Справа № 280/10971/24
Суддя: Стрельнікова Наталя Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ АДМІНІСТРАТИВНОГО ПОЗОВУ

27 листопада 2024 рокуСправа № 280/10971/24 м.Запоріжжя

Суддя Запорізького окружного адміністративного суду Стрельнікова Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви

ОСОБА_1

до Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральна медична (військово- лікарська) комісія Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», Військова частина НОМЕР_1

про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

26.11.2024 від ОСОБА_1 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла заява про забезпечення позову до подачі позовної заяви, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», оформлене у формі довідки №1384/С від 30.09.2024 про придатність ОСОБА_1 до військової служби, до набрання законної сили рішенням у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Центральна медична (військово-лікарська) комісія Державної установи «Головний медичний клінічний центр Міністерства внутрішніх справ України», військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправним та скасування рішення Медичної (військово-лікарської) комісії Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Запорізькій області», оформлене у формі довідки №1384/С від 30.09.2024 щодо визнання придатним до військової служби ОСОБА_1 .

Заява обґрунтована тим, що придатність заявника до проходження служби згідно наявних захворювань має встановлюватися на підставі статті 23«а» та статті 23«б» Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, що є Додатком 4 до Положення про діяльність медичної (військово-лікарської) комісії МВС. На цей час Заявник проходить військову службу в в/ч НОМЕР_1 НГУ та є підстави згідно довідки про придатність до військової служби для відправлення його на виконання бойових завдань. Оскільки рішення Відповідача до набрання законної сили рішенням у справі за адміністративним позовом є чинним, воно зобов`язує Заявника продовжувати військову службу, в тому числі виконувати бойові завдання. Однак, Заявник через постійний біль у хребті, фізичне недорозвинення правої верхньої кінцівки, обмеження рухів в правому плечовому та правому ліктьовому суглобі, гіпертрофію м`язів правої руки не може повноцінно нести обов`язку військової служби, в тому числі виконувати бойові завдання. При цьому Заявник згоден продовжувати військову службу у військових частинах забезпечення, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. З огляду на те, що подання позову та відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення Відповідача про його повну придатність до проходження військової служби, Заявник звернувся я із заявою про забезпечення позову.

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, суддя встановив наступне.

Відповідно до статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, або до якого буде подано адміністративний позов, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову. Для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених частиною 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9 та постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ" від 06.03.2008 року № 2, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При розгляді клопотання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен дати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжитих заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості й адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення; ймовірності виникнення ускладнень для виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Так, положення статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачають, що передумовою вжиття заходів для забезпечення позову, є клопотання сторони із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача. Тобто, у випадку звернення позивача з клопотанням про забезпечення позову він повинен обґрунтувати причини звернення з таким клопотанням. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Так, як на ключову обставину необхідності вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилається на погіршення стану здоров`я та порушення Військово-лікарською комісією порядку проведення медичного огляду, на якому його було визнано придатним до військової служби.

Слід зауважити, що на даному етапі суддя позбавлений можливості встановити наявність ознак протиправності оскаржуваних дій та рішень суб`єктів владних повноважень, оскільки встановлення ознак їх протиправності є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, що є неприпустимим на цій стадії судового процесу.

Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 28.03.2018 у справі №800/521/17, в якій зазначено, що позов не може бути забезпечено таким способом, що фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті.

Сам собою факт прийняття відповідачем рішень, які стосуються прав та інтересів позивача та обмежують його діяльність, не може автоматично свідчити про те, що такі рішення є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду, а факт порушення прав та інтересів позивача підлягає доведенню у встановленому законом порядку (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року, справа №380/4273/21, провадження № К/9901/27591/21).

У постанові Верховного Суду від 03.05.2023 у справі № 640/15534/22 суд звернув увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Поряд з цим, суддя наголошує, що заборона вчиняти дії відповідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не входить до повноважень адміністративного суду та не може бути реалізовано у межах розгляду заяви про забезпечення позову.

Так, оцінивши доводи заявника щодо очевидної протиправності рішення медичної (військово-лікарської) комісії, суддя приходить до висновку, що така підстава у заяві про забезпечення позову та як наслідок забезпечення позову у спосіб, який пропонує заявник в частині зупинення дії рішення - фактично є вирішенням спору по суті без судового розгляду, що є неприпустимим.

При цьому доводи щодо того, що невжиття заходів забезпечення позову можуть в подальшому вплинути на здоров`я позивача є необґрунтованими, оскільки позивачем не наведено причинно-наслідкового зв`язку між можливим погіршенням стану здоров`я позивача в майбутньому та довідкою військово-лікарської комісії, яка оскаржується позивачем.

Сам факт наявності такої довідки не впливає на стан здоров`я позивача, а лише встановлює певний діагноз позивача та ступінь придатності до військової служби.

Тому фактичні обставини, в тому числі питання щодо правомірності/неправомірності дій/рішень, на які посилається заявник, підлягають встановленню і доведенню на підставі зібраних у справі доказів та аналізу норм права, що регулюють спірні правовідносини, під час вирішення справи по суті.

Крім того суддя зазначає, що ймовірне настання певних негативних наслідків для заявника у спірних правовідносинах, на які останній посилається, ще не є беззаперечним свідченням необхідності вжиття судом заходів забезпечення адміністративного позову, оскільки чинне законодавство передбачає захист порушеного права, в тому числі шляхом оскарження відповідних рішень та дій суб`єкта владних повноважень, чи відшкодування шкоди, заподіяної вчиненими протиправними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, що свідчить про наявність механізмів для відновлення прав позивача, якщо таке буде підтверджено за результатами вирішення спору по суті.

Таким чином, у ході розгляду заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви. суддею не виявлено існування очевидної небезпеки порушення прав та інтересів заявника до прийняття у відповідній справі судового рішення, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

При цьому, суддя роз`яснює, що позивач не позбавлений можливості ініціювати питання перед судом про доцільність забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи у разі виникнення відповідних підстав для цього.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150-157, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня її підписання.

Суддя Н.В. Стрельнікова