Справа № 646/9065/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р.Справа № 646/9065/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Блага І.С., м. Харків, повний текст складено 02.08.24 по справі № 646/9065/23

за позовом ОСОБА_1

до Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області третя особа старший сержант поліції Сектору реагування патрульної поліції відділу № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Шишков Михайло Олександрович

про визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними, щодо зупинки транспортного засобу, щодо адміністративного затримання та щодо застосування фізичної сили та спеціальних засобів,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Червонозаводського районного суду м.Харкова з позовом до Куп`янського районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Харківській області (далі відповідач), третя особа - старший сержант поліції Сектору реагування патрульної поліції відділу № 1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області ОСОБА_2 (далі третя особа), про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, в якому просив:

- визнати поважними причини пропуску строку на звернення до суду з цим позовом;

- поновити позивачу строк на звернення до суду з цим позовом;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - старшого сержанта поліції Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківської області ОСОБА_2 , щодо зупинки 16 січня 2022 року на автодорозі смт. В. Бурлук - с. Сірий Яр транспортного засобу ВАЗ 210150, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень старшого сержанта поліції Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківської області ОСОБА_2 , щодо адміністративного затримання позивача 16 січня 2022 року на автодорозі смт. В. Бурлук-с. Сірий Яр;

- визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень старшого сержанта поліції Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №1 Куп`янського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківської області ОСОБА_2 , щодо застосування 16 січня 2022 року на автодорозі смт. В. Бурлук-с. Сірий Яр до позивача фізичної сили та спеціальних засобів - кайданок.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024 року у справі №646/9065/23 задавлено клопотання та поновлено позивачу строк на звернення до суду з позовом та відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне дослідження доказів наявних у матеріалах справи, на невірно встановленні обставини у справі та на невірне застосування норм права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29 липня 2024 року у справі №646/9065/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем зазначено, що суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, коли за власною ініціативною зібрав докази, а саме, незаконно виклав у оскаржуваному рішенні обставини справи про адміністративне правопорушення у справі №646/4925/23, пославшись на відповідну постанову Машівського районного суду Полтавської області.

На думку позивача обставини викладені судом у оскаржуваному рішенні суттєво відрізняються від тих, що зафіксовано на відеозаписах, зокрема: на відеозаписах чітко видно, що ліхтарі підсвітки заднього реєстраційного номеру транспортного засобу ВАЗ 210150 р.н. НОМЕР_1 у робочому стані, у зв`язку з чим у поліцейських були відсутні законні підстави для зупинки відповідного автомобіля, що також підтверджується відсутністю складеного протоколу за порушення п. 2.9 ПДР України, відповідальність за що передбачена статтею 121 КУпАП; з відеозаписів також вбачається, що позивач не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, а навіть сам наполягав та просив поліцейського доставити його на експертизу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі, в той час як не підтверджені візуально відеозаписом з нагрудної камери поліцейського ознаки алкогольного сп`яніння позивача, які озвучені поліцейським. Позивач наполягає на тому, що саме зафіксоване на відеозаписах свідчить лише про те, що саме поліцейські порушують права позивача і діють протиправно вчиняючи адміністративне затримання та застосовуючи заходи примусу та спецзасоби кайданки, оскільки на відеозаписі видно, що позивач сам сідає у автомобіль поліцейських, поліцейський адресує вимогу позивачу вийти із автомобіля і рівно через дві секунди застосовує силу витягає позивача з автомобілю з покладанням на землю для застосування спецзасобів кайданки.

Окрім того, позивач вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач ніякого опору незаконним вимогам поліцейським не чинив, від огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки автомобіля не відмовлявся та сам наполягав на проведені огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі охорони здоров`я, тому з цією метою і сів у службовий автомобіль поліцейських, щоб вони доставили його до доставки його до медичного закладу охорони здоров`я з метою проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.

Водночас, позивач зазначає, що у рапорті поліцейського ОСОБА_2 на ім`я т.в.о. заступника начальника ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області жодного слова немає щодо підстави зупинення транспортного засобу під керуванням позивача, що вказує у свою чергу на те, що законних підстав для зупинки керованого позивачем автомобіля ВАЗ не було і дійсною причиною зупинки керованого позивачем автомобіля ВАЗ було безпідставно та неправомірно зобов`язати позивача пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог поданої позивачем апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що постановою Машівського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі №616/24/22, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року, позивач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Під час розгляду зазначеної справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що 16.01.2022 о 01 год 16 хв ОСОБА_1 по автодорозі в смт В.Бурлук - с.Сірий Яр керував автомобілем ВАЗ 210150 д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова, від проходження огляду на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Драгер» водій відмовився. Огляд водія на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився у лікаря нарколога КНП «Великобурлуцькій ЦЛ», у крові ОСОБА_1 виявлено 1,18 проміле етилового спирту.

Таким чином, у справі №616/24/22 було встановлено, що 16.01.2022 позивач керував автомобілем керував автомобілем ВАЗ 210150, державний номерний знак НОМЕР_1 , по дорозі смт В.Бурлук - с. Сірий Яр у стані алкогольного сп`яніння (1,18 проміле), чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху.

На відеозаписах з відеореєстратора у службовому автомобілі екіпажу патрульної поліції та з нагрудної камери поліцейського зафіксовано події 16.01.2022 за участі позивача та поліцейських, серед яких старший сержант поліції ОСОБА_2 .

З цих відеозаписів вбачається, що автомобіль під керуванням позивача було зупинено екіпажем патрульної поліції у темну пору доби. Поліцейський ОСОБА_2 представлявся позивачу та роз`яснював, що причиною зупинки є те, що задній номерний знак на транспортному засобі неосвітлений. Позивач не погоджувався з цим та вимагав перевірити цю обставину. На відеозаписі зафіксовано, що світло на ліхтарях, які встановлені на автомобілі з метою освітлення заднього номерного знаки, є слабим, роздивитися символи знаку у темну пору року можливо лише при додатковому освітленні. Після того, як поліцейські запропонували позивачу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору, позивач заявив, що не довіряє такій процедурі, оскільки цей засіб є «зарядженим», та вимагав запросити двох понятих. Поліцейські роз`яснювали йому, що у цьому немає потреби, оскільки проводиться відеозапис. Позивач продовжував наполягати та запрошенні двох понятих, знову вимагати у поліцейських пояснити йому причини запинки, не реагуючи на пояснення поліцейських. При цьому позивач розмовляв з поліцейськими зухвало, самовільно відкривав задні праві двері службового автомобілю поліцейських. На це поліцейський ОСОБА_2 просив позивача не робити цього. Коли поліцейські запропонували позивачу пройти огляд у закладі охорони здоров`я, позивач погодився та самовільно, без дозволу поліцейських, сів на заднє сидіння службового автомобілю екіпажу патрульної поліції. На вимогу поліцейських вийти з автомобілю позивач почав сперечатися, після чого поліцейські витягли його зі службового автомобілю та застосували спеціальні засоби (кайданки). Поліцейський ОСОБА_2 роз`яснив позивачу, що відповідно до ст.45 Закону України «Про Національну поліцію» кайданки застосовуються до позивача у зв`язку з його незаконним проникненням до службового автомобілю. Також поліцейський роз`яснив позивачу його права, зокрема, право на захист та право оскаржити дії поліцейського. Позивач продовжував поводити себе агресивно та, вживаючи нецензурну лексику, зневажливо звертався до поліцейських. Поліцейський ОСОБА_2 пояснив позивачу, що згідно зі ст.34 вищевказаного закону проводиться поверхнева перевірка позивача, та запитав у нього про наявність заборонених предметів. Позивач зневажливо та в агресивному тоні відповідав поліцейському, ігноруючи суть запитання та висловлюючись образливо на адресу поліцейських. Поліцейський повідомив позивача, що на підставі вимог Закону проводиться поверхнева перевірка, за результатами якої виявлено ніж у кишені позивача та зброю у чохлі у багажнику автомобілю, після чого поліцейським було викликано слідчо-оперативну групу.

Згідно з копією протоколу ХА №000574 про адміністративне затримання за ч.1 ст.260 КУпАП, який складений 16.01.2022 у с.Сірий Яр ПСРПП ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 (а.с. 11 том 1), позивач був доставлений у службове приміщення Великобурлицької ЦЛ 16.01.2022 о 01 годині 35 хвилин у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, для припинення правопорушення, припинення злісної непокори законним вимогам поліцейського, доставлення до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. Про місце перебування затриманого повідомлено о 01 годині 40 хвилин того ж дня ОСОБА_3 . До кімнати затриманих позивач не доставлявся, особистий огляд та огляд речей не проводився, нічого не вилучалося.

За даними вказаного протоколу позивач був звільнений того ж дня після закінчення збору адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП, тобто 16.01.2022 о 03 годині 35 хвилин.

У протоколі міститься запис про відсутність заяв та зауважень при затриманні, а також про відмову позивача від підписів у цьому документі.

З копії рапорту поліцейського СРПП ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області старшого сержанта поліції Шишкова М. на ім`я т.в.о. заступника начальника ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області (а.с. 12 том 1) встановлено, що 16.01.2022 близько 01 год 16 хв в ході патрулювання на автодорозі смт В.Бурлук с.Сірий Яр було зупинено ВАЗ 210150 днз НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм, було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння очей, хитка хода. В ході складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП та постанови за ч.1 ст.126 КУпАП водій поводив себе неадекватно: не надав документи для перевірки, поводив себе зухвало та намагався покинути місце події, надавав неправдиві дані щодо встановлення його особи, заважав складати адміністративний матеріал, без дозволу працівників поліції намагався проникнути до службового авто, у зв`язку з цим, було прийнято рішення застосувати до водія спецзасоби (кайданки) згідно зі ст.45 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки він своїми небезпечними діями міг завдати шкоду собі і оточуючим. Після цього він був доставлений до лікарні для огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога, де з нього були зняті кайданки. У медичному закладі він неодноразово представлявся іншою особою та співробітником поліції, «спецпризначенцем», а після проведеного огляду на стан сп`яніння відмовився від написання будь-яких пояснень та підписання адмінматеріалів, після чого був звільнений о 03 годині 35 хвилин 16.01.2022.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що застосування фізичної сили та кайданок до позивача та його адміністративне затримання були застосовані до позивача після його відмови виконати законну вимогу поліцейського та вийти зі службового автомобілю. Ці заходи були застосовані з метою припинення правопорушення та у зв`язку з необхідністю доставленням позивача у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння для подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Виходячи з приведеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Переглядаючи оскаржуване рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених Законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

За пунктами 1, 3 та 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух», контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

За положеннями частини першої статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд; зупинення транспортного засобу; вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; проникнення до житла чи іншого володіння особи; перевірка дотримання вимог дозвільної системи органів внутрішніх справ; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису; перевірка дотримання обмежень, установлених законом стосовно осіб, які перебувають під адміністративним наглядом, та інших категорій осіб; поліцейське піклування.

У частині першій статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» приведено перелік підстав, які надають поліцейському право зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-ХІІ (далі - Закон України «Про дорожній рух»), встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (із змінами та доповненнями, далі по тексту - ПДР).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху, зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В пункті 1.9 ПДР зазначено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з пп. «в» п.2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що неосвітлений у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості.

Як було встановлено судом першої інстанції та підтверджено в ході апеляційного перегляду даної справи, причина зупинки 16.01.2022 транспортного засобу ВАЗ 210150 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача була пов`язана із поганим освітленням номерного знаку відповідного автомобіля, що також підтверджується відеозаписами, які наявні в матеріалах справи.

Відтак, підстава для зупинки транспортного засобу під керування позивача у поліцейських була наявна.

Водночас, доводи апеляційної скарги позивача про те, що відсутні належним чином підтверджених доказів наявності порушення з боку позивача правил дорожнього руху, а також зауваження про погане освітлення номерного знаку, однак його наявність, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки з відеозаписів наявних в матеріалах справи вбачається, що у транспортного засобу ВАЗ 210150 д.н.з. НОМЕР_1 хоча і було освітлення номерного знаку, однак без додаткового освітлення сам номерний знак не можливо було прочитати, а тому у поліцейський були підстави для зупинки відповідного транспортного засобу.

Твердження позивача, викладені в апеляційній скарзі, про відсутність складеного протоколу за фактом порушення позивачем пп. «в» п.2.9 ПДР, колегія суддів не вважає достатнім для визнання протиправними дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, оскільки не складання такого протоколу не свідчить про відсутність у працівників поліції підстав для зупинки транспортного засобу.

Зауваження позивача про відсутність у рапорті поліцейського ОСОБА_2 посилання на підставу зупинки транспортного засобу ВАЗ 210150 д.н.з. НОМЕР_1 , колегія суддів вважає недостатніми для визнання дій останнього щодо зупинки транспортного засобу протиправними, оскільки поліцейським викладено у рапорті основні події за участю позивача з обґрунтуванням нормами права, а відсутність посилання у рапорті поліцейського на підставу зупинки, не вказує на те, що такі дії є безпідставними.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що працівники поліції в порушення норм порядку проведення огляду пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки його транспортного засобу без залучення двох свідків, а лише здійснюючи відеозапис, колегія суддів також вважає безпідставними, зважаючи на наступне.

Так, під час спілкування з водієм у поліцейського ОСОБА_2 виникли обґрунтовані підстави вважати, що позивач знаходиться у стані алкогольного сп`яніння у зв`язку з наявністю відповідних ознак.

Частиною першою статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до частини другої статті 266 КУпАП, огляд особи, яка керувала транспортним засобом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

На виконання приведених положень поліцейськими фіксувались на відеозапис події 16.01.2022 за участю ОСОБА_1 та всі дії працівників поліції стосовно даного правопорушення, у зв`язку з чим залучення двох свідків з огляду на приписи частини другої статті 266 КУпАП не вимагалося.

Стосовно застосування до позивача адміністративного затримання, застосування фізичної сили та спеціальних заходів кайданок, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 260 КУпАП передбачено, що у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.

Порядок адміністративного затримання, особистого огляду, огляду речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо вживання лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з метою, передбаченою цією статтею, визначається цим Кодексом та іншими законами України (частина друга статті 260 КУпАП).

За приписами статті 261 КУпАП визначено, що про адміністративне затримання складається протокол, в якому зазначаються: дата і місце його складення; посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу затриманого; час і мотиви затримання. Протокол підписується посадовою особою, яка його склала, і затриманим. У разі відмовлення затриманого від підписання протоколу в ньому робиться запис про це.

Про місце перебування особи, затриманої за вчинення адміністративного правопорушення, негайно повідомляються її родичі, а на її прохання також власник відповідного підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган.

Органи (посадові особи), правомочні здійснювати адміністративне затримання, про кожний випадок адміністративного затримання осіб інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, крім випадків, якщо особа захищає себе особисто чи запросила захисника.

У відповідності до частини першої статті 262 КУпАП адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може провадитися лише органами (посадовими особами), уповноваженими на те законами України.

Так, за приписами пункту 1 частини другої статті 262 КУпАП адміністративне затримання провадиться органами внутрішніх справ (Національною поліцією) при вчиненні певних адміністративних правопорушень, зокрема, при вчиненні злісної непокори законному розпорядженню чи вимозі поліцейського, при порушенні правил дорожнього руху, а також в інших випадках, прямо передбачених законами України.

Адміністративне затримання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, може тривати не більш як три години (частина перша статті 263 КУпАП).

Нормами пунктів 1 та 2 частини першої статі 42 Закону України «Про Національну поліцію» поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу, як фізичний вплив (сила) та застосування спеціальних засобів.

Фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників (частина друга статті 42 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 42 Закону України «Про Національну поліцію» для виконання своїх повноважень поліцейські можуть використовувати такі спеціальні засоби як засоби обмеження рухомості (кайданки, сітки для зв`язування тощо).

Порядок застосування поліцейськими заходів примусу встановлений статтями 43-45 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим (частина перша статті 43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку (частина друга статті 43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу (частини третя та четверта статті 43 Закону України «Про Національну поліцію»).

Крім того, згідно з частиною першою статті 44 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом.

Поліцейський для забезпечення публічної безпеки і порядку застосовує спеціальні засоби, визначені цим Законом (частина перша статті 45 Закону України «Про Національну поліцію»).

Відповідно до підпунктів «б» та «г» пункту 1 частини третьої статті 45 Закону України «Про Національну поліцію» кайданки та інші засоби обмеження рухомості застосовуються під час затримання особи, а також якщо особа своїми небезпечними діями може завдати шкоду собі і оточуючим.

На виконання положень статті 260 КУпАП, в ході вчинення адміністративного затримання позивача, 16.01.2022 складено протокол ХА №000574 про адміністративне затримання (а.с. 11 том 1), з якого вбачається, що у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, для припинення правопорушення, припинення злісної непокори законним вимогам поліцейського та доставлення до медичного закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 о 01 годині 35 хвилин затримано та о 03 годині 35 хвилин звільнено.

З рапорту поліцейського СРПП ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП у Харківській області старшого сержанта поліції Шишкова М. на ім`я т.в.о. заступника начальника ВП №1 Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області (а.с. 12 том 1) встановлено, що 16.01.2022 близько 01 год 16 хв в ході патрулювання на автодорозі смт В.Бурлук с.Сірий Яр було зупинено ВАЗ 210150 днз НОМЕР_1 . Під час спілкування з водієм, було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, нечітка мова, почервоніння очей, хитка хода. В ході складання адміністративного протоколу за ч.1 ст.130 КУпАП та постанови за ч.1 ст.126 КУпАП водій поводив себе неадекватно: не надав документи для перевірки, поводив себе зухвало та намагався покинути місце події, надавав неправдиві дані щодо встановлення його особи, заважав складати адміністративний матеріал, без дозволу працівників поліції намагався проникнути до службового авто, у зв`язку з цим, було прийнято рішення застосувати до водія спецзасоби (кайданки) згідно зі ст.45 ЗУ «Про Національну поліцію», оскільки він своїми небезпечними діями міг завдати шкоду собі і оточуючим. Після цього він був доставлений до лікарні для огляду на стан сп`яніння у лікаря нарколога, де з нього були зняті кайданки.

Отже, відносно ОСОБА_1 16.01.2022 було складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а у відповідності до постанови Машівського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі №616/24/22, яка набрала законну силу 09.01.2024, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000, 00 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За обставинами даної справи колегією суддів із відеозапису встановлено, що після зупинки поліцейськими транспортного засобу під керуванням позивача він поводив себе зухвало та агресивно, незаконно проник у службовий автомобіль поліцейських та відмовився виконати законну вимогу поліцейський вийти зі службового автомобілю. При цьому у позивача були наявні ознаки алкогольного сп`яніння і після відмови вийти зі службового автомобілю та застосування до нього поліцейськими фізичної сили у зв`язку з цим, він продовжував агресивно себе поводити.

Отже, ці обставини були підставами для застосування поліцейськими до позивача фізичної сили, спеціальних засобів (кайданок) та адміністративного арешту.

Застосування фізичної сили та кайданок до позивача та його адміністративне затримання були застосовані до особи після його відмови виконати законну вимогу поліцейського та вийти зі службового автомобілю. Отже, ці заходи були застосовані з метою припинення правопорушення та у зв`язку з необхідністю доставлення позивача у заклад охорони здоров`я для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння для подальшого складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Під час адміністративного затримання позивача поліцейський роз`яснив позивачу його права, у тому числі, право на захист. Проте, будь-яких заяв та клопотань позивач не заявляв, а лише продовжував поводити себе агресивно та зневажливо по відношенню до поліцейських.

Адміністративне затримання позивача тривало дві години та позивач був звільнений після складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Відтак, у ході розгляду справи встановлено, що фізична сила, спеціальні заходи (кайданки) та адміністративне затримання були застосовані поліцейськими до позивач для виконання ним своїх повноважень, встановлених законом.

Такі заходи були законними та необхідними у тій ситуації, що склалася, оскільки інші заходи не призвели б до законного результату, а саме, припинення правопорушення та виконання поліцейськими покладених на них законом повноважень по складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. Застосування саме таких заходів забезпечило виконання поліцейськими передбачених законом повноважень.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що він у зв`язку з необхідністю проїхати до медичного закладу для встановлення стану сп`яніння сів до службового автомобіля поліцейських, що виключає з його боку будь-які дії із проникнення та свідчить про те, що його затримання відбулось без достатніх підстав, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки з відеозапису встановлено, що пропозиції поліцейських позивачу сісти до службового автомобіля поліцейських не було, а сам позивач направляючи до службового авто не реагував на зауваження поліцейських, що і спричинило його подальше затримання.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що з відеозаписів вбачається лише дві секунди з моменту коли позивач сів до службового авто до моменту коли поліцейських його витягував з службового авто та застосовував фізичну силу, колегія суддів вважає недостатніми для висновку про протиправність дій поліцейського, оскільки позивач попередньо на шляху до службового автомобіля не реагував на слова та зауваження поліцейських, що і потягло за собою наступні їх дії.

Підсумовуючи все приведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави вважати протиправними дії поліцейського ОСОБА_2 під час зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, під час адміністративного затримання позивача, а також застосування до нього фізичної сили та кайданок, у зв`язку з чим позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо протиправність використання у оскаржуваному рішенні судом першої інстанції відсилки на обставини справи про адміністративне правопорушення, які встановлено постановою Машівського районного суду Полтавської області у справі №646/4925/23, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, положеннями Закону України «Про доступ до судових рішень» регулюються відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень (рішень, судових наказів, постанов, вироків, ухвал), ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень.

Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень (частина друга статті 3 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

У відповідності до частини третьої статті 6 приведеного Закону суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Отже, суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Окрім того, за положеннями пункту 4 частини третьої статті 2 КАС України одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Тобто, нарівні з принципом диспозитичності, у адміністративному судочинстві є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який сприяє встановленню істини у справі та діє в інтересах забезпечення справедливості.

Відтак, використання судом першої інстанції у тексті оскаржуваного рішення посилання на судове рішення у справі, яке було офіційно опубліковане в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та яке стосується безпосередньо спору у даній справі, безумовно спрямоване на забезпечення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі та не може розцінюватися, як порушення засади змагальності сторін процесу.

Більш того, в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції було виконано посилання саме на постанову Машівського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі №616/24/22, яка залишена без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року, та якою за наслідками подій 16.01.2022 на автодорозі в смт В.Бурлук - с. Сірий Яр ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП із застосування до нього адміністративного стягнення, а тому обставини встановлені в ході розгляду відповідної справи мають тісний взаємозв`язок із обставинами поточної справи, оскільки витікають із одних і тих самих подій.

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, за положеннями приведеної статті КАС України постанова Машівського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі №616/24/22, яка набрала законну силу 09 січня 2024 року, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В той же час, слід зауважити, що позивач в апеляційній скарзі посилається на постанову у справі із Єдиним універсальним номером 646/4925/23, однак в оскаржуваному рішенні не було використано посилання на постанову у справі №646/4925/23, адже вона не стосується встановлених у даній справі обставин, хоча і винесена стосовно позивача.

Між іншим, колегія суддів зазначає, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Таким чином, підставами для визнання протиправним дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. При цьому, обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Разом з тим, зупинка транспортного засобу поліцейськими, затримання особи правопорушника, застосування до нього фізичної сили та спеціальних засобів (кайданок) - це процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення та можуть бути предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

До схожих висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у справі №712/7385/17 (постанова від 13 березня 2019 року) та Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 752/5417/19 (постанова від 22 червня 2023 року).

Предметом спору у даній справі, як вкотре наголошує колегія суддів, є саме порядок дій посадової особи при зупинці транспортного засобу та складанні протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статі 130 КУпАП.

Таким чином, колегія суддів вважає, що процесуальні дії суб`єкта владних повноважень, такі як зупинка транспортного засобу, затримання позивача, застосування фізичної сили та спеціальних засобів, мають бути предметом оцінки суду в якості доказу вчинення правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

В той же час, постановою Машівського районного суду Полтавської області від 29 листопада 2022 року у справі №616/24/22, яка залишена в силі постановою Полтавського апеляційного суду від 09 січня 2024 року, визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а відтак питання дотримання прав та інтересів позивача при складанні протоколу за частиною першою статті 130 КУпАП вже були предметом судового розгляду.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає безпідставним твердження позивача про те, що його права порушені, шляхом вчинення поліцейським дій, які були пов`язані із складанням протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.

Інші доводи на, які посилався заявник апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

У контексті оцінки інших доводів апеляційної скарги колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, колегія суддів вважає, що ключові аргументи апеляційної скарги отримали достатню оцінку.

Згідно частини першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

У відповідності до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.07.2024 по справі № 646/9065/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Т.С. Перцова С.П. Жигилій