обліку, а Закон України Про військовий обов`язок і військову службу та Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які встановлені в Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року не визначала строків самостійного виконання такого обов`язку. 19.05.2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яким ст.210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Тобто до 19.05.2024 року норми ч.3 ст.210 КУпАП не існувало. Також, на виконання ч.10 ст.1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу ОСОБА_1 уточнив свої дані, що підтверджуються військово-обліковим документом з Резерв+, де міститься відмітка, що дані уточнено вчасно, однак, на нього склали протокол за ч.3 ст.210 КУпАП за не постановку на облік військовозобов`язаних, як зазначено у постанові, у квітні місяці 2023 року, на той момент, коли не існувало ні норми ч.3 ст.210 КУпАП, ні строків виконання обов`язку, як і він не був оповіщений про необхідність з`явлення до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для постановки на облік військовозобов`язаних. Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП у квітні місяці 2023 року, бо норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024 року, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку, що ОСОБА_1 і зробив 16.07.2024 року, отже, немає складу адміністративного правопорушення ч.3 ст.210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню.

Представник відповідача скористалась правом надання відзиву, у якому вказала, що згідно до п.9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року № 154 ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснюють оповіщення призовників, військовозобов`язаних та резервістів виключно на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Чинним законодавством України не встановлена законодавча норма, яка б передбачала виконання військового обов`язку виключно за умови отримання військовозобов`язаним повістки про прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідно, останній повинен був прибути самостійно для постановки на військовий облік по досягненню граничного віку. Відповідно, на виконання встановлених Правил військового обліку, позивач, по досягненню граничного віку, повинен був прибути до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця мешкання для постановки на військовий облік військовозобов`язаного та отримання військово-облікового документа встановленого зразка. Проте, для постановки на військовий облік військовозобов`язаного по досягненню граничного віку не прибув. На момент досягнення позивачем граничного віку норма була чинна у такі редакції: абз.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХII від 25.03.1992 року, встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників. Абз.8 п.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХII від 25.03.1992 року (зі змінами внесеними на підставі ЗУ № 3633-ІХ від 11.04.2024 року), встановлено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України: які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників. Відтак, Позивач, на момент досягнення ним граничного віку перебування на обліку призовників, а саме 27 - річного віку, згідно абз.2 ч.1 ст.37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-ХII від 25.03.1992 року в редакції Закону на час скоєння ним правопорушення повинен був у березні місяці 2023 року стати на військовий облік військовозобов`язаних та отримати військово-обліковий документ встановленого зразку, однак позивач по досягненню граничного віку не став на військовий облік військовозобов`язаних, чим порушив Правила військового обліку у період з березня 2023 року по жовтень 2024 року. Чинним законодавством не передбачено складання адміністративного протоколу без особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, а тому, що порушення позивачем Правил військового обліку по постановці на військовий облік військовозобов`язаного довгий час, унеможливлювало його притягнення до адміністративної відповідальності згідно ст.38 КУпАП. ІНФОРМАЦІЯ_2 подано звернення до органів Національної поліції відповідно до ст.259 КУпАП, щодо доставлення позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 так, як він вчинив правопорушення за ст.210 КУпАП за не постановку на військовий облік. Відтак, ІНФОРМАЦІЯ_2 були вжиті всі необхідні заходи для розшуку позивача. Крім того, позивач тривалий проміжок часу не виконував свій військовий обов`язок і дане правопорушення з боку позивача має тривалий характер і протокол був складений в присутності особи, яка піддається адміністративному стягненню, на момент прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 якої, законодавець встановив відповідальність за порушення Правил військового обліку за ч.3 ст.210 КУпАП. Враховуючи викладене, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду невідомі

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № 611 від 02 жовтня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 грн. (а.с.14-16).

Зі змісту постанови вбачається, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 по досягненню граничного віку, а саме 27 років, у квітні місяці 2023 року, повинен був прибути до відповідного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем реєстрації місця мешкання для постановки на військовий облік військовозобов`язаного та отримання військово-облікового документа встановленого зразка. Про дату, місце та час розгляду адміністративного провадження повідомлений, з матеріалами ознайомлений. ОСОБА_1 порушив пп.8 п.2 ч.1 ст.37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, Закону України Про військовий обов`язок і військову службу № 2232-ХІІ від 25 березня 1992 року, абз.2 п.п.1 п.1 Правил обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів які встановлені в Додатку №2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 току №1487, за що передбачена відповідальність за ч.3 ст.210 КУпАП.

Відповідно до Витягу військово-облікового документу сформованого 29 серпня 2024 року із застосунку Резерв+, ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані 16 липня 2024 року, номер в реєстрі Оберіг 6, присутня відмітка дані уточнено вчасно (а.с.17).

Поняття адміністративного правопорушення викладено в частині першій статті 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом першим статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

У відповідності до положень ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Поряд з цим, відповідно до приписів ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду вказаної адміністративної справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано, а відповідно під час розгляду справи застосуванню підлягає законодавство, що регулює порядок призову на військову службу по мобілізації в умовах воєнного стану.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Абзацом 5 статті 1 Закону № 3543-XII визначено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Статтею 1 Закону України «Про оборону України» передбачено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 22 Закону № 3543-XII визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до ч.3, 5 статті 22 Закону № 3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року №154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Згідно з п.2 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України, постановами Верховної Ради України, актами Кабінету Міністрів України, наказами та директивами Верховного Головнокомандувача Збройних Сил, Міноборони, Міністра оборони, Головнокомандувача Збройних Сил, Генерального штабу Збройних Сил, іншими нормативно-правовими актами, цим Положенням.

Згідно вимог ч.1-3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Відповідно до п.п.8 п.2 ч.1 ст.37 «Про військовий обов`язок і військову службу», взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників.

Відповідно до п.п.2 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні прибувати за викликом районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки на збірні пункти, призовні дільниці, до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках, розпорядженнях) районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, підрозділів Служби зовнішньої розвідки для взяття на військовий облік та визначення призначення на особливий період, оформлення військово-облікових документів, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на навчальні (перевірочні) та спеціальні збори військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно із ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Частиною 3 статті 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, яка тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Диспозиція ч.1 ст.210 КУпАП встановлює склад правопорушення, а саме: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. Згідно з приміткою до даної статті положення статей 210, 210 1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері встановленого порядку управління.

Об`єктивна сторона виражається у порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Суб`єктивна сторона правопорушення полягає у наявності умислу на порушення встановлених правил.

Суб`єктом правопорушення може бути лише призовник, військовозобов`язаний або резервіст.

19 травня 2024 року набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст.210 КУпАП доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період. Після оприлюднення Указу Президента України від 24 лютого 2024 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», тому особливий період.

Отже, до 19.05.2024 року норми ч.3 ст.210-1 КУпАП не існувало.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 липня 2020 року у справі №216/5226/16-а, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно із ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення (ч.7 ст.38 КУпАП)

Триваюче правопорушення характеризується тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи допустила бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності) та, відповідно, порушення закону. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку: усунення стану за якого об`єктивно існує певний обов`язок у суб`єкта, що вчиняє правопорушення; виконанням обов`язку відповідним суб`єктом; припиненням дії відповідної норми закону.

Притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має ретроспективної дії.

Відповідачем не підтверджено правомірність своїх дій під час прийняття оскаржуваної постанови, а саме кваліфікацію дій позивача за ч.3 ст.210 КУпАП за правопорушення, яке інкриміновано з настанням граничного віку, яке є триваючим, продовженим у особливий період, при цьому не враховано ч.7 ст.38 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 2101 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відтак притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП суперечить статті 58 Конституції України, ст.8, ч.7 ст.38 КУпАП, а тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

З огляду на те, що матеріали справи не місять доказів вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, суд приходить до висновку, що відповідач не довів порушення нормативних актів, викладених в оскаржуваній постанові.

Відповідно п.3 ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, відтак суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про скасування постанови та достатність підстав для їх задоволення із закриттям справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, які не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи результат вирішення спору, з відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 за рахунок бюджетних асигнувань останнього, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання до суду адміністративного позову у розмірі 605,60 грн. та заяви про забезпечення позову у розмірі 908,40 грн., а всього 1514 грн. (605,60 грн. + 908,40 грн.).

Керуючись ст.ст.9, 72, 76, 77, 139, 242-246 КАС України, ст.ст.58, 62 Конституції України, ст.ст.210-1, 268, 280 КУпАП суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття справи про адміністративне правопорушення задовольнити.

Скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 611 від 02 жовтня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу 17000 гривень та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

З моменту набрання рішенням законної сили - скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 24 жовтня 2024 року, якою зупинено дію індивідуального акта - постанови № 611 від 02 жовтня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 гривень, заборонивши уповноваженим особам ІНФОРМАЦІЯ_1 вчиняти дії щодо її примусового виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , юридична адреса: АДРЕСА_2 к.

Суддя: М.Д. Власенко