Справа № 200/3673/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року справа №200/3673/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 200/3673/24 (головуючий суддя І інстанції Зеленов А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах від 01.04.2024 № 01;

- зобов`язати зарахувати по пільгового страхового стажу періоди роботи з 01.04.2021 по 31.12.2021; з 01.01.2022 по 30.05.2022; з 01.07.2022 по 31.12.2022; з 01.01.2023 по 31.12.2023; з 01.01.2024 по 30.03.2024 у Відокремленому підрозділі шахта 1-3 "Новогродівська" ДП "Селидіввугілля";

- зобов`язати повторно розглянути заяву від 01.04.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням вимог положень ст. 8 Закону України Про підвищення престижності шахтарської праці.

В обґрунтування позову зазначив, що пенсійним органом, при розгляді заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 01 квітня 2024 року, протиправно не зараховано до страхового та пільгового стажу позивача зазначені періоди роботи через не сплату роботодавцем страхових внесків.

Таке рішення відповідача є протиправним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 від 09 квітня 2024 № 01.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, які викладено у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 645,96 гривень.

Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії, суд першої інстанції втрутився в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, зобов`язуючи відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії з врахуванням висновків суду.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 .

01 квітня 2024 року позивач звернувся до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах згідно пункту 3 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09 квітня 2024 року за № 01 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підземних роботах 25 років.

Відмова обґрунтована тим, що страховий стаж особи з урахуванням пільгового стажу на підземних роботах становить 41 рік 5 місяців 16 днів. Пільговий стаж особи становить 23 роки 5 місяців 1 день, у тому числі: пільговий стаж на підземних роботах (постанова КМУ № 202 25 років) 20 років 4 місяці, навчання за фахом 3 роки 1 місяць. Результати розгляду документів, доданих до заяви: є відмітка про те, що за доданими до страхового та пільгового стажу зараховано всі періоди.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_2 , яка видана на ім`я позивача:

з 01.09.1997 по 10.04.2001 проходив навчання в ПТУ № 41 м. Селидове за професією електрослюсаря підземного, машиніста електровозу підземного (записи 1, 2);

з 23.04.2001 по 03.07.2001 працював в ДХК СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ Дочірнє підприємство Шахта ІМ.Д.С.КОРОТЧЕНКА, машиністом електровозу підземним 3 розряду на ділянку шахтного транспорту (записи 3, 4);

з 31.10.2001 по 13.01.2003 працював в ДП Гірник електрослюсарем 3 роз. підземним, з повним робочим днем в шахті (записи 5, 6);

з 20.05.2003 по 03.09.2003 працював на Приазовской ГРЭ (мовою оригіналу), в бурову ділянку грохотовщиком 3 роз. (записи 7, 8);

з 20.11.2003 по 22.12.2003 працював у ПП Алекс водієм (записи 9, 10);

з 05.04.2004 працював на СП Шахта 1-3 Новогродівська електрослюсарем підземним 2 роз. з повним робочим днем в шахті на ділянку по ремонту забійного обладнання (запис 11);

з 08.06.2004 переведений електрослюсарем підземним 3 роз. з повним робочим днем в шахті на ділянку по ремонту забійного обладнання (запис 12);

з 08.02.2005 переведений електрослюсарем підземним 4 роз. з повним робочим днем в шахті на ділянку по ремонту забійного обладнання (запис 14);

з 26.05.2005 переведений електрослюсарем підземним 4 роз. з повним робочим днем в шахті на ділянку Водоотливное хозяйство (запис 15);

з 05.10.2006 переведений учнем гірника з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті на ділянку Водоотливное хозяйство (запис 18);

20.12.2006 переведений підземним гірничим робітником з ремонту гірничих виробок з повним робочим днем у шахті по 4 роз. (запис 23).

Згідно розрахунку стажу форми РС право, період роботи:

з 01.04.2021 по 03.04.2021 не зараховано до пільгового стажу;

з 04.04.2021 по 30.12.2021 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

31.12.2021 не зараховано до пільгового стажу;

з 01.01.2022 по 31.01.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.02.2022 по 04.02.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 05.02.2022 по 28.02.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.03.2022 по 09.03.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 10.03.2022 по 31.03.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.04.2022 по 16.04.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 17.04.2022 по 30.04.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.05.2022 по 22.05.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 23.05.2022 по 31.05.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.07.2022 по 11.07.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 12.07.2022 по 31.07.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.08.2022 по 01.08.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 02.08.2022 по 31.08.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.09.2022 по 04.09.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 05.09.2022 по 30.09.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.10.2022 по 02.10.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 03.10.2022 по 31.10.2022 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в;

з 01.11.2022 по 02.11.2022 не зараховано до пільгового стажу;

з 03.11.2022 по 25.03.2024 зараховано за ст. 14, постанова 202, підземні, сп.1, р.1, п-р1, п.а-в.

Проте, рішення відповідача не містить конкретизації періодів, які не зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що рішення не містить конкретизації періодів, які не зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача з наведенням правових підстав для їх не зарахування щодо кожного періоду, що свідчить про необґрунтованість рішення про відмову в призначенні пенсії .

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

На підставі частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, безпосередньо зайнятим повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах - робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. (…)

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

На підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18.11.2005, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202, із змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 № 341.

Розділ I вказаного Списку включає підземні гірничі роботи в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт: усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю).

Як встановлено судом, виконувана позивачем робота передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року № 202 та Списком 1 розділ 1 підрозділ 1.

Записами в трудовій книжці позивача підтверджується, що позивач у спірні періоди працював повний робочий день під землею, на посадах, що віднесені до Списку № 1, Списку № 202, отже, спірні періоди роботи позивача повинні бути враховані до спеціального (пільгового) стажу, що дає право на пенсію незалежно від віку відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону № 1058.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах рішенням від 09 квітня 2024 року за № 01 з причин відсутності необхідного пільгового стажу 25 років, відповідач зазначив, що страховий стаж позивача становить 41 рік 5 місяців 16 днів, пільговий стаж - 23 роки 5 місяців 1 день, у тому числі: пільговий стаж на підземних роботах (постанова КМУ № 202 25 років) 20 років 4 місяці, навчання за фахом 3 роки 1 місяць.

Однак, пенсійним органом не зазначено конкретних періодів роботи позивача, які не включені відповідачем до його пільгового стажу та не визначено причин не включення таких періодів роботи позивача до пільгового стажу.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846 (далі Порядок № 22-1).

Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 встановлено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із пунктом 4.3 Порядку № 22-1, рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Згідно із пунктом 4.7 Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Суд звертає увагу, що нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

В постанові Верховного Суду від 11 вересня 2023 року у справі № 420/14943/21 викладено висновок щодо застосування пункту 3 частини другої статті 2 КАС України, відповідно до якого критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять правову основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, які не ґрунтуються на нормах права.

Відповідне рішення суб`єкту владних повноважень про відмову у вирішенні заявленого питання без вказівки на те, які документи не надано, не можна вважати таким, що відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, зокрема щодо обґрунтованості, а невиконання суб`єктом владних повноважень законодавчо встановлених вимог, зокрема, щодо змісту, обґрунтованості та вмотивованості акта індивідуальної дії призводить до його протиправності.

На підставі вищевикладеного відповідачем при прийнятті рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу не дотримано принципів обґрунтованості та добросовісності рішення суб`єкта владних повноважень, що є підставою для скасування такого рішення, оскільки з тексту оскаржуваного рішення неможливо визначити, які саме періоди роботи не зараховані відповідачем до пільгового стажу позивача, підстави їх не зарахування, що обумовлює неможливість надання оцінки правомірності (протиправності) дій пенсійного органу щодо врахування (неврахування) тих чи інших періодів до пільгового стажу.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування рішення відповідача та зобов`язав його повторного розглянути заяву ОСОБА_1 з врахуванням висновків суду щодо необхідності обгрунтування прийнятого рішення за наслідками розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

Щодо дискреційних повноважень пенсійного органу суд зазначає наступне.

Згідно зі змісту Рекомендації № R(80) 2 Комітету Міністрів державам - членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснити з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень, те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб`єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящих в ієрархії нормативно-правовим актам. Суб`єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб`єкта влади виходить за межи завдань адміністративного судочинства.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Право на судовий захист гарантовано статтею 55 Конституції України.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Тобто, для того, щоб особа могла реалізувати своє право на судовий захист, необхідно встановити, що оскаржуваними рішенням чи діянням суб`єкта владних повноважень порушено права, свободи чи інтереси саме цієї особи або особи в інтересах якої вона звертається.

При цьому, як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Так, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.

Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, розглядати заяву про призначення пенсії чи ні, обґрунтовувати прийняте рішення чи ні.

Отже, правомірним у даному випадку є лише один варіант поведінки, залежно від фактичних обставин (не визначення періодів, які не враховані до пільгового стажу позивача, причин не врахування цих періодів), - визначення пенсійному органу обов`язку повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 квітня 2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду, які викладено у рішенні щодо необхідності обґрунтування рішення пенсійного органу.

На підставі вищезазначеного судом першої інстанції, з врахуванням ефективного захисту порушеного права позивача правильно визначено спосіб захисту порушеного права позивача.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 200/3673/24 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2024 року у справі № 200/3673/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 26 листопада 2024 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 26 листопада 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.А. Блохін

Т.Г. Гаврищук