Справа № 344/18446/24
Суддя: Домбровська Г. В.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/344/161/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді: Домбровської Г.В.

при секретарі с/з: Стефанюк Х.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області

Департаменту патрульної поліції,

Інспектора Управління патрульної поліції в

Івано-Франківській області Золотарчук І.М.

про скасування постанови по справі про

адміністративне правопорушення

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И

ОСОБА_1 (надалі також «Позивач») звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Золотарчук І.М., Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції (надалі також «відповідачі») про скасування постанови серії БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення від 12.09.2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП.

Позовні вимоги мотивовані тим, що постанову Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області по справі про адміністративне правопорушення серії БАД №532381від 12.09.2024 року прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, без врахування всіх обставин та невірного застосування норм чинного законодавства, а тому вказане рішення підлягає скасуванню.

Представником Позивача подано заяву про розгляд справи без йоо участі, в якій він позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представником відповідачів подано до суду Відзив на позов, в якому він заперечив проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні з підстав необґрунтованості.

Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача в судовому засіданні покликався на те, що оскільки Позивач вчинила адміністративне правопорушення, а саме раптово вий шла на проїжджу частину, не впвнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, Позивача було у встановленому чинним законодавством порядку притягнуто до відповідальності за ст. 127 КУпАП.

Представник відповідача подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій проти позовних вимог заперечив, просив відмовити в їх задоволенні з викладених у відзиві на позов підстав.

Відповідно до частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали та проаналізувавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ч. 1 ст. 127 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі «КУпАП») непокора пішоходів сигналам регулювання дорожнього руху, перехід ними проїзної частини у невстановлених місцях або безпосередньо перед транспортними засобами, що наближаються, невиконання інших правил дорожнього руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Пунктом 4.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Відповідно до пункту 4.14 Правил дорожнього руху пішоходам забороняється, зокрема:

а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення врегульовано Главою 22 КУпАП.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина 1 статті 280 КУпАП).

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

12 вересня 2024 року інспектором ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Золотарчук І.М. винесено Постанову серії БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 127 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Вищевказану постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БАД №532381 від 12 вересня 2024 року ОСОБА_1 вважає протиправною, та такою, що підлягає скасуванню, у зв`язку з чим в осоі уповноваженого представника звернулася до суду з даним позовом.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зазначені критерії, хоч і адресовані суду, але одночасно вони є і вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.

Крім того, Суд звертає увагу на те, що одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень, є принцип обґрунтованості, закріплений в пункті 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути мотивованим.

Так, Суд звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень інспектор поліції Відповідача, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи. Факт вчинення особою адміністративного правопорушення повинен бути предметом окремої та самостійної перевірки Відповідачем, і такий факт повинен підтверджуватися належними та допустимими доказами.

Як зазначено в Постанові серії БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 вересня 2024 року, пішохід ОСОБА_1 , 25.10.2022 року 17 год. 35 хв. в АДРЕСА_1 , раптово вийшла на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, чим порушила п.1.7, 4.10, 4.14.а,б.

Так, частиною 1 статті 127 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил дорожнього руху пішоходами, велосипедистами та особами, які керують гужовим транспортом, і погоничами тварин.

При цьому, Судом встановлено, що попередньо, з приводу події, яка мала місце 25.10.2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено відомості та розпочато кримінальне провадження № 0001834 від 25.10.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчої слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Герелюк Х.В. від 23.08.2024 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001834 від 25.10.2022,- закрито, оскільки в діях водійки ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Закриваючи вказане кримінальне провадження, слідча прийшла до висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода трапилась унаслідок порушення Правил дорожнього руху України пішоходом ОСОБА_1 , а в діях водійки автомобіля Комари Т І. не має порушень ПДР, які б сприяли виникненню дорожньо-транспортної пригоди, тому склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, в діях ОСОБА_2 відсутній. Однак в діях пішохода ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.127 КУпАП.

В подальшому оскаржуваною постановою серії БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 вересня 2024 року на підставі аналогічного висновку про порушення Правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_1 , її було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Проте, в подальшому, ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 вересня 2024 року у справі № 344/17300/24 (провадження № 1-кс/344/6976/24) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121955053) постанову слідчої слідчого відділу Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Герелюк Х.В. від 23.08.2024 про закриття кримінального провадження № 0001834 від 25.10.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України скасовано.

У вказаній ухвалі слідчим суддею зазначено наступне:

«По-перше, висновки слідчої про те, що водій немала технічної можливості уникнути наїзду шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування, не свідчать про те, що водій дотрималася вимог п. 18.1 ПДР України, а також п. 2.3б ПДР.

Так, згідно з вимогами п. 18.1 ПДР водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Водночас, відповідно до п. 2.3б ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

Слідчому судді не зрозуміло, за яким вихідним даним взято до уваги, що швидкість автомобіля становила 15-20 км.год? В даному випадку, взяті до уваги тільки покази водія, без отримання об`єктивних даних. Сумнівним є те, що при заданій швидкості авто, потерпіла могла отримати такого роду травми. Відповідних слідчих дій з даного приводу не проведено.

По-друге, звертається увага на те, що водій в показах стверджує, що при вказаній швидкості, вона, перше, що побачила це пошкоджене переднє лобове скло у низу із правого боку в автомобілі та одразу зупинила автомобіль. Проте, виконавши вимоги п. 2.3б ПДР, а саме: будучи уважною, стежачи за дорожньою обстановкою водій, в умовах достатньої видимості, повинна була бачити пішохода який повільно ступив на пішохідний перехід та зробив приблизно 2 кроки, та, відповідно, зобов`язана була реагувати на зміну обстановки. З цього може слідувати висновок, що водій не слідкувала за дорогою, і оцінки слідча цьому не надала.

По-третє, в постанові про закриття кримінального провадження слідує висновок, що в діях пішохода ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ст.127 КУпАП.

При цьому, слідча встановила, що пішохід перший ступив на нерегульований пішохідний перехід та здійснив приблизно 2 кроки. Вихід на перехід не був раптовим, пішохід не вибігала. Як зазначалося, до уваги взято низьку швидкість автомобіля 15-20 км.год..

Слідчий суддя зазначає, що, в даному випадку, слід брати до уваги судову практику щодо переваги в русі на нерегульованих пішохідних переходах. Зокрема, в постанові Верховного Суду від 04.12.2019 у справа №751/4821/17, здійснено наступні висновки.

Вимога пункту 18.1 ПДР України передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони ступили на перехід. Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов`язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він дає дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатньо для того, щоб дати дорогу або зупинитися.

Забороняється здійснювати об`їзд пішохода, який перебуває на пішохідному переході незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку, побігти або уповільнити хід) і спрогнозувати можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - уникнути такої ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

З урахуванням того, що пішохід перший ступив на нерегульований пішохідний перехід, і вихід на перехід не був раптовим, а також з урахуванням низької швидкості автомобіля, висновки слідчої про перевагу в русі автомобіля над пішоходом та наявність в діях пішохода складу адміністративного правопорушення - суперечливі.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що в даному кримінальному провадженні вже скасовувалася постанова про закриття кримінального провадження ухвалою слідчого судді від 05.05.2023. У вказаній ухвалі зокрема зазначалося, що слідчою зазначено лише про технічну неможливість уникнення наїзду шляхом застосування екстреного гальмування при заданій швидкості. При цьому, залишено поза увагою дотримання водієм п. 12.4.,18.1 ПДР України, про які також зазначено експертом. Слід зазначити, що питання, які досліджувались експертом є відповіддю виключно на поставлені слідчим запитання у постанові про призначення експертизи.

При цьому, слідчим не надано оцінку діям водія в контексті висновку експерта, зокрема обставинам події, рух пішохода зі швидкістю 1,12 с., спокійний темп ходьби, дотримання водієм вимог п. 12.4., 18.1 ПДР України. А також діям пішохода перед виходом на пішохідний перехід; момент виходу пішохода на пішохідний перехід, вподальшому її руху; моменту коли на відео зафіксовано автомобіль - учасника ДТП.

Разом з тим, не встановлено реальну швидкість автомобіля, враховуючи між іншими і завдані тілесні ушкодження ОСОБА_1 ( механізм їх виникнення, що спостерігається на відео). Так, у судовому засіданні слідчим зазначено, що встановити швидкість автомобіля технічно неможливо. Однак, з матеріалів кримінального провадження, не вбачається факту вчинення слідчим відповідних слідчих дій в межах здобуття доказів щодо швидкості руху автомобіля.

Слідчий суддя зазначає, що слідчою не враховані висновки слідчої судді, які стали підставою для скасування попередньої постанови про закриття кримінального провадження.

З урахуванням вищезазначеного, слідчий суддя вважає, що висновки слідчої про невинуватість водія та винуватість пішохода є передчасними, оскільки, з одного боку, не вичерпані всі засоби доказування, а з іншого, висновки слідчої не відповідають фактичним обставинам справи та не враховують судову практику з приводу переваги в русі на нерегульованих пішохідних переходах».

Вказані висновки слідчого судді, викладені в ухвалі від 26.09.2024 року у справі № 344/17300/24 (провадження № 1-кс/344/6976/24) (https://reyestr.court.gov.ua/Review/121955053), яка набрала законної сили, спростовують висновок інспектора патрульної поліції про наявність у діях ОСОБА_3 однак складу адміністративного правопорушення, передбачених ч.1 ст.127 КУпАП.

Крім того, вказана постанова інспектора Відповідача не містить посилання на будь-які належні докази, окрім, як на матеріали кримінального провадження та постанову про закриття кримінального провадження (яка скасована слідчим суддею як незаконна), які б свідчили про вину пішохода у порушенні Правил дорожнього руху.

В ході розгляду даної адміністративної справи представником Відповідача належним чином не спростовано доводи Позивача щодо неправомірності притягнення її до відповідальності та відсутності доказів скоєння ним правопорушення передбаченого ч.1 ст. 127 КУпАП.

При цьому, статтею 62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Суд звертає особливу увагу на те, що в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб`єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Згідно з пунктом 3 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.

Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб`єкт владних повноважень Відповідач, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.

Отже, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з її правової природи та завдань, орган (посадова особа), який правомочний розглядати справу, має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

При цьому, розгляд справи про адміністративне правопорушення має здійснюватися з дотриманням прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, визначених статтею 268 КУпАП.

Згідно з частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обов`язку доведення правомірності свого рішення Відповідачем не виконано.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку про те, що постанова БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення від 12.09.2024 року, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.3 ст. 286 КАСУ за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги Позивача є обґрунтованими, та, відповідно, такими, що підлягають задоволенню.

Щодо клопотання представника Позивача про поновлення строку на оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, Суд зауважує наступне.

Копію оскаржуваної постанови Позивач отримала 12.09.2024 року.

21.09.2024 року представником Позивача на адресу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області було подано позовну заяву про скасування постанови серії БАД №532381 від 12.09.2024 року.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року у справі №344/17252/24 позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто Позивачу.

З даним адміністративним позовом представник ОСОБА_1 через систему Електронний Суд звернувся до Івано-Франківського міського суду 03.10.2024 року.

Згідно загальновідомої інформації 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» прийнято рішення про введення в Україні воєнного стану з 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб.

Дія воєнного стану по всій території України неодноразово продовжувалася, і триває станом на час розгляду справи.

Згідно із частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно пункту 1 частини першої статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову адміністративної комісії - у виконавчий комітет (а у населених пунктах, де не створено виконавчих комітетів, - виконавчі органи, що виконують їх повноваження) відповідної ради або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

У відповідності з положеннями статті 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Частина друга статті 286 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

Відповідно до частини четвертої статті 122 КАС України, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень. Якщо рішення за результатами розгляду скарги позивача на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень не було прийнято та (або) вручено суб`єктом владних повноважень позивачу у строки, встановлені законом, то для звернення до адміністративного суду встановлюється шестимісячний строк, який обчислюється з дня звернення позивача до суб`єкта владних повноважень із відповідною скаргою на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.

Вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі № 140/2046/19.

Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський суд зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції (Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 №4 75/97), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення. У справі Bellet v. Frаnсе Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Отже, як свідчить позиція Європейського Суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду, Позивач покликався на те, що після винесення оскаржуваної постанови він звернувся до суду, однак позовну заяву було повернуто у зв`язку з процесуальними недоліками.

Частиною 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Враховуючи все вищезазначене в сукупності, та зокрема, період введеного в державі воєнного стану, вчинення представником Позивача процесуальних дій без тривалих зволікань, Суд вважає причини пропуску Позивачем строку звернення до суду поважними та знаходить підстави для його поновлення.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 156 ч. 2, 251, 252, 254, 256, 258 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 77, 121-123, 134, 139, 241-246, 286 КАС України, Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області,

В И Р І Ш И В :

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом.

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати Постанову серії БАД №532381 по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 12 вересня 2024 року, винесену інспектором ВРОМ ДТП Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Золотарчук І.М., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 статті 127 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 27.11.2024 року.

Суддя Домбровська Г.В.