Справа № 520/646/24
Суддя: Мороко А.С.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р. №520/646/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мороко А.С., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б,м. Запоріжжя,Запорізька обл., Запорізький р-н,69005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () від 26.10.2023 №14, яким відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як матері інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення шестирічного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити та виплачувати з 24 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як матері інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення шестирічного віку;

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 24 липня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що досягнувши пенсійного віку звернулась до територіального органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до п.3 ч.3 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте рішенням в Запорізькій області від 26.10.2023 №14 відмовлено у призначенні пенсії. Вказане рішення позивачка вважає протиправним, оскільки нею разом із завою про призначення пенсії подано весь необхідний перелік документів для підтвердження факту виховання дитини з інвалідністю до 6років, яка мала всі показники для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, відтак позичка вважає, що має право на отримання пенсію за віком, як матір інваліда з дитинства.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу через систему "Електронний суд" та надійшла в електронний кабінет користувача, що підтверджується електронною роздруківкою.

Представником відповідача, ГУ ПФУ в Харківській області, надіслано до суду відзив на позов, в якому він заперечував проти задоволення позовних вимог зазначивши, що за результатами розгляду документів доданих до заяви встановлено, що позивачкою не надано скановану копію з оригіналу медичного висновку № 69 від 13.10.2000р. Позивачкою до пакету документів не долучено документи згідно п. 2.18 Постанови №22-1 від 25.11.2005. Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. Також не долучено документ як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку. Висновок ЛКК № 637 від 17.10.2023 не взято до уваги для призначення дострокової пенсії за віком, оскільки в даному висновку відсутня інформація про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, що передбачено пунктом 2.18 Порядку.

Представник відповідача, ГУ ПФУ в Запорізькій області, надав до суду відзив на позов, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши, що обов`язок в наданні документів, які б підтверджували право на пільгову пенсію (визнання дитини інвалідом до досягнення шестирічного віку) лежить на особі, що звертається до органів Пенсійного фонду, а видавати такі документи та відповідно підтверджувати цим відповідні пільги (час настання інвалідності) мають право виключно заклади охорони здоров`я. Також зазначено, що до документів доданих до заяви не долучалося документи, що підтверджують визнання особи з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, що засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, а також не долучено документ як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку. Висновок ЛКК № 637 від 17.10.2023 року не було взято до уваги, оскільки цей документ не підтверджує те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, що передбачено п. 2.18 Порядку 22-1. За результатами розгляду заяви позивача рішенням від 26.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії відповідно до п. 3 ст. 115 розділу XIV Закону №1058, у зв`язку з непідтвердженням наданими документами визнання дитини особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю до 6 років, або висновку лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визначення її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Положеннями ч.1 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Згідно ч.2 ст.257 Кодексу адміністративного судочинства України: за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду.

Відповідно 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 20.10.2023 звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії згідно ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За принципом екстериторіальності, вказана заява позивачки розглянута ГУ ПФУ в Запорізькій області, яким прийнято рішення № 14 від 26.10.2023 відмовлено ОСОБА_1 в призначені дострокової пенсії відповідно до п. 3 ст. 115 розділу XIV Закону №1058, у зв`язку з відсутністю необхідних документів. Вказане рішення мотивовано наступним:

- не надано скановану копію саме з оригіналу медичного висновку № 69 від 13.10.2000 року, а додано лише скановану копію з копії документу;

- висновок ЛКК № 637 від 17.10.2023 року не було взято до уваги, оскільки цей документ не підтверджує те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, що передбачено п. 2.18 Порядку 22-1;

- не долучено документи згідно п. 2.18 Постанови № 22-1 від 25.11.2005. Визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акту огляду МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги. Також не долучено документ як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку.

Додатково потрібно було надати паспорт дитини.

Позивачка, не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості відмови органу Пенсійного фонду України у призначенні позивачу пенсії на підставі п. 3 ч.1 ст. 115 Закону №1058- IV.

Пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV визначено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Отже, право на дострокову пенсію за віком мають матері, які виховали осіб з інвалідністю з дитинства до шестирічного віку (після досягнення матір`ю 50 років та за наявності не менше 15 років страхового стажу). За змістом наведеної норми однією з обов`язкових умов для призначення дострокової пенсії за віком є виховання до шестирічного віку саме дитини з інвалідністю.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі - Порядок №22-1).

Відповідно до абзацу сьомого підпункту 6 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами) документи, які підтверджують право на призначення дострокової пенсії за віком: жінкам, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку,- документи про народження дітей (дитини), виховання їх (її) до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю. У разі звернення за пенсією батька, яким здійснювалось виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, додається заява матері про згоду щодо призначення пенсії батьку або документи, що підтверджують її відсутність (свідоцтво органу державної реєстрації актів цивільного стану (далі - ДРАЦС) про смерть, рішення суду тощо) (при призначенні пенсії згідно з пунктом 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.17 Порядку 22-1 встановлено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно з пунктом 2.18 розділу ІІ Порядку №22-1 визнання особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною з інвалідністю після досягнення шестирічного віку або особою з інвалідністю з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою вісімнадцятирічного віку (висновок про час настання інвалідності).

Отже, факт виховання дитини з інвалідністю до 6 років підтверджується свідоцтвом про народження дитини чи паспортом дитини, а у разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть. Надання інших документів Порядком №22-1 не передбачено.

Позивачкою під час подання до територіального органу пенсійного фону заяви про призначення пенсії подано свідоцтво про народження доньки - ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 (з відміткою про отримання паспорту), та свідоцтво про смерть доньки серії НОМЕР_3 , яке видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкова Харківського міського управління юстиції, та яким посвідчується смерть ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується відповідачем 2.

Отже, позивачкою дотримано вимоги п. п. 2.17 Порядку №22-1 щодо надання необхідного переліку документів для підтвердження факту виховання дитини з інвалідністю до 6 років.

Суд зазначає, що враховуючи факт смерті доньки позивачки у 2011 році, вимога ГУ ПФУ в Запорізькій області, викладена в рішенні від 26.10.2023 №14 щодо надання паспорту дитини є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам п. 2.17 Порядку №22-1, оскільки відповідно до п. 14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 №52/5 (у редакції 10.01.2011, тобто редакції, яка діяла на момент видачі свідоцтва про смерть дитини) паспорт або паспортний документ померлого, а також військово- облікові та пільгові документи орган державної реєстрації актів цивільного стану, який реєструє смерть, вилучає і на першій сторінці цих документів робить відмітку: "Власник помер________. Актовий запис про смерть N ___ від_.".

Також надання документу як матері особи з інвалідністю з дитинства, яка виховала її до шестирічного віку оскільки не передбачено п. 2.17 Порядку №22-1, тому вказана вимога ГУ ПФУ в Запорізькій області є також необгрунтованою.

Стосовно позиції відповідача 2 в частині того, що неможливість взяття до уваги висновку ЛКК № 637 від 17.10.2023 року, оскільки цей документ не підтверджує те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку, що передбачено п. 2.18 Порядку 22-1, суд зазначає наступне.

Загальний підхід до змістовного наповнення поняття особа з інвалідністю установлюється статтею 2 Закону України від 21 березня 1991 року №875-ХІІ Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні (Закон №875-ХІІ), а також статтею 1 Закону України від 06 жовтня 2005 року №2961-ІV Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні (далі - Закон №2961-ІV). Зокрема, такий статус могла мати особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, унаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Відповідно до абзацу третього статті 1 Закону №2961-ІV дитина з інвалідністю - особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Згідно з частиною дванадцятою статті 7 Закону №2961-ІV положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджується Кабінетом Міністрів України. Серед повноважень лікарсько-консультативних комісій, визначених Положенням про лікарсько-консультативну комісію, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2013 року №917, передбачено надання висновку, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною з інвалідністю до досягнення шестирічного віку.

Такий висновок ЛКК дає можливість опосередковано підтвердити факт догляду матері за дитиною, яка мала право на отримання статусу дитини-інваліда до досягнення шестирічного віку, як це передбачено положеннями Закону №1058-IV. Встановлення органами медико-соціальної експертної комісії інвалідності після досягнення такою дитиною шестирічного віку в певній мірі ставить під сумнів факт виховання матір`ю до шестирічного віку саме дитини - інваліда з дитинства, а не дитини без такого роду медичних показань.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 травня 2019 року у справі №330/2181/16-а підтримала правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 27 травня 2014 року у справі №21-133а14 щодо дострокового призначення пенсії за віком, згідно з яким мати дитини-інваліда має право на призначення дострокової пенсії за віком, але не раніше ніж за 5 років до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону №1058-IV, у тому разі, якщо дитина, яку вона виховує, визнана дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку. Якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку ЛКК, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15 травня 2019 року у справі №330/2181/16-а наголосила на тому, що визначення терміну інвалід з дитинства не міститься ані в Законі №875-ХІІ, ані в Законі Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю. При цьому за змістом абзацу другого пункту 26 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, інвалідність з дитинства розглядається як причина інвалідності. Згідно з пунктом 14 цього Положення причинний зв`язок інвалідності з хворобами, перенесеними у дитинстві, установлюється за наявності документів лікувально-профілактичних закладів, що свідчать про початок захворювання або травму, перенесену до 18-річного віку.

За висновком Великої Палати Верховного Суду у наведеній постанові для призначення пенсії на підставі Закону №1058-IV має значення не факт установлення інвалідності, а термін (момент) настання інвалідності у дитини, що повинен мати місце протягом періоду життя дитини з моменту народження і до інвалідності у дитини до досягнення шестирічного віку, оскільки виховання дитини-інваліда у віці до шести років створює для жінки більше перешкод для участі у суспільно-корисній діяльності, наслідком якої є отримання заробітної плати і страхового стажу, що зумовлюється сплатою страхувальником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Непрямим підтвердженням цього є встановлена частиною шостою статті 179 Кодексу законів про працю України можливість надання жінці в обов`язковому порядку відпустки без збереження заробітної плати у разі, якщо дитина потребує домашнього догляду, тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку. Натомість за відсутності медичних показань до догляду за дитиною жінка не матиме можливості перебувати у такій відпустці і має прийняти рішення про вихід на роботу або припинення трудових відносин з роботодавцем.

Велика Палата Верховного Суду вказала на недоцільність висновку Касаційного адміністративного суду про тлумачення поняття інвалід з дитинства як статус дитини-інваліда, який ця дитина набуває по досягненню нею 18 років; при вирішенні питання про наявність права на призначення дострокової пенсії матері враховується не тлумачення поняття інваліда з дитинства, а момент настання медичних показань для встановлення інвалідності.

Верховний Суд від зазначеного висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах не відступав (наприклад, постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі №336/2781/17-а).

Отже, виховання дитини до шестирічного віку з показаннями для визнання її особою з інвалідністю у віці до шести років є підставою для призначення матері інваліда з дитинства дострокової пенсії за віком.

В даній справі позивачці відмовлено у призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону №1058-ІV у зв`язку, зокрема, з ненаданням документів, передбачених пунктом 2.18 Порядку 22-1, а саме виписки з акту огляду МСЕК, медичного висновку закладу охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги.

Судовим розглядом встановлено, що відповідно до корінця медичного заключення №69 №1672 від 16.10.2000 на дитину інваліда з дитинства до 16 років, який направлявся в орган соціального забезпечення по місцю проживання батьків чи опікуна « 13» жовтня 2000 року, який виданий КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (мати ОСОБА_1 ), встановлене захворювання вроджена короткозорість високого ступеню обох очей з астигматизмом, амбліопія обох очей; заключення: наявне захворювання і патологічний стан відповідає п. 2 розділу 12 Переліку захворювання інвалідів з дитинства до 16 років, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я №175 від 05.12.1991.

Також позивачка надавала до органу ПФУ висновок ЛКК №637 від 17.10.2023 КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради, який виданий ОСОБА_1 підтверджується, що її донька, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебувала на обліку у КНП «Міська дитяча поліклініка №1» Харківської міської ради. У вказаному висновку зафіксовано, що ОСОБА_2 знаходилась на диспансерному обліку з приводу вродженої короткозорості високого ступеню обох очей з астигматизмом, амбліопія обох очей. Діагноз був встановлений до 6-ти років.Дитина могла бути визнана дитиною з інвалідністю з приводу вродженої оперованої короткозорості високого ступеню обох очей з астигматизмом, амбліопія обох очей у відповідності до Переліку медичних показів, що надають право на отримання соціальної допомоги на дітей-інвалідів до 16 років, затвердженого наказом МОЗ України, Міністерством праці та соціального захисту населення України від 08.11.2001 №454/471/516 розділ ХІ, пункт 2, підпункт 1».

Медичним висновком № 288 від 12.11.2010 року на дитину - інваліда віком до 16 років, виданим на ОСОБА_2 , підтверджено, що дитина мала вроджену міопію.

Також позивачкою залучено копію форми індивідуальної програми реабілітації дитини - інваліда, що видається ЛКК ЛПФ № 94 (вікова категорія від 0 до 18 років).

Отже, наявними у справі доказами в повній мірі підтверджено, що хвороба дитини позивачки мала вроджений характер, що, відповдіно доводить той факт, що дитина позивача мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, а для дострокового призначення пенсії матері дитини-інваліда має значення не факт установлення інвалідності, а момент настання медичних показників для встановлення інвалідності у дитини.

Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постановах Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 330/2181/16-а, від 18.05.2022 у справі № 620/4083/18.

Окрім того, довідкою про отримання допомоги від 26.09.2023 №547, яка видана Управлінням соціального захисту населення адміністрації Слобідського району Харківської міської ради, також підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку в зазначеному управлінні та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 16.03.2006 по 31.03.2011 було призначено допомогу на дитину з інвалідністю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з надбавкою на догляд.

Також, ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_4 від 17.04.2006, за яким позивачка отримувала державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про підтвердження позивачем факту виховання дітей до шестирічного віку та наявність у позивачки права на призначення дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Щодо такої підстави відмови позивачки у призначенні дострокової пенсії за віком на підставі пункту 3 частини першої статті 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як ненадання сканованої копії з оригіналу медичного висновку № 69 від 13.10.2000, оскільки надо скан - копію, суд зазначає, що в цій справі доказуванню підлягає обставина виховання дитини до шестирічного віку з показаннями для визнання її особою з інвалідністю у віці до шести років, що є підставою для призначення дострокової пенсії за пунктом 3 частини першої статті 115 Закону №1058-IV, а не дотримання усіх формальних вимог при скануванні медичних документів.

Відтак, суд визначає вказаний аргумент відповідача 2 безпідставним та необґрунтованим також з урахуванням доктрини превалювання сутності над формою, а також те, що корінець медичного висновку № 69 від 13.10.2000 завірений належним чином з відтисками печаток медичної установи.

Окрім того, як передбачено пунктом 1.8 Порядку 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.

З наведеного чітко вбачається, що орган Пенсійного фонду під час розгляду заяви про призначення пенсії у випадку ненадання всіх необхідних документів, не повинен відмовляти в призначенні пенсії, а має здійснити активні дії щодо повідомлення заявника про необхідність подання документів, яких не вистачає.

А тому ненадання всіх необхідних документів до заяви про призначення пенсії, які передбачені пунктом 2.18 Порядку № 22-1, може бути підставою для відмови в призначення пенсії лише у випадку коли заявника письмово повідомлено про те, які документи необхідно подати додатково, та такі документи не були подані протягом трьох місяців.

Та обставина, що Головне управління Пенсійного фонду у Запорізькій області під час приймання документів не повідомили про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, не може нівелювати обов`язок органу, що призначає пенсію, під час прийняття рішення вчинити дії, що передбачені пунктом 1.8 Порядку № 22-1.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.10.2023 №14, яким відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (як територіальний орган пенсійного фонду, який розглядав заяву позивачки про призначення пенсії) призначити з 24 липня 2023 року ОСОБА_1 (наступного дня за днем досягнення позивачкою віку на дострокову пенсію) дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як матері інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення шестирічного віку.

Щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень виплачувати позивачці пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, то вказана вимога є такою, що заявлена на майбутнє, тому задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Отже, суд приходить до висновку про допущення до негайного виконання рішення суду в частині призначення ОСОБА_1 дострокової пенсії за віком та виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили, суд зазначає наступне.

За правилами ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.382 КАС України, за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, приписами ст.382 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу.

При цьому, встановлення зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду.

Суд звертає увагу, що зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача.

У суду відсутні підстави вважати, що рішення суду виконане не буде, а тому підстави для встановлення судового контролю відсутні.

Також суд зазначає, що оскільки ГУ ПФУ в Харківській області прав та законних інтересів позивачки не порушено, то позовні вимоги до вказаного суб`єкта владних повноважень задоволенню не підлягають.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 257-263, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (просп. Соборний, буд. 158Б,м. Запоріжжя,Запорізька обл., Запорізький р-н,69005, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.10.2023 №14, яким відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як матері інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення шестирічного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 24.07.2023 дострокову пенсію за віком відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, як матері інваліда з дитинства, інвалідність якого настала до досягнення шестирічного віку.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя А.С.Мороко