Справа № 175/12607/24
Суддя: Ребров С. О.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/175/88/24
Рішенням

Іменем України

27 листопада 2024 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.

при секретареві Гейко К.С.

за участю:

представника позивача Кравченка О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови серії №1364 від 09 серпня 2024 року -

встановив:

У серпні 2024 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову № 1364, яка винесена 09.08.2024 року начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_2 та якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при винесенні оскаржуваної постанови допущено грубі порушення, не досліджено усі обставини справи, а винесена постанова є безпідставною, необґрунтованою.

Вважає, що постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане порушення підлягає скасуванню.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 серпня 2024 року у справі було відкрито провадження.

До початку розгляду справи відповідачем - ІНФОРМАЦІЯ_3 було подано відзив на позов, в якому відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що постанова № 1364 від 09.08.2024 року винесена з дотриманнях вимог законодавства.

Позивач у судове засідання не з`явився, його захисник у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 в судове засідання не з`явився, в своєму відзиві просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

З 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідними Указами Президента України та діє по даний час

Відповідно до абзацу третього п. 1 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, зазначено що зазначеним Порядком визначено процедуру перевірки військово-облікових документів громадян, уточнення персональних даних військовозобов`язаних та резервістів та внесення відповідних змін у військово-облікові документи. Відповідно до п. 14, 15, 16, 17 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки організовують проведення уповноваженими представниками районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки перевірок в осіб чоловічої статі віком від 18 до 60 років військовооблікового документа (військово-облікового документа в електронній формі).

Пунктом 25 Порядку визначено що, громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Згідно ч. 6 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у період проведення мобілізації (крім цільової) громадяни України чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Державної прикордонної служби України у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України. Під час перевірки документів працівниками поліції ( ОСОБА_2 , жетон 0013663) встановлено, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 не має (не пред`явив його за вимогою) при собі військово-обліковий документ. Під час процесу перевірки та пред`явлення документів у громадянина ОСОБА_1 працівниками поліції здійснювалась відео фіксація. Таким чином в діях ОСОБА_1 присутні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене 07.08.2024 Працівником ЗСУ ІНФОРМАЦІЯ_4 складено Протокол № 1364, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. При складанні протоколу військовозобов`язаний ОСОБА_1 ознайомившись з Протоколом був ознайомлений зі своїми правами та обов`язками визначеними у ст. 63 Конституції України, ст. 256, 268 КУпАП про що в протоколі маєтся особистий підпис ОСОБА_1 . Також військовозобов`язаний ОСОБА_1 зазначив у поясненнях «Не згоден».

Відповідно до протоколу громадянину ОСОБА_1 доведено, що розгляд справи відбудеться у 10,00 годині 09.08.2024 за вказаним адресом, про що свідчить його особистий підпис у протоколі. Копію протоколу ним отримано, мається особистий підпис правопорушника в отриманні копії протоколу. Будучі ознайомленим про час, дату і місце розгляду справи ОСОБА_1 09.08.2024 не прибув. Будь-яких клопотань, заяв, додаткових пояснень до ІНФОРМАЦІЯ_4 не надходило. 09.08.2024 начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_4 полковником ОСОБА_3 винесено постанову № 1364, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ст. 254 визначено що, протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Тобто 07.08.2024 року виявлено (встановлено) особу правопорушника та складено протокол № 1321, щодо вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. Відповідно до складеного Протоколу визначено що, справу буде розглянуто у визначений час та день. Клопотань, заяв з приводу відкладення та/або перенесення розгляду справи від правопорушника не надходило. Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах №308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Враховуючи викладене 09.08.2024 року винесено постанову про притягнення військовозобов`язаного до адміністративної відповідальності відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до статті 38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Тобто за змістом статті 38 КУпАП початком відліку строку для накладення адміністративного стягнення є день вчинення адміністративного правопорушення або день виявлення триваючого правопорушення.

Положення Кодексу України про адміністративні правопорушення не містить визначення поняття «триваюче» правопорушення.

Разом із тим, у теорії адміністративного права під триваючим правопорушенням розуміють тривале невиконання вимог правової норми у вигляді дії або бездіяльності.

При цьому характер триваючого правопорушення оцінюється у кожному конкретному випадку індивідуально.

Верховний Суд у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 804/401/17 зазначив, що триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану, за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.

Отже, в даному випадку вчинення позивачем правопорушення мало триваючий характер, а тому строки притягнення його до адміністративної відповідальності необхідно обчислювати саме з моменту виявлення правопорушення.

Тому суд приходить до висновку, що у відповідача формально були підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Суд звертає увагу, що згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд враховує, що статтею 36 КУпАП визначено порядок накладення адміністративного стягнення за вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень.

Згідно з частиною 1 статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Виключення з цього правила міститься у частині 2 вказаної статті.

Так, частиною 2 статті 36 КУпАП встановлено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, законодавством встановлено чітке безальтернативне правило, згідно з яким, якщо посадова особа одночасно розглядає декілька справ про адміністративні правопорушення, вчинені однією і тією ж особою, то така посадова особа має право винести тільки одну постанову про накладання адміністративного стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

Зазначений принцип накладення адміністративного стягнення спрямований на захист прав осіб, що притягуються до адміністративної відповідальності, з метою унеможливлення накладення на них надмірного адміністративного стягнення.

Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 243-246, 250, 271, 286 КАС України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови серії №1364 від 09 серпня 2024 року залишити без задоволення.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.О. Ребров