Справа № 200/7358/24
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року Справа№200/7358/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тарасенка І.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юридична адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 61 від 16.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.10.2024 року ОСОБА_1 із зарахуванням до підземного пільгового стажу за списком № 1 шахтарі «підземні», що дає право на пенсію на пільгових умовах не врахованих періодів за підземною професією з повним робочим днем під землею з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року, з 02.12.1996 року по 31.10.1997 року, з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року, призначивши з 07.10.2024 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 61 від 16.10.2024 року йому було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, у зв`язку із недостатністю пільгового стажу.

Отже, позивач не згоден із даним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.

24 жовтня 2024 року відкрито провадження по справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

Представник відповідача надав суду відзив на позов ОСОБА_1 , в якому зазначив, що аналізуючи додані документи до заяви від 07.10.2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 встановлено: вік позивача - 51 рік 02 місяці 03 днів. Страховий стаж становить 31 рік 03 місяці 08 днів. Пільговий стаж за Списком № 1 - 6 років 11 днів.

За результатами розгляду документів до пільгового стажу не зараховано: період роботи з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року згідно уточнюючої довідки № 1/900 від 14.05.2024 року та періоди роботи з 02.12.1996 року по 31.10.1997 року, з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року, згідно уточнюючої довідки № 1/903 від 14.05.2024 року, оскільки надані довідки про пільговий характер роботи не відповідають за формою Додатку № 5, передбаченого п. 20 Порядку 637. Пільгові довідки потребують відповідного дооформлення та перевірки.

На підставі вищенаведеного прийнято рішення про відмову у призначені пенсії на пільгових умовах у зв`язку із відсутнім пільговим стажем для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.

Отже, представник відповідача вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні пенсії Позивачу є правомірними та такими, що відповідають чинному законодавству України.

Позивач надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що відповідач незаконно переклав тягар відповідальності за неналежне оформлення довідок на працівника, та належно не обґрунтував в чому саме полягає порушення Додатку № 5, передбаченого п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637, чи є це підставою не визнавати стаж при наявності записів в трудовій книжці. Крім того у відповідача є право провести перевірку пільгових довідок. Це все повноваження СВП, а не громадянина.

Записи у трудовій книжці позивача підтверджують наявність підстав для зарахування до пільгового стажу спірних періодів роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_2 .

07 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся через портал Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1 .

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 16 жовтня 2024 року № 61 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу.

Як вбачається зі спірного рішення, страховий стаж ОСОБА_1 становить: 31 рік 03 місяці 08 днів. Пільговий стаж роботи, з урахуванням даних про результати атестації робочих місць згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу становить 06 років 11 днів.

До страхового та пільгового стажу позивача згідно поданих ним документів не зараховані період з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року згідно уточнюючої довідки № 1/90 від 14.05.2024 року та періоди з 02.12.1996 року по 31.1.0.1997 року, з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року згідно уточнюючої довідки № 1/903 від 14.05.2024 року, оскільки надані довідки про пільговий характер роботи не відповідають за формою Додатку № 5, передбаченого п. 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637. Пільгові довідки потребують відповідного дооформлення та перевірки. Додатково у вказаному рішенні позивача повідомлено про те, що в документах надані для призначення пенсії відсутня сканкопія оригіналу документа про реєстрацію особи.

Отже, позивачу було відмовлено у призначенні пенсії та вказано про те, що право на пенсію за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» він матиме з 05.08.2027 року.

Позивач не погодившись із вказаним рішенням, звернувся до суду із даним позовом.

Отже, спірним питаннями даної справи є законність відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах та правильність обрахуванням його пільгового та страхового стажу.

Суд, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону № 1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 114 Закону України № 1058-ІV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до підпункту першого частини другої статті 114 Закону України № 1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Постановою КМУ від 31.03.1994 року № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.

ОСОБА_1 згідно відомостей з трудової книжки серії НОМЕР_3 працював у спірні періоди:

з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року на гідрошахта «Красноармійська» (записи трудової книжки: запис №4 від 07.02.1994 року прийнятий учнем гірничого робітника підземного з повним робочим днем в шахті на добичну дільницю; запис № 5 від 25.03.1994 року переведений підземним гірничим робітником третього розряду з повним робочим днем в шахті на добичну дільницю; запис № 6 від 01.08.1994 року переведений підземним гірничим робітником по ремонту гірничих вироботок 3 розряду на дільницю ремонту гірничих вироботок; запис № 7 від 12.09.1994 року переведений підземним гірничим робітником по ремонту гірничих вироботок четвертого розряду на дільницю РГВ; запис № 8 від 15.03.1996 року переведений підземним учнем прохідника з повним робочим днем в шахті на дільницю підготовчих робіт; запис № 9 від 06.06.1996 року переведений підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті на дільницю підготовчих робіт; запис № 10 від 31.10.1996 року звільнений за власним бажанням по ст.38 КзПП України);

з 02.12.1996 року по 31.10.1997 року, працював на ВО «Добропіллявугілля» Гідрошахта «Красноармійська» (записи трудової книжки: запис № 11 02.12.1996 року прийнятий гірником підземним 3 розряду з повним робочим днем в шахті та направлений на дільницю УКТ; запис № 12 від 28.03.1997 року переведений підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем в шахті на дільницю УПР-1; запис № 13 від 31.10.1997 року звільнений за власним бажанням по ст.38 КзПП України);

з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року працював на ДВАТ «Гідрошахта «Піонер» (записи трудової книжки: запис № 19 від 27.01.2000 року прийнятий прохідником 4 розряду підземний з повним робочим днем в шахті і направлений на дільницю УКР-1; запис № 20 від 18.11.2000 року присвоєна кваліфікація прохідника підземного 5 розряду з повним робочим днем в шахті і направлений на дільницю УКР-1; запис № 21 від 01.03.2001 року переведений прохідником 4 розряду підземним з повним робочим днем в шахті і направлений на дільницю УКР-3; записи № 22, 23 від 01.06.2001 року та 20.08.2001 року час відбування у виді виправних робіт.

Розділом 1, підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт цього Списку передбачено, що правом на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії терміном не менше 25 років, користуються усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджувальних шахт для видобутку вугілля.

Крім того посади на яких працював позивач передбачені в тому числі у розділі ІІ Постанови КМУ від 31.03.1994 року № 202, що дає право на призначення пенсії відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною третьою статті 114 Закону № 1058-ІV передбачено умови призначення пенсії: працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, за списком, затвердженим Постановою № 202, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років; працівникам провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.

Отже, для отримання позивачем права на пенсію незалежно від віку необхідно мати стаж роботи повний робочий день в металургії не менше 25 років на посаді, яка визначена списком робіт і професій, затвердженим Постановою № 202, або мати стаж роботи провідної професії не менше 20 років.

Суд зазначає, що трудова книжка ОСОБА_1 містить достатні дані для визначення зазначеного періоду в якості пільгового стажу без надання будь яких додаткових довідок, а довідки № 1/90 від 14.05.2024 року та № 1/903 від 14.05.2024 року можуть розцінюватися як додатковий доказ роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Крім того, суд зазначає, що згідно реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Індивідуальні відомості про застраховану особу (форма ОК-5) станом на 08.10.2024 рік на ім`я ОСОБА_1 , зазначено, що страхові внески вносилися з відомостями по спеціальному стажу, що підтверджує право позивача на включення спірних періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (коди підстави для обліку спец стажу ЗПЗ014А2 та ЗП3013А1) та до таких відомостей відповідач також має безперешкодний доступ.

Суд також зазначає, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі або відсутність можливості їх перевірити, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пільгової пенсії.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 672/914/16-а та від 11 липня 2019 року у справі № 127/1849/17.

Пунктом 1.9 Порядку № 22-1 передбачено, що у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів.

При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення; у разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позивачу листа, щодо продовження строку розгляду заяви та необхідності проведення її перевірки відповідачем позивачу не надавалось.

Більш того суд, вважає за необхідне зазначити, що відповідачем не зазначено, у чому полягає не відповідність довідок № 1/90 від 14.05.2024 року та № 1/903 від 14.05.2024 року додатку № 5 Порядку, яка містить, зокрема, посаду, характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, наказ про атестацію робочого місця, на підставі яких видана зазначена довідка.

Робота позивача за професіями, що включені до Списку № 1, з повним робочим днем в шахті підтверджена належним чином оформленими записами у трудовій книжці, що є основним документом про стаж.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно не зараховано до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року, з 02.12.1996 року по 31.10.1997 року, з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року, а тому й рішення № 61 від 16.10.2024 року підлягає скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.10.2024 року, суд зазначає наступне.

Так, згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 року на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Науковий висновок Верховного Суду щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією від 13 квітня 2018 року.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Водночас, з врахуванням позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 18.07.2018 року у справі № 826/3520/15, зважаючи на природу та підстави даного спору та враховуючи Науковий висновок щодо меж дискреційного повноваження суб`єкта владних повноважень та судового контролю за його реалізацією, суд вважає за доцільне зазначити, що орган влади, використовуючи дискреційні повноваження, зобов`язаний повно і правильно оцінювати обставини, наявні у справі факти та правильно застосовувати до встановлених фактів чинні правові норми, не допускаючи при цьому зловживання владою у процесі прийняття відповідного рішення, в основі якого мають бути закладені конкретно визначені публічні інтереси. А завданням суду є належний та ефективний контроль відповідності таких дій закону й принципам права задля забезпечення дотримання таким органом прав особи, що звернулася за захистом.

З огляду на наведене, зазначена позовна вимога задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 968,96 грн. (квитанція № 2487-0636-8236-2487 від 18.10.2024 року).

Отже, враховуючи вищевикладене, та співмірність заявлених та задоволених позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 646 грн.

Керуючись ст.ст.2-15, 19-20, 42-48, 72-77, 90, 139, 118, 159-165, 199, 205, 244-250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юридична адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) про зобов`язання повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юридична адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) № 61 від 16.10.2024 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юридична адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.10.2024 року ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із врахуванням висновків суду у даному рішенні та із зарахуванням до підземного пільгового стажу за списком № 1 шахтарі «підземні», що дає право на пенсію на пільгових умовах не врахованих періодів за підземною професією з повним робочим днем під землею з 07.02.1994 року по 31.10.1996 року, з 02.12.1996 року по 31.10.1997 року, з 27.01.2000 року по 31.05.2001 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити

Стягнути на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (юридична адреса: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 646 (шістсот сорок шість) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.М. Тарасенко