Справа № 420/18285/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/18285/24

Перша інстанція: суддя Завальнюк І.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю. М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Охременка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2024 року адвокат Охременко А. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 в якому заявив такі вимоги:

- визнати протиправною відмову у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) (в редакції від 04.05.2024), оформлену листом №1/25/1649 від 07.06.2024;

- зобов`язати звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII (в редакції від 04.05.2024), у зв`язку з наявністю матері, яка є особою з інвалідністю І групи.

В обґрунтування заявлених вимог адвокат зазначив, що підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції від 04.05.2024, передбачено окрему підставу для звільнення за сімейними обставинами, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи.

Адвокат указує, що його довіритель 16.05.2024 звернувся з відповідним рапортом про звільнення з військової служби до командування Військової частини НОМЕР_1 на підставі вказаної вище норми. За ствердженням адвоката, до рапорту ОСОБА_1 додав нотаріально засвідчені копії документів, що підтверджують його право на звільнення.

Проте, листом Військової частини НОМЕР_1 №1/25/1649 від 07.06.2024 ОСОБА_1 було відмовлено у звільненні з військової служби. Відмовляючи у звільненні з військової служби, відповідач виходив з положень статті 26 Закону №2232-XII, в редакції від 18.05.2024, підпункт «г» пункту 2 частини 4 якої передбачає також необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, які мають інвалідність І чи ІІ групи за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. Разом з цим, з доданих до рапорту документів не вбачається підстав для звільнення, зокрема, що за матір`ю необхідно здійснювати постійний догляд та відсутність інших членів сім`ї, які можуть здійснювати такий догляд.

Адвокат, посилаючись на вимоги статті 58 Конституції України, яка передбачає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, указує про те, що застосуванню підлягає саме підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII, в редакції від 04.05.2024, який був чинним та підлягав застосуванню на час його звернення з рапортом.

За ствердженням адвоката, відповідач протиправно застосував нову редакцію статті 26 Закону №2232-XII, чим порушив права та інтереси його довірителя, оскільки за новою редакцією вказаної статті ОСОБА_1 не має право на звільнення з військової служби, виходячи з тих документів, які були подані.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції констатував, що Військовою частиною НОМЕР_1 розглянуто рапорт ОСОБА_1 із застосуванням редакції норми підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ від 18.05.2024, тоді як рапорт було спрямовано відповідачу 17.05.2024 за правилами вищезазначеної норми в редакції від 04.05.2024, що і зумовило позивача звернутися за судовим захистом із даним позовом.

При цьому, суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що нотаріально засвідчені копії додатків (паспортів, довідок РНОКПП, виписки з акту огляду МСЕК, свідоцтва про народження) представником позивача надано Військовій частині НОМЕР_1 листом від 24.05.2024.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що фактичне звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.05.2024, включаючи нотаріально засвідчені додатки, відбулося на момент дії вже нової редакції підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку із чим і розгляд такого рапорту правомірно відбувся за нормами, що були чинні з 18.05.2024.

До того ж, на підставі нової редакції статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач не має права на звільнення з військової служби з урахуванням наданих ним документів, що правильно указано відповідачем у своєму листі про відмову у звільненні ОСОБА_1 .

Також суд першої інстанції указав, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2024 №211 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 17.07.2024, оскільки він не прибув до місця несення служби та на підставі цього Другим слідчим відділом Територіального управління ДБР, розташованого у місті Мелітополі, внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №0001118 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_1 .

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що такі обставини виключають можливість задоволення пункту 2 прохальної частини позову, оскільки позивач наразі не входить до чисельності Збройних Сил України та інших військових формувань, а тому і не може бути звільнений за сімейними обставинами з військової служби на підставі раніше поданого рапорту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, адвокат Охременко А. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляції, адвокат указує, що до рапорту про звільнення ОСОБА_1 додав копії документів, які підтверджують підстави звільнення. При цьому, стверджує про те, що вимога надавати нотаріально засвідчені копії документів законодавством не передбачена.

Далі, адвокат Охременко А. В. указує, що 25.05.2024 ОСОБА_1 додатково (без будь-якої необхідності) направив на адресу Військової частини НОМЕР_1 нотаріально засвідчені копії документів, які раніше, 17.05.2024 були надані у копіях, що були особисто завірені ОСОБА_1 .

Отже, на думку скаржника, фактичне звернення ОСОБА_1 з рапортом про звільнення з військової служби, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, відбулось 17.05.2024, а тому відповідач повинен був керуватися статтею 26 вказаного Закону №2232-ХІ, в редакції на момент подання такого рапорту, а не на момент подання нотаріально засвідчених копій документів (25.05.2024).

У зв`язку з цим, адвокат вважає, що суд першої інстанції належної оцінки даному факту не надав, неповно з`ясувавши обставини справи.

Представник Військової частини НОМЕР_1 , скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві відповідач указує, що рапорт позивача від 16.05.2024 був надісланий адвокатом Охременко А. В. до Військової частини НОМЕР_1 разом із супровідним листом 17.05.2024.

Такий рапорт був зареєстрований 20.05.2024 за вхідним номером 904/1/26.

Після цього, 25.05.2024 ОСОБА_1 особисто звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення, до якого надав нотаріально засвідчені копії документів.

У зв`язку з цим, Військова частина НОМЕР_1 , розглянувши 07.06.2024 поданий рапорт позивача, відмовила в його задоволенні, оскільки за нормами статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції, станом на 25.05.2024, ОСОБА_1 не має права на звільнення з військової служби.

Також представник Військової частини НОМЕР_1 посилається на абзац 2 пункту 14.10 розділу ХІV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 №170 (далі Інструкція №170), який передбачає, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

За такого правового регулювання, представник відповідача наголошує, що рапорт ОСОБА_1 , разом з додатками у вигляді нотаріально посвідчених копій документів, був поданий, останнім, 25.05.2024, а тому і під час розгляду такого рапорту Військова частина НОМЕР_1 керувалась нормами Закону №2232-ХІІ в редакції на момент подання такого рапорту (25.05.2024).

В судове засідання суду апеляційної інстанції, яке було призначене на 21.11.2024 о 10:00 год., з`явились позивач та його представник. Після початку судового засідання була оголошена повітряна тривога, у зв`язку з цим, позивач та його представник погодились на розгляд справи в порядку письмового провадження. Тому, колегія суддів перейшла до слухання справи в порядку письмового провадження. Будь-яких додаткових пояснень від сторін до цього часу не надходило.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .

Матір позивача, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є інвалідом І групи безстроково, що підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальною експертної комісії серії 12 ААГ №952590 від 16.04.2024.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14.03.1984.

У зв`язку з наведеними обставинами, адвокат Охременко А.В., 17.05.2024 звернувся від імені свого довірителя з рапортом від 17.05.2024 до командира Військової частини НОМЕР_1 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (в редакції від 04.05.2024) із додатками, а саме копіями необхідних документів, які були засвідчені безпосередньо військовослужбовцем ОСОБА_1 (вх. в/ч НОМЕР_1 №904/1/36 від 20.05.2024).

В подальшому, ОСОБА_1 направив на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 повторно свій рапорт від 16.95.2024, додавши до нього нотаріально засвідчені копії паспортів свого та матері, довідок РНОКПП, свідоцтва про народження, довідки до акту огляду МСЕК, виписки з акту огляду МСЕК.

Даний рапорт та подані до нього документи буди зареєстровані Військовою частиною НОМЕР_1 25.05.2024 (вх. № 3352/1/34 від 25.05.2024).

Листом від 07.06.2024 №1/25/1649 командир Військової частини НОМЕР_1 надав відповідь про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_1 , оскільки відсутні відомості про те, що за його матір`ю необхідно здійснювати постійний догляд, а також відсутні інші члени сім`ї, які можуть здійснювати такий догляд.

З цього документа випливає, що командир Військової частини НОМЕР_1 , приймаючи таке рішення керувався підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції, яка діє з 18.05.2024, який передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Під час розгляду справи судом першої інстанції стало відомо, що 17.07.2024 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, надійшло повідомлення з Військової частини НОМЕР_1 про те, що стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 22.06.2024 не прибув до місця несення служби до с. Новотягинка Херсонського району Херсонської області.

На підставі цього, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Херсоні) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, 17.07.2024 внесено відомості до ЄРДР про кримінальне провадження №0001118 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У зв`язку з цим, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2024 №211 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 17.07.2024.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

У межах даної справи, є головним, вирішення питання яка редакція статті 26 Закону №2232-ХІІ повинна бути застосована командиром Військової частини НОМЕР_1 під час розгляду 07.06.2024 рапорту ОСОБА_1 .

Як наголошує адвокат Охременко А. В., застосуванню підлягали норми статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції від 04.05.2024, оскільки рапорт про звільнення з військової служби був поданий його довірителем 16.05.2024, тобто до набрання сили нової редакції Закону №2232-ХІІ, яка відбулась 18.05.2024.

Водночас, думка відповідача з цього приводу, з якою погодився суд першої інстанції3 є іншою та полягає в тому, що фактичне звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.05.2024 до якого були надані нотаріально засвідчені додатки, відбулося на момент дії вже нової редакції підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ (25.05.2024), у зв`язку із чим і розгляд такого рапорту правомірно відбувся за нормами, що були чинні з 18.05.2024.

Надаючи оцінку доводам апеляції, колегія суддів виходить з такого.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом № 2232-XII.

За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).

Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, в редакції від 04.05.2024, яка була чинна до 17.05.2024 включно, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема, у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

З 18.05.2024 підпункт «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ зазнав змін та його викладено в такій редакції:

«військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Пункт 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ передбачає, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Отже, аналіз підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави дійти висновку, що з 18.05.2024 військовослужбовцю для звільнення недостатньо наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Тепер слід довести необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

ОСОБА_1 , звертаючись 17.05.2024 з рапортом про звільнення з військової служби, керувався, діючою на той час, редакцією підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, яка надавала можливість звільнитися за умови наявності дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Сторони у справі не заперечують тієї обставини, що звертаючись, 17.05.2024 , до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення, ОСОБА_1 не надав оригіналів документів або їх нотаріально засвідчених копій, які давали право на звільнення з військової служби

Поряд з цим, адвокат Охременко А. В., наголошує, що подання нотаріально завірених копій документів, для вирішення питання про наявність підстав для звільнення, не передбачено законодавством, а відтак розгляду підлягав рапорт ОСОБА_1 , датований 16.05.2024.

Досліджуючи питання чи необхідно подавати до рапорту про звільнення нотаріально завірені копії документів, які дають право на звільнення, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Водночас, Інструкція №170 визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Так, відповідно до абзацу 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Оскільки оригінали документів існують переважно в єдиних екземплярах і є необхідними в повсякденному житті для ведення будь-якої діяльності або обліку, то вони залишаються на руках у їх власників.

Відтак, ураховуючи, що оригінали документів повинні бути повернути заявникові, є підстави вважати, що повинні бути надані нотаріально посвідчені копії, які залишаються в особовій справі військовослужбовця.

Слушно зауважити, що нотаріальне завірення документів це нотаріальна процедура, яка стверджує правильність виконання копії з документа і її відповідність оригіналу. Містить позначку у вигляді фрази «Згідно з оригіналом», назва посади та особистий підпис особи, яка запевнила дану копію, її ініціали та прізвище, а також дату засвідчення копії. Копія повинна містити точне відтворення інформації з оригіналу документа у вигляді знаків і зображень, а також всі зовнішні ознаки оригіналу або їх частину.

З наведеного випливає висновок, що при звільненні через сімейні обставини військовослужбовець зобов`язаний надати оригінали документів або нотаріально посвідчені їх копії, що підтверджують такі підстави.

За таких умов, доводи адвоката Ходосова О. С. про те, що подання нотаріально завірених копій документів не передбачено законодавством не приймаються колегією суддів.

Як свідчать обставини справи, в установленому законодавством порядку, зокрема з доданими оригіналами документів (нотаріально засвідченими копіями), які підтверджують підстави звільнення, позивач звернувся 25.05.2024.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає правильною позицію суду першої інстанції, що фактичне звернення позивача до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 16.05.2024, включаючи нотаріально засвідчені додатки, відбулося на момент дії вже нової редакції підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ, у зв`язку із чим і розгляд такого рапорту правомірно відбувся за нормами, що були чинні з 18.05.2024.

Водночас, на підставі нової редакції статті 26 Закону №2232-ХІІ, позивач не має права на звільнення з військової служби, з урахуванням наданих ним документів.

Також суд першої інстанції правильно звернув увагу, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2024 № 211 призупинено військову службу ОСОБА_1 з 17.07.2024, у зв`язку з внесенням відомостей до ЄРДР про кримінальне провадження № 0001118 за частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України (самовільне залишення військової частини або місця служби) відносно ОСОБА_1 .

Згідно з положеннями частини 2 статті 24 Закону № 2232-ХІІ військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, на даний час, звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами неможливе, оскільки його військова служба з 17.07.2024 призупинена.

Підсумовуючи викладені обставини, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених в основу апеляції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Позаяк, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, є підстави, відповідно до статті 316 КАС України, для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

За результатами апеляційного оскарження розподіл судових витрат не проводиться.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями: 308, 311, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Охременка Артема Вікторовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання відмову протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 26.11.2024.