Справа № 155/1869/24
Суддя: Яремчук С. М.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №155/1869/24
Провадження №2-а/155/22/24
ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Яремчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Задурської К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

В обґрунтування позову вказав, що постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 №1/401/210-1 від 08 жовтня 2024 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП за порушення правил військового обліку, законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлених п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби при ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин. За вказане правопорушення на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень. ОСОБА_1 не був присутній при розгляді справи, а копію оскаржуваної постанови отримав 31 жовтня 2024 року його адвокат Щербяк Н.В. у відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 за №10877. Позивач вважає, що у справі наявні безспірні підстави для визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі. Вказує, що в належному йому паспорті громадянина України наявна відмітка про те, що він не є військовозобов`язаним та знятий з військового обліку 09 червня 2006 року на підставі наказу МОУ №342. Відповідно до листа Міноборони України від 15 червня 2024 року №321/вихЗПІ/422 особи, які не є військовозобов`язаними не підлягають проходженню військово-лікарської комісії, а, відтак, вважає, що не зобов`язаний проходити ВЛК.

З огляду на це, позивач просить суд визнати незаконною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 №1/401/210-1 від 08 жовтня 2024 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 12 листопада 2024 року позивачу поновлено процесуальний строк звернення до суду з вищевказаним позовом, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у спрощеному позовному провадженні.

Представник позивача Поліщук В.А. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, правом на подання відзиву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що всі учасники справи повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування розгляду справи технічними засобами не здійснювалось зважаючи на те, що в судове засідання учасники справи не з`явились.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення №401 від 07 жовтня 2024 року, складеного в місті Горохів начальником відділення обліку мобілізаційної роботи ІНФОРМАЦІЯ_5 капітаном ОСОБА_3 , ОСОБА_1 07 жовтня 2024 року о 14 годині 10 хвилин прибув з порушенням правил військового обліку та відмовляється проходити військово-лікарську комісію, під час воєнного стану, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.

Даний протокол містить пояснення позивача, згідно з яких відповідно до листа Міноборони від 15 червня 2024 року №321/вихЗПІ/422 особи, які не є військовозобов`язаними не підлягають проходженню ВЛК, а відповідно до паспорта АС 837650 ст. 7 позивач не являється військовозобов`язаним згідно з штампа від 09 червня 2006 року. Даних щодо скасування даного запису немає, а відтак він не зобов`язаний проходити ВЛК. При перевірці даних в реєстрі ЄДРПВР дані буди відсутні. З даним правопорушенням не згідний.

Також даний протокол про адміністративне правопорушення підписаний як особою, яка його складала, так і особою, яка притягалася до адміністративної відповідальності, тобто позивачем ОСОБА_1 .

Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_2 №1/401/210-1 за справою про адміністративне правопорушення від 08 жовтня 2024 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень за те, що останній 07 жовтня 2024 року допустив порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, встановлених п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме: відмовився від проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби при ІНФОРМАЦІЯ_4 без поважних причин.

Із змісту вищевказаної постанови вбачається, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбувався 08 жовтня 2024 року в місті Ківерці. Позивач при розгляді вищевказаної справи був відсутній.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За приписами ст. 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків та показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

За статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Таким чином, висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме правопорушення (у випадку його вчинення), повинне бути належним чином зафіксоване.

Відповідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 268 КУпАП визначені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 271 КУпАП у розгляді справи про адміністративне правопорушення можуть брати участь адвокат, інший фахівець у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Ці особи мають право знайомитися з матеріалами справи; заявляти клопотання; за дорученням особи, яка його запросила, від її імені подавати скарги на рішення органу (посадової особи), який розглядає справу, а також мають інші права, передбачені законами України.

Відповідач в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України не надав суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП.

Матеріали справи не містять належних доказів, що оскаржувана постанова прийнята в спосіб, який передбачений нормами КУпАП. Зокрема, в оскаржуваній постанові є посилання на протокол №401 від 07 жовтня 2024 року, направлення ОСОБА_1 для встановлення придатності до проходження військової служби від 07 жовтня 2024 року та акт щодо відмови від проходження військово-лікарської комісії від 07 жовтня 2024 року.

У матеріалах, доданих до позовної заяви, не має даних про направлення (номер, дата, ким видано) позивача для проходження медичного огляду (ВЛК) для визначення ступеня придатності та акта щодо відмови від проходження військово-лікарської комісії. До суду відповідачем жодної інформації про правомірність дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 не надано, жодних доказів не долучено.

Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.

Таким чином, саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, зобов`язаний довести правомірність складання ним постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, зокрема, шляхом доведення належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та правомірності притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

У відповідності до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.

Протокол про адміністративне правопорушення за своєю суттю є процесуальним документом, яким уповноважений орган засвідчує певне порушення, допущене особою, яке містить склад адміністративного правопорушення, передбаченого відповідними нормами КУпАП і який є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі. Зміст протоколу про адміністративне правопорушення повинен чітко відповідати приписам ст. 256 КУпАП, особливо в частині викладення фабули правопорушення, яка фактично є обвинуваченням.

Протокол про адміністративне правопорушення сам по собі не є достатнім та належним доказом вчинення особою правопорушення.

Надаючи правову оцінку доводам позивача про зняття його з військового обліку на підставі відмітки в його паспорті громадянина України (Наказ МОУ №342 від 09 червня 2006 року, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-ХІІ від 25 березня 1992 року у редакції від 30 жовтня 2024 року (далі Закон №2232-ХІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Абзацом 4 ч. 9 ст. 1 Закону №2232-ХІІ визначено, що військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

У запас Збройних Сил України та інших військових формувань зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань (ч. 1 ст. 27 Закону №2232-ХІІ).

Частинами 1, 3, 5 ст. 33 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.

Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону №2232-ХІІ персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

В ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ зазначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 37 Закону №2232 зняттю з військового обліку військовозобов`язаних підлягають громадяни України:

які вибули в іншу місцевість (адміністративно-територіальну одиницю) України і стали на військовий облік за новим місцем проживання;

які призвані чи прийняті на військову службу або навчання у закладах фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти;

які направлені для відбування покарання до установ виконання покарань або до яких застосовано примусові заходи медичного характеру;

які зараховані до військового оперативного резерву;

в інших випадках за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону №2232 виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які визнані непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства, в сукупності з встановленими вище обставинами справи, суд зазначає, що позивач був знятий з військового обліку на підставі Наказу МОУ №342, про що у паспорті проставлена відмітка.

09 червня 2006 року Наказом Міністра оборони України №342 були внесені зміни до настанови з військового обліку в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №35 від 22 січня 2002 року, щодо зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час.

15 січня 2015 року Наказом МО №24 були внесені зміни до Настанови з військового обліку в Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України №35 від 22 січня 2002 року щодо відміни положення про зняття з військового обліку громадян, які визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби в мирний час та обмежено придатними у воєнний час.

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20 грудня 2017 року №684 «Про затвердження Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку військовозобов`язаних» (далі Наказ МО №684, який набрав чинності 13 лютого 2018 року) зняттю з військового обліку військовозобов`язаних у військових комісаріатах, відповідних підрозділах Служби безпеки України підлягають громадяни України, які: були засуджені до позбавлення волі за злочини середньої тяжкості та відбували покарання в установах відбування покарань; за рішенням військово-лікарських комісій (призовних комісій) визнані за станом здоров`я непридатними до служби в мирний час, обмежено придатними у воєнний час через хвороби, які пов`язані з розладами психіки і поведінки, нервової системи, та їх наслідки.

Відповідно до підпункту 3 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», з метою приведення нормативно-правових актів у відповідність до законодавства України наказ Міністерства оборони України від 20 грудня 2017 року №684 «Про затвердження Переліку випадків, за яких громадяни України знімаються з військового обліку військовозобов`язаних», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 17 січня 2018 року за №73/31525 визнано таким, що втратив чинність.

На підставі Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», у Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» внесено зміни, зокрема, статтю 37 «Взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього» викладено в такій редакції:

1. Взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

2) на військовий облік військовозобов`язаних:

зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України.

З наведеного слід дійти висновку, що законодавець виокремлює поняття «зняття з військового обліку» та «виключення з військового обліку», при цьому, при знятті з військового обліку Законом передбачено можливість повторного взяття військовозобов`язаного на такий облік.

Таким чином, громадяни України, зняті з військового обліку за рішенням Міністерства оборони України на підставі Наказу №342 підлягають взяттю на військовому облік відповідно до ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції від 11 квітня 2024 року.

Отже, внесені на підставі означеного наказу №342 відомості у паспорті громадянина України позивача ОСОБА_1 на дату події вже не актуальні. Відтак, позивач, відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зобов`язаний пройти медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно з ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

На підставі наведеного відповідачем не доведено наявність події та складу адміністративного правопорушення і відповідно правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд наголошує, що згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24 квітня 2019 року (справа №537/4012/16-а), від 08 листопада 2018 року (справа №201/12431/16-а), від 23 жовтня 2018 року (справа №743/1128/17), від 15 листопада 2018 року (справа №524/7184/16-а).

Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад інкримінованого правопорушення, а тому позовна вимога про скасування постанови є підставною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що в ході розгляду справи відповідачем, на якого у даному випадку покладено обов`язок щодо доказування, не доведено правомірності прийнятого стосовно позивача рішення, суд приходить до висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови із закриттям провадження в справі про адміністративні правопорушення за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи висновок суду про задоволення позовних вимог, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом, підлягає стягненню у сумі 605,60 гривень, за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст. 2, 5, 9, 72-79, 90, 121, 242-246, 262, 268-272, 286 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення №1/401/210-1 від 08 жовтня 2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_4 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 50 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Горохівський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 .

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області Яремчук С.М.