Справа № 200/6404/24
Суддя: Куденков К.О.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року Справа№200/6404/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Куденкова К.О., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами позов ОСОБА_1 до Військової академії (м. Одеса), Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової академії (м. Одеса) (далі відповідач-1), Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач-2), в якому просить: - визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягала у ненарахуванні і невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 30.07.2012 по 30.11.2015 (включно), обчислену із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення липень 2012 року; - зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 30.07.2012 по 30.11.2015 (включно), обчислену із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення липень 2012 року, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; - визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягала у ненарахуванні і невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.03.2016 (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу; - зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 14.03.2016 (включно), обчислену з врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; - визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні і невиплаті індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 по 28.02.2018 (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу; -зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 по 28.02.2018 (включно), обчислену з врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу, з відрахуванням військового збору і податку на доходи фізичних осіб з компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб відповідно до п. 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44; - визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у визначенні розміру підйомної допомоги в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2016 2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2016 2017 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація; - зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2016 2017 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2016 2017 роках, з врахуванням індексації у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

На обґрунтування позову ОСОБА_1 посилається на протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати йому в повному розмірі індексації грошового забезпечення.

Відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що у відповідності до відомостей з відкритих джерел індекс інфляції у спірний період з 30.07.2012 до березня 2014 року не перевищував поріг індексації. У відповідності до довідки від 19.09.2024 року №6/67/915 за вищезазначений період з урахуванням постанови №1078 в частині нарахування та порядку нарахування грошового забезпечення за попередній місяць у наступному. Вважає, що за спірний період нарахування та виплата індексації здійснювалось у порядку та розмірі у відповідності до керівних документів. Також посилається на те, що відповідно до листів Міністерства соціальної політики України від 9 червня 2016 року №252/10/136-16, від 4 липня 2017 року №220/5140, від 8 серпня 2017 року №78/0/66-17 проведення індексації грошових доходів, зокрема, грошового забезпечення військовослужбовців, здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, тобто у межах коштів, передбачених на ці цілі. При цьому повідомлялось, що Порядок №1078 не передбачає механізм нарахування та виплати індексації за попередні періоди. Крім того посилається на пропуск позивачем строку звернення до суду.

Відповідач-2 також надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 у період з 14.03.2016 по 23.07.2023, що підтверджується довідкою форми 5 від 21.02.2024 № 808. Посилається на те, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України з 2015 по 2018 рік у Міністерства оборони України не було. Вважає, що відповідно до вимог чинного законодавства Військовою частиною НОМЕР_1 виконані усі покладені на неї обов`язки і виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період проходження військової служби з моменту наявного фінансового ресурсу у військовій частині НОМЕР_1 , а саме з вересня 2019 року. Щодо не включення до складу грошового забезпечення, з якого позивачу обчислена грошова допомога для оздоровлення за 2019-2022, 2024 роки та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2019-2022, 2024 роках сум індексації, командування Військової частини НОМЕР_1 зазначає, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, а тому вона виплачувалась позивачеві за період його проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 у повному обсязі, а відповідно і була включена під час нарахування та виплати за оспорювані видів виплат.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши повідомлені обставини, дійшов наступних висновків.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України № НОМЕР_2 , виданого 03.07.2020.

Відповідно до витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 30 липня 2012 року № 176 позивача, зарахованого з 31 липня 2012 року наказом начальника Військової академії від 30.07.12 №181 курсантом першого курсу Військової академії факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення, призначено на посаду курсанта та присвоєно первинне звання солдат, вирішено зарахувати до списків особового складу академії та на всі види забезпечення за курсантськими нормами, з 31 липня 2012 року.

Згідно з витягом з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 27.06.2016 № 50 позивача, призначеного на посаду помічника начальника служби тилу Військової частини польова пошта НОМЕР_3 , виключено з 27 лютого 2016 року зі списків особового складу Військової академії (м. Одеса), усіх видів забезпечення, та вирішено вважати таким, що вибув для подальшого проходження військової служби.

У довідці Військової частини НОМЕР_1 від 21.02.2024 № 808 зазначено, що позивач з 14.03.2016 по 23.07.2023 проходив військову службу у відповідача.

Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.07.2023 № 210 майора ОСОБА_1 начальника тилу - заступника начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 (військової служби за контрактом), призначеного наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 20 липня 2023 року № 179 на посаду старшого офіцера тилу логістики (G4) штабу Військової частини НОМЕР_4 , вирішено вважати таким, що справи та посаду здав та вибув до нового місця служби у м. Житомир. Також вирішено з 23 липня 2023 року виключити із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вважати таким, шо вибув та вилучений зі складу сил та засобів, що бере безпосередню участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (здійснення заходів).

Відповідач-1 надав до суду довідку від 19.09.2024 № 6/67/915 щодо нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення курсанта ОСОБА_1 за період з 1 серпня 2012 року по 27 лютого 2016 року, відповідно до якої установлено, що індексація позивачу за цей період нарахована в розмірі 1155,16 грн. Базовим місяцем визначено вересень 2012 року.

Відповідач-2 надав до суду картку особового рахунку щодо позивача за 2017 рік, в якій наявні відомості щодо виплати матеріальної допомоги та допомоги на оздоровлення. У картках особового рахунку щодо позивача за 2017 рік і 2018 рік відсутні відомості щодо нарахування позивачу індексації грошового забезпечення (за спірний період).

Також суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідач-2 не спростовує посилання позивача на те, що підйомна допомога у 2016 році, грошова допомога на оздоровлення у 2016 2017 роках та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у 2016 2017 роках були виплачені виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого неврахована індексація грошового забезпечення.

Спірні правовідносини виникли щодо належного нарахування і виплати позивачу індексації грошового забезпечення.

Щодо індексації грошового забезпечення за період до з 01.12.2015 до 28.02.2018.

Статтею 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі Закон № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1282-XII передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).

Частинами 1 і 6 ст. 5 указаного Закону встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Також ч. 1 ст. 9 Закону № 1282-XII передбачено, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.

Пунктом 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі Порядок № 1078), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

При цьому, п.п. 4, 5 і 6 Порядку № 1078 установлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Пунктом 10-2 Порядку № 1078, який застосовується з 01.10.2015, установлено, що для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

При цьому, суд звертає увагу на те, що приписами п. 10-1 Порядку № 1078, у редакції, чинній до внесення змін Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 (який застосовувався до 01.12.2015), було передбачено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати новоприйнятих працівників здійснюється з місяця прийняття працівника на роботу.

З наведеного висновується, що індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 815/2590/18 зазначив, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.

Суд звертає увагу, що обґрунтовуючи правомірність своїх дій щодо невиплати позивачу індексації грошового забезпечення, відповідач не посилається на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону №1282-ХІІ для проведення індексації. Відповідач зазначає лише про відсутність відповідного фінансування Військової частини № НОМЕР_5 на виплату індексації грошового забезпечення.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини встановив, що мало місце порушення статті 1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи припинити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне законодавство передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення від 08.11.2005, заява №63134/00).

Так, реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням коштів і базується на спеціальних і чинних, на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не залежить від бюджетних асигнувань, відсутність яких не може бути підставою для порушення прав громадян.

У зв`язку з цим, Європейський суд з прав людини не прийняв аргумент Уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Суд зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

У рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Суд дійшов висновку, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.

Наведене відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №825/1832/17.

Суд зазначає, що пункт 10-2 Порядку № 1078, викладений в новій редакції Постановою КМУ № 1013 від 09.12.2015, якою, у тому числі, внесені зміни: поширено його положення для новоприйнятих працівників з 1 грудня 2015 року.

Отже, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації починаючи з грудня 2015 року здійснюється не індивідуально для кожного працівника в залежності від прийняття його на роботу або зростання його доплат та надбавок, а від моменту останнього перегляду тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає працівник.

З Постанови Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» випливає, що з січня 2008 року не відбувалася зміна посадового окладу позивачки.

Тому позивач має право на проведення індексації його грошових доходів, виходячи з базового місяця січня 2008 року.

Отже, Військова академія (м. Одеса) за період з 01.12.2015 до 27.02.2016 (включно) і Військова частина НОМЕР_1 у спірний період з 14.03.2016 до 28.02.2018 (включно) повинні були нараховувати і виплачувати позивачу індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу. Проте, як випливає з матеріалів справи і наданих відповідачами відзивів на позовну заяву позивачу за періоди з 01.12.2015 до 27.02.2016 і з 14.03.2016 до 28.02.2018 не нараховувалася індексація грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Отже позовні вимоги в цій частині за періоди з 01.12.2015 до 27.02.2016 (до Військової академії ( АДРЕСА_1 )) і з 14.03.2016 до 28.02.2018 (до Військової частини НОМЕР_1 ) підлягають задоволенню.

Водночас суд зазначає, що позивача виключено з особового складу Військової академії (м. Одеса) з 27.02.2016, а тому відсутні підстави для нарахування і виплати Військовою академією (м. Одеса) індексації грошового забезпечення за період з 28.02.2016 по 14.03.2016 (включно).

Щодо індексації грошового забезпечення за період до з 30.07.2012 до 30.11.2015.

У постанові від 19 травня 2022 року у справі № 200/3859/21 Верховний Суд зазначив, що порівняльний аналіз законодавства про індексацію грошових доходів дає підстави стверджувати про те, що новим базовим місяцем для обчислення індексації грошового забезпечення:

- до 01.12.2015 був місяць прийняття працівника на роботу та місяць збільшення заробітної плати;

- після 01.12.2015 є місяць збільшення тарифної ставки (окладу).

У вказаній справі Верховний Суд зазначив, що: «відповідно до вимог абзацу 1 пункту 5 Порядку №1078 (в редакції до 01.12.2015) серпень 2015 року (місяць укладення позивачем контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України) став базовим місяцем».

Як було встановлено судом, позивача зараховано до списків особового складу Військової академії (м. Одеса) з липня 2012 року (31.07.2012), як має бути базовим місяцем. Проте базовим місяцем нарахування індексації грошового забезпечення позивача визначено вересень 2012 року.

Отже позовні вимоги в частині періоду з 30.07.2012 до 30.11.2015 (включно) мають бути задоволені.

Згідно з пп. 1 п. 3 ст. 9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що при переїзді військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, а також тих, хто перебуває на кадровій військовій службі та військовій службі за призовом осіб офіцерського складу, на нове місце військової служби в інший населений пункт, у зв`язку з призначенням на військову посаду, зарахуванням до військового навчального закладу, термін навчання в якому становить не менше шести місяців, або у зв`язку з передислокацією військової частини їм виплачується: підйомна допомога в розмірі місячного грошового забезпечення на військовослужбовця і 50 відсотків місячного грошового забезпечення на кожного члена сім`ї військовослужбовця, який переїжджає з ним на нове місце військової служби.

Відповідно до п. 1.2 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 року за № 638/15329, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Верховний Суд у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 820/3423/18 зазначив, що вважає безпідставними посилання відповідача на те, що грошова допомога на оздоровлення за 2016 та 2017 роки і матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2017 рік не входять до складу грошового забезпечення, мають разовий характер, а тому у відповідності до ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» не підлягають індексації.

Крім того, суд зазначає, що правовідносини щодо грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб (відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44) на спірну індексацію на момент розгляду цієї справи не виникли. КАС України не передбачає захист прав осіб на майбутнє. Також за відсутності протиправних рішень, дій або бездіяльності відповідача суд не може зобов`язувати його вчинити певні дії з підстав, зокрема, наявності припущень тощо. Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Водночас суд зазначає, що в межах цієї справи не вирішується питання про правильність визначення певних сум індексації грошового забезпечення.

У рішенні від 06.04.2023 у справі № 260/3564/22 предметом дослідження Верховним Судом було, зокрема, питання строку звернення до суду з таким позовом, по суті якого сформовані наступні висновки:

«Перевіряючи дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, Суд виходить з того, що спір щодо стягнення належного позивачу грошового забезпечення (належної працівникові заробітної плати) є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, до 19.07.2022 Кодекс законів про працю України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

При цьому, з огляду на згадані правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності».

Отже, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодекс законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.

Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22, від 28.09.2023 у справі № 140/2168/23, від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.

З огляду на викладене, посилання на пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду є безпідставними.

Керуючись статтями 2, 5-10, 19, 72-77, 80, 90, 132-139, 143, 241-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_6 ; АДРЕСА_2 ) до Військової академії (м. Одеса) (ідентифікаційний код: НОМЕР_7 ), Військової частини НОМЕР_1 (ідентифікаційний код: НОМЕР_8 ) про визнання протиправної бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягала в ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 31.07.2012 до 30.11.2015 (включно), обчислену із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення липень 2012 року.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 31.07.2012 до 30.11.2015 (включно), обчислену із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення липень 2012 року.

Визнати протиправною бездіяльність Військової академії (м. Одеса), яка полягала в ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 27.02.2016 (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Зобов`язати Військову академію (м. Одеса) нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 до 27.02.2016 (включно), обчислену з урахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягала у ненарахуванні і невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 14.03.2016 до 28.02.2018 (включно) із застосуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 14.03.2016 до 28.02.2018 (включно), обчислену з врахуванням січня 2008 року місяцем підвищення доходу.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягали у визначенні розміру ОСОБА_1 підйомної допомоги в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення в 2016 2017 роках та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань в 2016 2017 роках, виходячи з місячного грошового забезпечення, у складі якого не врахована індексація грошового забезпечення.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 перерахунок підйомної допомоги, виплаченої в 2016 році, грошової допомоги на оздоровлення, виплаченої в 2016 2017 роках, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, виплаченої в 2016 2017 роках, з урахуванням індексації грошового забезпечення у складі місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір таких допомог, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення суду складено 15 листопада 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Першого апеляційного адміністративного суду суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Куденков