Справа № 120/13155/24
Суддя: Альчук Максим Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 листопада 2024 р. Справа № 120/13155/24

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано прийняттям відповідачем протиправного рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також неналежному розгляді скарги, поданої в адміністративному порядку оскарження.

Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, зауважив, що у виконавця були відсутні підстави для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження, з огляду на місцезнаходження боржника. Окрім того зауважує, що скаргу позивача було розглянуто належним чином та проінформовано останнього у встановлений строк.

Ознайомившись з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15.01.2024 року у справі № 120/17689/23 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України в особі заступника начальника ОСОБА_2 , зокрема зобов`язано Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України повторно розглянути запит на інформацію ОСОБА_1 від 01.07.2023, із урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Надалі, судом було видано виконавчий лист від 11.07.2024 року у цій справі.

Позивач звернувся із зазначеним виконавчим листом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Позивачем 27.09.2024 року отримано повідомлення державного виконавця про поверненням виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2024 року.

Не погоджуючись з вказаним рішення, позивач скористався процедурою оскарження в порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

Листом № 49578/3.1-24 від 26.09.2024 року відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) позивача повідомлено про відсутність підстав для прийняття рішення про відкриття виконавчого провадження.

Не погоджуючись із рішенням про повернення виконавчого документа стягувачу та, вважаючи порушеною процедуру розгляду скарги, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) відділу примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України підвідомчі рішення за якими, зокрема боржниками є територіальні органи центральних органів виконавчої влади та їх структурні підрозділи, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи.

Суд зауважує, що відповідно до ст. 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Діяльність органів державної виконавчої служби та приватних виконавців здійснюється з дотриманням таких принципів: верховенства права, законності; незалежності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, обов`язковості виконання рішень; диспозитивності; гласності та відкритості виконавчого провадження та його фіксування технічними засобами; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями (ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження").

Суд наголошує, що відповідно до п. п. 3, 4 статті 4 Закону України "Про виконавче провадження", у виконавчому документі повинні зазначатись повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Пунктом 1 частини 2 цієї статті визначено, що виконавець вчиняє виконавчі дії у порядок і спосіб, визначені виконавчим документом.

Статтею 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчинити певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження під час реєстрації виконавчого документа до Системи вносяться такі відомості: дата надходження виконавчого документа; найменування органу державної виконавчої служби або прізвище, ім`я, по батькові приватного виконавця, до якого надійшов виконавчий документ; кореспондент, дата та номер заяви (супровідного листа) про відкриття виконавчого провадження (у разі якщо виконавчий документ надійшов без заяви (супровідного листа), робиться відповідна відмітка); назва виконавчого документа, дата й номер видачі; найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, що видав(ла) документ; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - стягувача; прізвище, ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків) для фізичної особи або повне найменування, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань для юридичної особи - боржника; адреса стягувача, адреса боржника, зазначена у виконавчому документі або заяві про примусове виконання рішення; унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (далі - УНЗР) стягувача - фізичної особи, боржника - фізичної особи (за наявності); категорія стягнення за виконавчим документом згідно з пунктом 8 розділу І цього Положення; дата набрання рішенням законної (юридичної) сили; резолютивна частина рішення (у тому числі сума грошових коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим документом); відомості про негайне виконання рішення (за наявності); відомості про заяву стягувача про накладення арешту на майно боржника одночасно з відкриттям виконавчого провадження (за наявності); номер телефону, факсу (телефаксу), адреси електронної пошти стягувача та боржника (за наявності); відомості щодо серії та номера паспорта фізичної особи - боржника (за наявності); реквізити рахунків стягувача та боржника (за наявності); відомості про форму виконавчого документа (паперова чи електронна).

Пунктами 1 та 2 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень визначено, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у статті 3 Закону.

Суд акцентує увагу на тому, що при перевірці відповідності виконавчого документа вимогам пунктів 3, 4 частини першої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець враховує таке: повне найменування для юридичних осіб повинно містити інформацію проорганізаційно-правову форму такої особи відповідно до вимог чинного законодавства; відсутність коду за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб) допускається, якщо законодавством країни, на території якої зареєстровано юридичну особу, не передбачено присвоєння юридичній особі такого коду.

Так, суд зауважує, що згідно виконавчого листа № 120/17689/24 боржником є Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної полії Національної поліції України із юридичним місцезнаходженням: вул. Ботанічна, 24, м. Вінниця.

Окрім того, з матеріалів справи слідує, позовні вимоги ОСОБА_1 були заявлені до Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і саме вказаного cуб`єкта владних повноважень визначено у виконавчому листі як боржника.

Суд зауважує, що відповідно до Положення про департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України № 73 від 31.10.2016 року Департамент патрульної поліції Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізується та ліквідується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому.

Відповідно до п. 3 розділу IV цього Положення Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції.

Підрозділи Департаменту патрульної поліції очолюють керівники, які підпорядковуються керівнику Департаменту патрульної поліції, його першому заступнику та заступникам (п. 3 розділу IV Положення).

Більше того, суд зауважує, що між Департаментом та його структурними підрозділами розподілено функції відповідно до організаційно-розпорядчих наказів керівника Департаменту поліції.

Суд зауважує, що за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань в Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ідентифікаційний код відсутній, оскільки вказаний суб`єкт владних повноважень не має статусу юридичної особи.

Як уже було зазначено, виконавчі дії проводяться за місцерозташуванням боржника, а саме - Управління патрульної поліції у Вінницькій області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або за місцезнаходженням його майна.

Водночас, вказівки позивача на місцерозташування самого Департаменту патрульної поліції, фактично призводять до заміни виконання зобов`язань боржником іншою особою, яка з огляду на зміст заявлених вимог, не є стороною спірних правовідносин та, відповідно, участі у розгляді справи не приймала, що узгоджується з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 16.07.2020 року по справі № 130/2176/17.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відтак, з огляду на юридичну адресу боржника, відповідач правомірно повернув виконавчий лист, як такий що пред`явлено не за місцем виконання.

Більше того, суд зауважує, що таке рішення прийнято відповідачем у межах встановленого триденного строку з моменту отримання заяви із виконавчим листом від позивача.

Щодо доводів позивача про несвоєчасність направлення повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 10.09.2024 року, суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" регламентовано, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Відповідно до матеріалів справи аналізоване рішення було направлено відповідачем на адресу позивача 13.09.2024 року, тобто із порушенням встановлено строку лише на один день.

Водночас, окрему увагу при вирішенні спору у цій частині, суд звертає на обраний позивачем спосіб захисту своїх прав та інтересів у спірних правовідносинах, який не відповідає положенням ч. 1 ст. 5 КАС України, а зводиться винятково до констатації факту порушення суб`єктом владних повноважень прав позивача без вимоги про їх відновлення, що свідчить про відсутність у позивача обґрунтованого інтересу в оскарженні до суду спірної бездіяльності відповідача.

В цьому аспекті суд зазначає, що саме по собі звернення до адміністративного суду за захистом ще не означає, що суд зобов`язаний надати такий захист. Адже для того, щоб було надано судовий захист суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу та інтерес, про захист яких вона просить, і що це право, свобода чи інтерес порушені рішенням, дією або бездіяльністю відповідача у публічно-правових відносинах, які оскаржуються.

Відсутність порушеного права або невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові у цій частині.

Щодо посилань позивача на неналежний розгляд його скарги, суд зауважує таке.

Відповідно до матеріалів справи позивач скористався своїм правом на адміністративне оскарження рішення державного виконавця.

Так, позивачем у порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" було подано скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 74 цього Закону рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Відповідачем було розглянуто скаргу позивача у встановлений законодавством строк та листом від 26.09.2024 року № 49578/3.1-24 було надана відповідь.

Зазначений лист було направлено поштовим відправлення ОСОБА_1 за його адресою наступного робочого дня, що підтверджується трекінг листом офіційного сайту АТ "Укрпошта".

Суд зауважує, що у ході судового розгляду встановлено правомірність рішення щодо повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Відтак, у начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) були відсутні підстави для винесення постанов та надання доучень.

Таким чином, скаргу розглянуто у належний спосіб.

Згідно з нормами ч. 1, ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного адміністративного позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 287, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (вул. Євгена Сверстюка, 15, м. Київ, ) визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

За змістом положень абз. 2 ч. 1 ст. 295 КАС України якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, строк апеляційного оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Альчук Максим Петрович