Справа № 320/11305/23
Суддя: Коваленко Н.В.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

25 листопада 2024 року

м. Київ

справа №320/11305/23

адміністративне провадження № К/990/42135/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Коваленко Н.В.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 та постанову Шостого апеляційний адміністративний суду від 30.10.2024 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови підготувати та подати до ГУ ПФУ у Київській області нові довідки станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 про розмір грошового забезпечення відповідної посади, згідно ст. 43, 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, враховуючи при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку пенсії позивача з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023;

- зобов`язати відповідача підготувати та подати до ГУ ПФУ у Київській області нові довідки станом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 про розмір грошового забезпечення відповідної посади, згідно ст. ст. 43, 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII та постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, враховуючи при розрахунку посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2021, 01.01.2022 та 01.01.2023 відповідно, із обов`язковим зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії для перерахунку пенсії позивача з 01.02.2021, 01.02.2022 та 01.02.2023.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024, залишеним без змін постановою Шостого апеляційний адміністративний суду від 30.10.2024, адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Головне управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Касаційна скарга подана до Верховного Суду 04.11.2024, тобто в межах строку на касаційне оскарження судових рішень.

Вирішуючи питання щодо відкриття касаційного провадження, Верховний Суд виходить із такого.

Розгляд справи в суді першої інстанції здійснено в порядку спрощеного позовного провадження.

Пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України передбачено, що серед основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Приписами частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення вказаних норм у їхньому логічному взаємозв`язку передбачає, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Підставами касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 2 частини четвертої та підпункти "а", б, " в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на необхідність відступу від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, застосованої судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях. Підставою для відступу визначає те, що Верховний Суд неправильно тлумачив статтю 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII та постанову Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704, а також помилково стверджував про виникнення в осіб з числа військовослужбовців права на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суди першої та апеляційної інстанції керувалися правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 02.08.2022 року у справі №440/6017/21 щодо права військовослужбовців на отримання довідки про розміри грошового забезпечення для перерахунку пенсії за формою, передбаченою додатком 2 до Порядку №45, у зв`язку зі зростання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Посилання скаржника щодо наявності підстав для відступу зводиться до того, що грошове забезпечення відповідних категорій військовослужбовців ГУ СБУ у місті Києві та Київській області, відповідно до якого міг би здійснюватися перерахунок пенсії позивача у 2021, 2022, 2023 роках та надалі у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підвищувалося, що свідчить про відсутність передбачених частиною 4 статті 63 Закону №2262-XII підстав для перерахунку пенсії позивачу, а обчислення пенсії з урахуванням суми, розрахованої шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом України про Державний бюджет України, на тарифні коефіцієнти відповідних складових грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія, не відповідатиме нормі права, яка передбачена частиною 3 статті 43 Закону №2262-XII, якщо з такої суми не сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, або не усі правовідносини, з приводу яких виникають спори щодо перерахунку пенсій у зв`язку із зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб є подібними до тих, за результатами дослідження яких Верховним Судом складено і відображено у своїх постановах від 02.08.2022 року у справі № 440/6017/21, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21 висновки (про застосування норм права у подібних правовідносинах), або ці висновки є хибними, тобто такими, які ідентифіковані положеннями пунктів 44, 45, 56 мотивувальної частини постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №201/10234/20, та підлягають виправленню подальшими судовими рішеннями.

Водночас, таке формулювання заявника щодо підстав для відступу, не дає підстав стверджувати, що застосований Верховним Судом у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21 правовий підхід до вирішення цієї категорії спорів є помилковим, неясним, неузгодженим чи необґрунтованим.

Суд звертає увагу, що обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду можуть бути, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни у правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань, необхідність забезпечити єдність судової практики у застосуванні норм права тощо.

Таким чином, покликання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України як на підставу відкриття касаційного провадження є безпідставним та не обґрунтованим.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не дають підстав вважати, що ця справа має фундаментальне значення на формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Також посилання на наявність обставин, передбачених підпунктом "б" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не містять достатніх обґрунтувань, скаржник не зазначає, які саме обставини, встановлені оскарженими судовими рішеннями, хоче спростувати відповідач та при розгляді якої справи, проте позбавлений такої можливості.

Також Суд вважає необґрунтованим посилання скаржника на те, що справа становить значний суспільний інтерес, оскільки вони носять загальний характер, який притаманний кожній аналогічній справі.

Вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи й вказували на те, що предмет даного спору стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства в контексті наведених вище критеріїв.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Отже, особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі. Проте, в касаційній скарзі скаржник належних обґрунтувань щодо винятковості цієї справи не наводить.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що скаржником не доведено існування обставин, визначених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладені вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, для можливості відкриття провадження у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, у касаційній скарзі скаржник має обґрунтовано зазначити підстави, вказані у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на наведене, Суд вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.

Керуючись статтями 248, 328, 333, 347, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 09.01.2024 та постанову Шостого апеляційний адміністративний суду від 30.10.2024 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Служби безпеки України у місті Києві та Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

2. Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження надіслати в порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.В. Коваленко

Суддя А.Ю. Бучик

Суддя А.І. Рибачук