Справа № 280/8793/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

25 листопада 2024 року Справа № 280/8793/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стрельнікової Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивач) Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач) в якому позивач просить суд:

-визнати відмову Головного управління пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 №57 в призначені пенсії за віком ОСОБА_1 ;

-зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 період його роботи з 25.05.2000 по 16.03.2001, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2024;

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 01.08.2024 він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058), оскільки на цей час мав більше 08 років 01 місяць 04 дні пільгового стажу за списком №1 та 25 років загального стажу. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 09.08.2024 №57 у призначенні пенсії позивачу було відмовлено у зв`язку із відсутністю необхідного пільгового стажу за Списком №1, оскільки відповідачем зараховано до нього лише 08 років 01 місяць 04 дн, Оскільки врахований пільговий стаж не відповідав розрахунку врахованого стажу та даним довідки ПАТ ЗМК Запоріжсталь від 12.04.2024 №277, до Відповідачу було направлено адвокатський запит із проханням надати копію виправленого рішення. У відповідь на адвокатський запит Відповідачем разом із листом від 10.09.2024 №1400-0303-8/75270 було надано копію рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 №57 (на заміну рішення від 09.08.2024) про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із недостатньою кількістю пільгового стажу. Позивач вважає рішення відповідача таким, що порушує його законні права та інтереси, оскільки воно ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, визначеним ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Просить позов задовольнити.

Ухвалою судді від 24.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

27.09.2024 відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на адміністративний позов, у якому проти задоволення позовних вимог він заперечив в повному обсязі із посиланням на норми законодавтсва, що регулюють порядок проведення атестації робочих місць та неможливість зобов`язання відповідача здійснити зарахування спірного стажу та призначення пенсії, оскільки це буде втручанням в його дискреційні повноваження. Зазначає, що у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

07.10.2024 третьою особою через систему «Електронний суд» подано пояснення, в яких проти задоволення позовних вимог заперечується в повному обсязі. Посилається на те, що до пільгового стажу Позивача за списком №1 не зараховано період роботи з 25.05.2000 по 16.03.2021, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.04.2024 №277, оскільки наявна перерва між атестаціями робочих місць за умови праці від 25.05.1995 №73 та від 06.04.2001 №160. Просить відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

Частиною 5 статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін; з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи(у письмовому провадженні).

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто 31.08.2024 набув 51-річного віку, що підтверджується його паспортом НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 1.7. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

01.08.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058.

За результатами розгляду заяви про призначення пенсії Головним управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення від 09.08.2024 №57 про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю пільгового стажу роботи, який враховано у розмірі 08 років 01 місяць 04 дні.

Листом від 10.09.2024 №1400-0303-8/75270 відповідач направив позивачу рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначенні пенсії від 10.09.2024 № 57 (на заміну рішення від 09.08.2024) ОСОБА_1 із зазначенням вірної тривалості страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці, а саме: 08 років 05 місяців 13 днів

Вважаючи рішення відповідача протиправним, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі -Закон № 1058- ІV).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

З урахуванням викладеного для призначення пенсії з 51-річного віку Позивач має мати 9 років стажу за професією, передбаченою Списком №1 та 25 років загального стажу.

Наявність достатньої кількості страхового стажу для призначення пенсії згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 відповідачем не заперечується, визнається в рішенні про відмову у призначенні пенсії від 10.09.2024 № 57 та у відзиві на позов в розмірі 41 рік 07 місяців 17 днів.

Трудовою книжкою позивача НОМЕР_2 (записи 2-7), а також довідкою ПАТ ЗМК Запоріжсталь про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 12.04.2024 № 277, виданою відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 підтверджується 9 років 3 місяці 6 днів пільгового стажу ОСОБА_1 за списком №1 за періоди його роботи з 21.08.1995 по 16.03.2001, з 12.04.2001 по 04.10.2005 та з 01.11.2023 по 29.02.2024.

У довідці ПАТ ЗМК Запоріжсталь від 12.04.2024 №277 про підтвердження наявного трудового стажу позивача за період з 21.08.1995 по 16.03.2001, з 12.04.2001 по 04.10.2005 та з 01.11.2023 по 29.02.2024 зазначені накази про атестацію робочого місця позивача за цей період від 25.05.1995 №73 та від 06.04.2001 №160.

Враховуючи дати наказів про проведення атестації робочих місць 25.05.1995 №73 та від 06.04.2001 №160 спірний період з 25.05.2000 по 16.03.2001 є періодом, що не покривається п`ятирічною дією наказів про атестацію робочих місць.

Із змісту рішення від 10.09.2024 №57 та відзиву на позов вбачається, що відповідачем до пільгового стажу позивача за списком №1 враховано 8 років 05 місяців 13 днів, оскільки відмовлено у зарахуванні до нього періоду роботи, що припадає на перерву в 5-річній дії наказів про атестацію робочих місць, з 25.05.2000 по 16.03.2001, який складає 9 місяців 25 днів.

У відзиві на позов відповідач, як на підставу правомірності незарахування до пільгового стажу позивача за списком №1, посилається на норми законодавства, якими передбачено п`ятирічний період дії наказів про результати атестації робочих місць.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 (далі - Порядок №442) та Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з приписами пункту 4 Порядку №442, та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій, періодичність атестації встановлюється підприємством у колективному договорі, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника (власника) підприємства, організації.

Таким чином, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 1, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Наведене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не на працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Крім того, згідно з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.03.2019 у справі №679/774/16-а, якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку №442 строків проведення атестації, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Згідно із наданими суду копіями наказів про атестації робочих місць первинна атестація робочого місця позивача за професією майстра відділення агломерації та гарячого повертання агломераційного цеху, робоче місце 01150 на ПАТ Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» була проведена згідно із наказом про атестацію робочих місць від 25.05.1995 №73 та підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення згідно із Списком №1 розділ ІІ підрозділ «б» код 1020100б-23187, затвердженим постановою КМ України від 11.03.1994 №162 як майстри, зайняті на гарячих дільницях робіт, на дільницях (фабрик, цехів) дроблення, випалювання, збагачування, згрудкування, подрібнювання, помелу, шихтування рудних і нерудних копалин, що містять у пилу 2 проценти і більше кристалічного (вільного) двоокису кремнію.

Наступна атестація робочого місця Позивача на ПАТ Запорізький металургійний комбінат Запоріжсталь була проведена згідно із наказом про атестацію робочих місць від 16.04.2001 №160.

Враховуючи вищенаведене, період роботи позивача з 25.05.2000 по 16.03.2001 також мав бути зарахований до пільгового стажу за списком №1 на підставі наказів про атестацію робочих місць від 25.05.1995 №73 та від 16.04.2001 №160.

За змістом спірного рішення від 10.09.2024 №57 пільговий стаж позивача за списком №1 становить 8 років 05 місяців 13.

З урахуванням періоду роботи з 25.05.2000 по 16.03.2001 у позивача станом на день звернення за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах був наявний пільговий стаж за списком №1 (більше 9 років), тобто стаж достатній для призначення пенсії з 51-річного віку.

Таким чином, позивачем було надано всі необхідні документи для зарахування йому періоду роботи з 25.05.2000 по 16.03.2001 до пільгового стажу з особливо важкими та особливо шкідливими умовами праці за списком №1, а непроведення власником підприємства атестації робочого місця не може бути підставою для відмови взарахуванні цих періодів, тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 №57 є протиправним та підлягає скасуванню.

Визначаючись щодо дати з якої слід призначити позивачу пенсії, суд зауважує, що відповідно до п.1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку:

- пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Оскільки позивачу 51 роки виповнилось 31.08.2024, а із заявою за призначенням пенсії на пільгових умовах до відповідача він звернувся 01.08.2024, пенсія йому мала бути призначена з дня наступного за днем набуття пенсійного віку, тобто з 01.09.2024.

Вирішуючи питання щодо органу Пенсійного фонду, який має обов`язок щодо поновлення порушеного права позивача, суд зазначає, що пунктом 4.2 Порядку № 22-1, у редакції на час подання заяви про призначення пенсії, визначено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Таким чином, з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №22-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.

У зв`язку із чинністю вказаної норми Порядку № 22-1 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянуто заяву позивача про призначення пенсії, а отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у розглянутому спорі є органом, що призначає пенсію.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Окрім того, і за приписами ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: " 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:

«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»

«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»

У постанові від 23.12.2021 у справі N 480/4737/19 Верховний Суд зазначив, що ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбачених законом.

У справі №580/1617/19 Верховний Суд зазначив, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

До того ж, у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 Верховний Суд зробив наступний правовий висновок: «…повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень».

Таким чином, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд дійшов висновку про те, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 ОСОБА_1 період його роботи з 25.05.2000 по 16.03.2001 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 01.09.2024, що є дотриманням судом гарантій про те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

В силу викладеного, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати спірний період пільгового стажу та призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 01.09.2024.

Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджується квитанцією про сплату від 18.09.2024 № 0603-8752-3232-0341.

За таких обставин, судовий збір у розмірі 968,96 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято оскаржуване рішення.

Враховуючи вищезазначене, та керуючись ст.ст. ст.2, 9, 139, 241-243, 254-263 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54008, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 1, ), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69005, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 10.09.2024 №57 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 період його роботи з 25.05.2000 по 16.03.2001, у зв`язку із чим призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах згідно із п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.09.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 968 гривні 96 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Стрельнікова