Справа № 160/14549/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

26 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/14549/24
Суддя І інстанції Врона О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 87 від 24.05.2024 року, яким ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, визначеного ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та невідповідністю уточнюючої довідки встановленій формі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 21.01.2020 року, з 08 квітня 2024 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 87 від 24.05.2024 року, яким ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах було відмовлено у зв`язку із недосягненням пенсійного віку, визначеного ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та невідповідністю уточнюючої довідки встановленій формі.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 12.03.1992 по 31.03.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) і висновків суду в цій справі.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії не досягла встановленого законодавством пенсійного віку 55 років та у неї недостатньо пільгового стажу, у зв`язку з чим, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області правомірно прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. При цьому, скаржник вказує на правомірність неврахування уточнюючої довідки від 15.05.2024 року №37, оскільки вона не відповідає формі довідки, яка визначена додатком 5 Порядку №637.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів останньої, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звернулася 24.04.2024 року із заявою про призначення пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області №87 від 03.05.2024 року відмовлено у призначенні пенсії за віком на підставі положень пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах не підтверджено наявними документами.

До пільгового стажу не було зараховано періоди роботи згідно довідки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпровської обласної ради» від 17.04.2024 року №23, оскільки вона не відповідає формі додатку №5 до Порядку, а саме відсутній підпис головного бухгалтера. Відсутня інформація чи є Комунальне підприємство «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпровської обласної ради» правонаступником КП «Гейківська профільна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР».

17.05.2024 року позивач із заявою про призначення пенсії і новими документами повторно звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

За принципом екстериторіальності заява позивача була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 24.05.2024 №87 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Пенсійним фондом зазначено, що відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком на пільгових умовах призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу 25 років у жінок з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Вік заявниці 50 р. 2 м. 6 дн.

Страховий стаж особи становить 32 роки 20 днів.

До пільгового стажу не зарахований період роботи з 12.03.1992 по 31.03.2024 відповідно до довідки від 15.05.2024 №37, оскільки довідка не відповідає додатку №5 (не відповідає назва довідки; неправильно зазначена дата Постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.1992 №10; зазначена посада не відповідає переліку посад відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2003 №36; відсутня інформація щодо перебування у відпустці без збереження заробітної плати).

В призначенні пільгової пенсії за віком відмовлено, оскільки заявниця не досягла пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та не набула необхідного пільгового стажу.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах протиправним, позивач звернулася до суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення, виходить з наступного.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, що доповнив Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини 2 статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону №1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.11.2021 року прийнятій у справі №360/3611/20 зробила висновок про те, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, за наявності у позивача необхідного пільгового стажу, вона має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах на підставі п. "б" ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" при досягненні 50 років.

Разом з тим, з рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від № 87 від 24.05.2024 року про відмову у призначені пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 вбачається, що до пільгового стажу позивача не зарахований період роботи з 12.03.1992 по 31.03.2024 відповідно до довідки від 15.05.2024 №37, оскільки довідка не відповідає додатку №5 (не відповідає назва довідки; неправильно зазначена дата Постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.1992 №10; зазначена посада не відповідає переліку посад відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2003 №36; відсутня інформація щодо перебування у відпустці без збереження заробітної плати).

Колегія суддів, проаналізувавши підстави для відмови Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області у зарахуванні спірного періоду роботи позивача до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначає наступне.

За приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Як вбачається з наданої позивачем копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 від 16.03.1992 року, позивач у спірний період:

- 12.03.1992 року була прийнята санітаркою по обслуговуванню психічних хворих до Гейківської обласної психоневрологічної лікарні відповідно до наказу №64-к від 12.03.1992 року (запис №1);

- 26.02.1998 року - переведена молодшою медичною сестрою по обслуговуванню психічних хворих відповідно до наказу №41від 26.02.1998 (запис №3);

- 29.02.2024 року звільнена з роботи по переведенню до КП «ДБКЛПД» ДОР» відповідно до наказу від 12.02.2024 року (запис №13);

- 01.03.2024 року прийнята на посаду молодшої медичної сестри палатної відповідно до наказу від 01.03.2024 року (запис №14).

Трудова книжка містить також записи з проведення атестації робочих місць позивача за Списком №2 відповідно до наказу №92-а від 10.09.1994 року, п. 1 наказу №97 від 06.10.1999 року, наказу №186 від 25.12.2009 року, №201 від 15.12.2014 року, №234 від 13.12.2019 року.

Також, згідно з п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

На підтвердження набутого пільгового стажу, позивачем, крім трудової книжки, також було надано довідку Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради» від 15.05.2024 №37, яка також підтверджує, що позивач у спірні періоди працювала:

- з 12.03.1992 року по 10.03.1994 року за професією відповідно до постанови Кабінету Міністрів СРСР №10 від 26.01.1991 року (в довідці помилково вказано від 26.01.1992 року) «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад та показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення», розділ ХХІV, 54б, робітники, які безпосередньо обслуговують хворих, позиція 22600000в, п.п. «в», «молодший медичний персонал»;

з 16.01.2003 року по 04.11.2012 року за професією відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», список №2, розділ ХХІV, позиція 24в «молодший медичний персонал»;

з 03.08.2016 року по теперішній час за професією відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №461 від 24.06.2016 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах», список №2, розділ ХХІV «молодший медичний персонал».

В свою чергу, зазначена довідка містить інформацію про посаду та характер виконуваної позивачем роботи, віднесення посади до переліку посад, які дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, а також посилання на первинні документи, на підставі яких було видано уточнюючу довідку.

При цьому, невідповідність наданої позивачем уточнювальної довідки КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпровської обласної ради» від 17.04.2024 року №23 формі, яка зазначена у додатку №5 до Порядку №637, на яку посилається відповідач, носить суто формальний характер, а такі неточності, як невідповідна назва довідки; неправильно зазначена дата Постанови Кабінету Міністрів України від 26.01.1992 №10, не впливають на можливість пенсійного органу встановити характер праці, період роботи, наявність посади у відповідних Списках, та визначити наявність підстав для зарахування періоду роботу до пільгового стажу.

Одночасно з цим, як правильно було зазначено судом першої інстанції, посилання Пенсійного фонду на те, що посада «молодший медичний персонал» не відповідає переліку посад відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №36 від 16.01.2003, безпідставним, оскільки до підп.в) позиції 24в п. 24 розділу ХХІV постанови віднесені працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини; молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині; молодші спеціалісти з медичною освітою.

Позивач працювала молодшою медичною сестрою по обслуговуванню психічно хворих, а тому може бути віднесена до вказаного переліку. До того ж молодша медична сестра входить до «молодшого медичного персоналу», а тому посилання у довідці на узагальнений термін, не може свідчити про неправильне віднесення посади позивача до Списку №2.

Не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії відсутність в уточнювальній довідці інформації щодо перебування позивача у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки в силу ч. 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

У такому випадку, незарахування пенсійним органом до пільгового стажу позивача спірного періоду роботи з 12.03.1992 року по 31.03.2024 року є неправомірним.

Враховуючи викладене, колегія суддів робить висновок про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області № 87 від 24.05.2024 року про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а також наявність підстав для його скасування.

При цьому, зважаючи на те, що розрахунок стажу роботи віднесено до дискреційних повноважень Пенсійного фонду, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 12.03.1992 року по 31.03.2024 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 17.05.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018(746/15) і висновків суду в цій справі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 26 листопада 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун