Справа № 160/6757/24
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/6757/24

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Шлай А.В. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Кругового О.О.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 р. (суддя Савченко А.В) в адміністративній справі №160/6757/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у не застосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 липня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29 січня 2020 р. при обчисленні йому в період з 01 серпня 2022 р. по 22 серпня 2023 р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 вказаної постанови.

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та доплатити позивачу за період з 01 серпня 2022 р. по 22 серпня 2023 р. включно належні, з урахуванням проведених раніше виплат суми грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчислених із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" в редакції чинній з 29 січня 2020 р. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» на 01 січня 2022 р., Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 01 січня 2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що за період з 01 серпня 2022 р. по 22 серпня 2023 р. включно, йому невірно визначалися розміри грошового забезпечення, тобто без урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 р. поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду, відкрито провадження за позовною заявою

та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 р. позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Судом визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незастосуванні пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 в редакції чинній з 29 січня 2020 р. при обчисленні ОСОБА_1 в період з 01 серпня 2022 р. по 20 травня 2023 р. включно розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, а саме не визначення розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1,14 вказаної постанови.

Судом зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок з 01 серпня 2022 р. по 20 травня 2023 р. сум грошового забезпечення, грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обчисливши їх із розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених з урахуванням пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, в редакції чинній з 29 січня 2020 р. шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а саме встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 01 січня 2022 р. та Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 01 січня 2023 р., на відповідні тарифні коефіцієнти, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військовою частиною НОМЕР_1 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить рішення суду скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду як таку, що заявлена з пропуском строку звернення до суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено про порушення позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами. ОСОБА_1 був наданий витяг із наказу Військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 р. № 40 про його зарахування до складу частини та визначено посадовий оклад у розмірі 2 730 грн. за 4 тарифним розрядом. Отже, саме з моменту зарахування на посаду позивач знав, що його посадовий оклад обчислений з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., і в разі незгоди з цим мав одразу звернутися до суду. До того ж позивач в будь-який момент служби мав можливість звернутись до командування з відповідним рапортом (заявою) щодо надання виписки про нараховані йому кошти та надання пояснень з приводу нарахування тих чи інших сум. Отримання листа від 28 лютого 2024 р. у відповідь на адвокатський запит представника позивача, не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав. Також відсутні правові підстави для здійснення позивачу розрахунку грошового забезпечення, виходячи з первісної редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704. Крім того, лише з 01 серпня 2022 р. Військова частина НОМЕР_1 набула статусу розпорядника бюджетних коштів, на фінансовому забезпеченні у якої перебували і Військові частини НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 . Підпорядковані військові частини здійснюють нарахування всіх виплат самостійно на підставі наказів командирів цих частин, а Військова частина НОМЕР_1 здійснює лише розпорядження бюджетними коштами на підставі відомостей наданих підпорядкованими військовими частинами.

Письмовий відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду апеляційної інстанції не надходив.

Розгляд апеляційної скарги здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, як це передбачено статтею 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно

до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевірка рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги Військової частини НОМЕР_1 , як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зарахований до складу Військової частини НОМЕР_1 згідно наказу від 16 березня 2022 р. № 40, а на підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 12 листопада 2022 р. №165 його переміщено до Військової частини НОМЕР_3 . В січні 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся з адвокатським запитом до Військової частини НОМЕР_1 про надання інформації про виплачені суми грошового забезпечення. Військова частина нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 у вказаний період грошове забезпечення, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, які обчислювались шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р.

Вважаючи протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати грошового забезпечення в період з 01 серпня 2022 р. по 22 серпня 2023 р. включно, з урахуванням розміру посажового окладу та окладу за військове звання, розрахованого шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року на відповідні тарифні коефіцієнти, встановленні постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, ОСОБА_1 звернувся до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 29 січня 2020 р., дня набрання законної сили рішенням у справі №826/6453/18, діє редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704, яка була чинною до змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, тому розрахунок грошового забезпечення військовослужбовців з вказаної дати, повинен здійснюватися з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року. Також суд дійшов висновку, що оскільки посадовий оклад та оклад за військовим званням, є різними видами грошового забезпечення, для визначення посадового окладу повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівникам інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами - у 2022 р. та 2023 р. в розмірі 2102,00 грн. Для визначення окладу за військовим званням - прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2022 р. (2481,00 грн.) та станом на 01 січня 2023 р. (2684,00 грн.). Крім того судом вказано, що такий розрахунок здійснюється виключно по 19 травня 2023 р., виходячи з внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. №481, яка набрала чинності 20 травня 2023 р. змін до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704.

В частині доводів апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частина 2 статті 233 КЗпП України в редакції до липня 2022 р. передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник може звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, без обмеження будь-яким строком.

Станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з відповідним позовом (14 березня 2024 р.) редакція статті 233 КЗпП України більше не передбачала звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, без обмеження будь-яким строком. Водночас, частина перша даної статті визначає, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні він має право звернутися у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи письмових доказів з 16 березня 2022 р. по 13 листопада 2022 р. ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , з 13 листопада 2022 р. по 14 лютого 2023 р. у Військовій частині НОМЕР_3 , з 14 лютого 2023 р. до 23 серпня 2023 р. у Військовій частині НОМЕР_2 . (а.с.16).

Як вказує Військова частина НОМЕР_1 в апеляційній скарзі Військові частини НОМЕР_3 та НОМЕР_2 з 01 серпня 2022 р. перебували на її фінансовому забезпеченні.

Про порушення своїх прав в частині недоплати сум грошового забезпечення, ОСОБА_1 стало відомо після отримання від Військової частини НОМЕР_1 довідки №112/1137 від 15 лютого 2024 р. про суми нарахованого та виплаченого грошового забезпечення за період з 16 березня 2022 р. по 22 серпня 2023 р. (а.с. 46).

Щодо доводів Військової частини НОМЕР_1 про те, що про порушення своїх прав на належне грошове забезпечення позивач мав дізнатися, ще з моменту його зарахування на посаду та вручення йому витягу із наказу від 16 березня 2022 р. № 40 слід зазначити, що даний наказ не містить повної інформації про усі нараховані позивачу суми грошового забезпечення та їх розрахунки.

Таким чином, звернувшись до суду з позовними вимогами 14 березня 2024 р., позивач не порушив встановлений статтею 233 КЗпП України строк.

Щодо доводів Військової частини НОМЕР_1 про відсутність підстав для здійснення позивачу розрахунку грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, слід зазначити наступне.

01 березня 2018 р. набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, якою затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років, пунктом 4 якої в редакції, чинній на момент прийняття (30 серпня 2017 р.) визначено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначалися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

24 лютого 2018 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, якою пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704 викладено в новій редакції, яка передбачає, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу, визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 р. у справі № 440/6017/21 дійшов таких висновків:

- з 01 січня 2020 р. положення пункту 4 Постанови КМУ № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з цією постановою, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова величина для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів;

- встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704, жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.

У подальшому аналогічні висновки були також викладені Верховним Судом ще у ряді у постанов, зокрема від 31 серпня 2022 р. у справі № 120/8603/21-а, від 12 вересня 2022 р. у справі № 500/1813/21, від 22 вересня 2022 р. у справі № 500/3840/21, від 16 листопада 2022 р. у справі № 120/648/22-а, від 22 березня 2023 р. у справі № 340/10333/21, від 06 лютого 2023 р. у справі № 160/2775/22, від 19 вересня 2023 р. у справі № 160/15756/21.

Також Верховний Суд у постанові від 02 серпня 2022 р. у справі № 440/6017/21 зазначив, що через зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема згідно із Законом України про Державний бюджет на відповідний рік, виникли підстави для перерахунку пенсій, призначених згідно із Законом № 2262-ХІІ, виходячи з розміру складових, розрахованих згідно з Постановою №704 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону № 2262-ХІІ та статті 9 Закону № 2011-XII, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд і в постанові від 08 жовтня 2024 р. у справі №580/8908/23, а також зазначив, що не може бути застосовано до даних правовідносин розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення посадових окладів працівників інших державних органів, оплата праці яких регулюється спеціальними законами, а також працівників податкових і митних органів. Військовослужбовці, враховуючи особливий вид їх службової діяльності та спеціальний статус, не відносяться до працівників інших державних органів.

Починаючи з 20 травня 2023 р. до даних правовідносин застосовується вже редакція пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704, згідно внесених постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2023 р. №481 змін, в частині визначення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, виходячи з розміру 1762,00 грн.

Викладене свідчить, що Військова частина НОМЕР_1 , у якій позивач проходив військову службу в період з 16 березня 2022 р. до 13 листопада 2022 р., а також яка утримувала з 01 серпня 2022 р. на своєму фінансовому забезпеченні Військову частину НОМЕР_3 та Військову частину НОМЕР_2 , в яких позивач проходив військову службу в період з 13 листопада 2022 р. до 23 серпня 2023 р., має обов`язок перерахувати та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2022 р. до 19 травня 2023 р. (включно) грошове забезпечення, обчислене з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 р. (2481,00 грн.) та 01 січня 2023 р. (2684,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 р., з урахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у справі, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2024 р. в адміністративній справі №160/6757/24 - скасувати та ухвалити нове рішення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 в частині не здійснення перерахунку та виплатити ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2022 р. по 19 травня 2023 р. (включно) грошового забезпечення, обчисленого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 р. (2481,00 грн.) та 01 січня 2023 р. (2684,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України №704 від 30 серпня 2017 р.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01 серпня 2022 р. по 19 травня 2023 р. (включно) грошового забезпечення, обчисленого з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за спеціальним (військовим) званням, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2022 р. (2481,00 грн.) та 01 січня 2023 р. (2684,00 грн.) на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 14 до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30 серпня 2017 р.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 13 листопада 2024 р. і оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя А.В. Шлай

суддя Н.П. Баранник

суддя О.О. Круговий