Справа № 440/7562/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р. Справа № 440/7562/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Т.С. Канигіна, м. Полтава, повний текст складено 29.08.24 по справі № 440/7562/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють"

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України «Лють» (далі по тексту ДП ОП «ОШБ НП України «Лють», в якому просив суд:

- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань № 23" з 17.10.2011 по 21.12.2015;

- розгляд справи здійснити без участі позивача, поштову кореспонденцію надсилати на адресу листування: 36000, м. Полтава, пров. Димський, буд. 2а.

В обґрунтування позовних вимог зазначив про протиправність дій відповідача щодо відмови зарахувати до стажу служби позивача в поліції період його роботи в Полтавській установі виконання покарань № 23» через застосування статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року № 580-VIII (далі по тексту Закон № 580-VIII), якою на думку ДП ОП «ОШБ НП України «Лють» визначено вичерпний перелік органів та установ, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції, як таких, що не узгоджуються з положеннями частини 5 статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23 червня 2005 року № 2713-IV (далі по тексту Закон № 2713-IV), за змістом якої на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом № 580-VIII, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських.

Аналізуючи положення Закону № 2713-IV стверджував, що на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби на час проходження служби, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України та Закону № 580-VIII, тобто всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності, оскільки законодавцем визначено тотожними умови проходження служби персоналом органів і установ, які входять до Державної кримінально-виконавчої служби України.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 у справі № 440/7562/24 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" (вул. Федора Максименка, 21, м. Київ, ) про зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправними дії Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" щодо відмови зарахувати ОСОБА_1 до стажу в поліції період служби в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" з 17.10.2011 по 21.12.2015.

Зобов`язано Департамент поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" з 17.10.2011 по 21.12.2015.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" (вул. Федора Максименка, 21, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2024 року по справі № 440/7562/24 повністю, і ухвалити нове рішення (постанову), яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ; розгляд справи № 440/7562/24 проводити за відсутності Представника ДПОП «ОШБ «Лють» (уповноваженої особи) у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про відсутність будь-яких порушень прав позивача з боку відповідача, оскільки лист-відповідь, що оскаржується, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме індивідуальним актом у розумінні ст. 4 КАС України, а відповідь, викладена в ньому, містить лише правову позицію суб`єкта владних повноважень з конкретного кола питань, носить інформаційний характер та не створює для позивача чи інших осіб певних правових наслідків, а відтак, не порушує права та інтереси ОСОБА_1

Наполягав, що судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що Законом № 580-VIII передбачено вичерпний перелік органів державної влади, стаж служби в яких включається до стажу служби в поліції, до яких, зокрема, органи державної кримінально-виконавчої служби України не відносяться, що в свою чергу виключає можливість зарахування стажу служби позивача в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" до стажу служби в поліції.

В обґрунтування такої позиції посилався на аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 19.11.2019 у справі № 520/903/19 та від 31.03.2020 у справі № 520/2067/19 щодо вичерпності переліку складових, які включаються до стажу служби в поліції, установлених частиною 2 статті 78 Закону України «Про Національну поліцію України».

Переконував, що хибним є і посилання ОСОБА_1 на пункт 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України з приводу того, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюється дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, оскільки перелічені питання врегульовані спеціальним законом розділом ІV «Права та обов`язки посадових і службових осіб органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів» та розділом V «Правовий та соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України» Закону № 2713-IV, а також наказом Міністерства юстиції України від 28.03.2018 № 925/5 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України».

Вимогу про зобов`язання/зобов`язального характеру щодо зарахування стажу вважав прямим втручанням в дискреційні повноваження апелянта, а тому просив у її задоволенні відмовити.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Полтавської установи виконання покарань управління державної пенітенціарної служби України в Полтавській області (№23) №14/ОС-15 від 21.12.2015 відповідно до пункту 7 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено зі служби (за власним бажанням) старшого сержанта внутрішньої служби ОСОБА_1 , молодшого інспектора-кінолога відділу режиму і охорони, 21.12.2015. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 5 років 1 місяць 12 днів, у пільговому обчислені 6 років 6 місяців 3 дні.

З 25.12.2015 позивача прийнято на службу до Національної поліції відповідно до наказу від 23.12.2015 №47о/с, що підтверджено відомостями трудової книжки позивача.

Позивач звернувся до Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" із заявою щодо зарахування вислуги років у період проходження служби у Державній пенітенціарній службі України.

Листом від 30.01.2024 №616-2024 Департаментом поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" повідомлено, що підстав щодо перерахунку стажу служби в поліції, що дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки відповідно до статті 78 Закону України "Про Національну поліцію" немає.

Не погодившись з діями відповідача щодо не зарахування до вислуги років у поліції періоду служби в Державній пенітенціарній службі України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, проаналізувавши положення Закону № 2713-IV, статті 78 Закону № 580-VIII та пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 №1129-IV зазначив, що оскільки законодавець фактично поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби, на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України "Про державну службу"), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому - поліції, у тому числі й дія статей 22, 23 Закону України "Про міліцію" та відповідні норми Закону України "Про Національну поліцію", Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Керуючись частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі є визнання протиправними дій Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" щодо відмови зарахувати позивачу до стажу в поліції період служби в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" з 17.10.2011 по 21.12.2015 та зобов`язання Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" зарахувати позивачу до стажу служби в поліції службу в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№23)" з 17.10.2011 по 21.12.2015.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Відповідно до норм частини 1 статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 78 Закону № 580-VIII стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Так, частиною 2 статті 78 Закону № 580-VIII, передбачено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

При цьому, відповідно до приписів частин 3 статті 78 Закону № 580-VIII під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11 липня 2003 року № 1129-IV до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому, частина п`ята статті 23 Закону № 2713-IV передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому - поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 826/16143/18, у якій склалися подібні правовідносини, дійшов висновку про те, що і податкова міліція, і відповідні підрозділи поліції здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Верховний Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

З наведеного слідує, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, на переконання колегії суддів, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини 2 статті 78 Закону № 580-VIII зараховуватись до стажу служби в поліції.

Аналогічний правовий висновок, викладено в постанові Верховного Суду від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20.

Посилання апелянта на те, що служба в Державній кримінально-виконавчій службі України відсутня у переліку, визначеному статтею 78 Закону № 580-УІІІ, а тому не може бути зарахована при проведенні перерахунку стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, є неприйнятними, оскільки чинним на час проходження позивачем служби в служби в органах поліції та виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах кримінально-виконавчої служби, прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ, а відповідно до пункту 3 частини другої статті 78 Закону № № 580-VIII до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.03.2020 у справі №520/2067/19 та від 19.11.2019 у справі № 520/903/19, враховуючи, що спірні правовідносини, які були предметом розгляду в суді касаційної інстанції у вказаних справах, не є подібними до правовідносин у цій справі та стосувалися питання врахування до календарної вислуги років часу навчання у вищому навчальному закладі до початку служби в органах поліції.

При цьому, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що лист-відповідь, що оскаржується, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а саме індивідуальним актом, тому що порушення суб`єктом владних повноважень форми надання відповіді на звернення позивача не може слугувати підставою для обмеження його законних прав та інтересів.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про допущення ДП ОП «ОШБ НП України «Лють» протиправної бездіяльності, яка полягає у не зарахуванні ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, наявну на момент переходу на службу в Національну поліцію України вислугу років у Державній кримінально-виконавчій службі України.

Колегія суддів наголошує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких обираючи спосіб захисту порушеного права слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менш, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Враховуючи, що відповідачем протиправно не зараховано ОСОБА_2 до стажу служби в поліції період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції службу в Державній установі "Полтавська установа виконання покарань (№ 23)" з 17.10.2011 по 21.12.2015.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Департаменту поліції особливого призначення "Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України "Лють" - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 29.08.2024 по справі № 440/7562/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій