Справа № 120/9465/24
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2024-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 листопада 2024 р. Справа № 120/9465/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005)

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії №70 від 26.06.2024; зобов`язання відповідача, з урахуванням висновків суду у справі, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 18.06.2024 із зарахуванням періодів зайнятості з 01.09.1998 по 04.06.2002 (03 роки 09 місяців 04 дні), з 01.09.2008 по 07.09.2008 (07 днів), з 01.01.2009 по 12.01.2009 (12 днів), з 01.02.2009 по 02.02.2009 (02 дні). з 01.06.2009 по 09.06.2009 (09 днів), з 01.09.2009 по 07.09.2009 (07 днів), з 01.01.2010 по 10.01.2010 (10 днів), з 01.02.2010 по 28.02.2010 (28 днів), з 01.06.2010 по 09.06.2010 (09 днів), з 01.01.2011 по 14.01.2011 (14 днів), з 01.03.2012 по 05.06.2012 (03 місяці 07 днів) до підземного стажу на гірничих роботах, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 18.06.2024 року звернувся із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1 згідно ч. 3 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Розгляд вказаної заяви здійснював відповідач. Так, за результатами розгляду заяви позивача, відповідачем 26.06.2024 року прийнято рішення №70 про відмову в призначенні пенсії. Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач, з метою його скасування, звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 19.07.2024 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.

24.07.2024 за вх.№43237/24 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви, до якої додано квитанцію про сплату судового збору від 09.07.2024.

Ухвалою суду від 07.08.2024 дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

21.08.2024 за вх.№48706/24 до суду відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що згідно поданих позивачем документів та за даними індивідуальних відомостей про застраховану особу з бази даних реєстру застрахованих осіб, страховий стаж позивача складає 20 років 5 місяців 17 днів. Відповідач зауважує, що пільговий стаж позивача на підземних роботах за списком робіт і професій, що затверджуються постановою КМУ № 202, в сукупності становить 19 років 1 місяць 3 дні, з них на підземних роботах за провідними професіями (необхідний стаж 20) 12 років 7 місяців 14 днів (кожний повний рік роботи позивача в провідних професіях (10 років 1 місяць 1 день) зараховано як за 1 рік 3 місяці згідно роз`яснення Міністерства соцзахисту населення України від 20.01.1992 №8), безпосередньо на роботах підземних згідно з постановою КМУ №202 (необхідний стаж 25) 6 років 5 місяців 19 днів (зараховано згідно уточнюючих довідок по 26.02.2024). З огляду на наведене, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідної кількості стажу на підземних гірничих роботах, відповідачем прийнято оскаржуване рішення.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

18.06.2024 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком згідно ч. 3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснював відповідач.

За результатами опрацювання заяви позивача і доданих до неї документів, відповідачем 26.06.2024 прийнято рішення №70 про відмову в призначенні пенсії.

Так, відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 20 років 05 місяців 17 днів; пільговий стаж позивача на підземних роботах за списком робіт і професій, що затверджуються постановою КМУ № 202, в сукупності становить 19 років 01 місяць 03 дні, з них на підземних роботах за провідними професіями (необхідний стаж 20 років) 12 років 07 місяців 14 днів (кожний повний рік роботи позивача в провідних професіях (10 років 1 місяць 1 день) зараховано як за 1 рік 3 місяці згідно роз`яснення Міністерства соцзахисту населення України від 20.01.1992 №8), безпосередньо на роботах підземних згідно з постановою КМУ №202 (необхідний стаж 25 років) 06 років 05 місяців 19 днів (зараховано згідно уточнюючих довідок по 26.02.2024).

З розрахунку стажу встановлено, що відповідач зарахував період навчання позивача з 01.09.1998 по 04.06.2002 та періоди перебування у відпустках у зв`язку з навчанням з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012 до страхового стажу. При цьому позивач вважає, що вказані періоди повинні бути зараховані до стажу на підземних роботах.

Відтак, не погоджуючись з рішенням відповідача від 26.06.2024, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом

Відповідно до п. 6 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Ст. 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Ст. 114 Закону №1058 врегульовано питання пенсій за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно із ч. 3 ст. 114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

В ході розгляду справи судом встановлено, що за результатами опрацювання поданих позивачем документів відповідач дійшов висновку, що страховий стаж позивача складає 20 років 05 місяців 17 днів; пільговий стаж на підземних роботах за списком робіт і професій, що затверджуються постановою КМУ № 202, в сукупності становить 19 років 01 місяць 03 дні, з них на підземних роботах за провідними професіями (необхідний стаж 20 років) 12 років 07 місяців 14 днів (кожний повний рік роботи позивача в провідних професіях (10 років 1 місяць 1 день) зараховано як за 1 рік 3 місяці згідно роз`яснення Міністерства соцзахисту населення України від 20.01.1992 №8), безпосередньо на роботах підземних згідно з постановою КМУ №202 (необхідний стаж 25 років) 06 років 05 місяців 19 днів (зараховано згідно уточнюючих довідок по 26.02.2024).

В той же час, з розрахунку стажу встановлено, що відповідач зарахував період навчання позивача з 01.09.1998 по 04.06.2002 та періоди перебування у відпустках у зв`язку з навчанням з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012 до страхового стажу. При цьому позивач вважає, що вказані періоди повинні бути зараховані до стажу на підземних роботах.

В контексті наведеного суд зазначає наступне.

З матеріалів справи судом встановлено, що з 01.09.1998 по 04.06.2002 позивач навчався в Селидівському гірничому технікумі за спеціальністю «Шахтне і підземне будівництво» та здобув кваліфікацію гірничого техніка-шахтобудівника.

Поняття системи освіти, її мету, та структуру визначено Законом України «Про освіту» від 23.05.1991 № 1060-XII.

Ст. 41 цього Закону визначено, що до професійно-технічних навчальних закладів належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійнотехнічної освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи навчальних закладів, що надають професійно-технічну освіту або здійснюють професійно-технічне навчання.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту» від 10.02.1998р. № 103/98-ВР час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

За пунктом «д» ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) визначались види трудової діяльності, що зараховуються до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію.

Відповідно до цієї норми до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців. При цьому період навчання може бути зарахований до стажу роботи, який дає право на пенсію за віком на пільговій основі і прирівнюється до роботи, яка слідувала після навчання, за умови того, що після закінчення відповідного навчального закладу особа влаштовується на роботу саме за набутою професією.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.07.2019 справа № 426/17400/16-а, від 04.03.2020 справа № 367/945/17, від 05.11.2020 справа № 681/1567/17, від 11.07.2022 справа № 160/6695/21.

Судом встановлено, що після закінчення навчання по спеціальності «Шахтне і підземне будівництво» (04.06.2002) позивач з 19.06.2002 працевлаштувався у ДВАТ шахта «Росія» ДЧП «Селидівугілля» на посаду гірничого робітника 2 розрядку з повним робочим днем під землею.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи й не заперечуються відповідачем.

Таким чином, перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Отже, період навчання з 01.09.1998 по 04.06.2002 підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача.

Щодо періодів перебування у відпустках у зв`язку з навчанням з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012, то слід врахувати таке.

Згідно записів з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 позивач у вищевказані періоди безперервно працював робітником очисного забою з повним робочим днем під землею на ДП «Селидіввугілля».

За змістом довідки ДП «Селидіввугілля» №194/08 від 11.08.2023 позивачеві згідно особистого рахунку №7274 нараховувалась учбова відпустку як гірничому робітнику очисного забою підземному у вересні 2008 року 7 днів, у січні 2009 року 12 днів, у лютому 2009 року 2 дні, у червні 2009 року 9 днів, у вересня 2009 року 7 днів, у січні 2010 року 10 днів, у лютому 2010 року 30 днів, у червні 2010 року 9 днів, у січні 2011 року 14 днів, у червні 2011 року 6 днів, у березні 2012 року 31 день, у квітні 2012 року 30 днів, у травні 2012 року 31 день, у червні 2012 року 5 днів.

Суд зауважує, що в рішенні, яке є предметом спору, відповідачем не вказано, з яких підстав вказані вище періоди не були зараховані до пільгового стажу позивача.

За змістом ст. 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки забезпечується гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи та заробітної плати.

Відповідно до ст. 217 Кодексу законів про працю України на час додаткових відпусток у зв`язку з навчанням (ст. 211, 213, 216 цього Кодексу), за працівниками за основним місцем роботи зберігається середня заробітна плата.

Згідно із ст. 202 Кодексу законів про працю, працівникам, які проходять виробниче навчання або навчаються в закладах освіти без відриву від виробництва, роботодавець повинен створювати необхідні умови для поєднання роботи з навчанням.

Отже, працюючи на ДП «Селидіввугілля» за провідною шахтарською професією гірничого робітника очисного забою (професія входить до Списку № 1) позивачеві надавались додаткові відпустки у зв`язку з навчанням з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012; на весь час цих додаткових учбових відпусток згідно із законодавством за позивачем зберігалась його середня заробітна плата за професією ГРОЗ; на весь час цих додаткових учбових відпусток згідно із законодавством за позивачем зберігалось його основне робоче місце за професією ГРОЗ.

Таким чином, у даному випадку суд констатує, що відмовляючи в зарахуванні до пільгового стажу позивача періоди його перебування в учбових відпустках, відповідач діяв протиправно.

Суд наголошує, що згідно ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), №37801/97, п.36, від 01.07.2003 року, яке, відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Відтак, приймаючи до уваги наведене, враховуючи завдання та принципи адміністративного судочинства, суд дійшов висновку, що рішення відповідача №70 від 26.06.2024 не відповідає критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, відповідно, є необґрунтованим та протиправним, отже, позовні вимоги в частині його скасування підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача, з урахуванням висновків суду у справі, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 18.06.2024 із зарахуванням періодів зайнятості з 01.09.1998 по 04.06.2002 (03 роки 09 місяців 04 дні), з 01.09.2008 по 07.09.2008 (07 днів), з 01.01.2009 по 12.01.2009 (12 днів), з 01.02.2009 по 02.02.2009 (02 дні). з 01.06.2009 по 09.06.2009 (09 днів), з 01.09.2009 по 07.09.2009 (07 днів), з 01.01.2010 по 10.01.2010 (10 днів), з 01.02.2010 по 28.02.2010 (28 днів), з 01.06.2010 по 09.06.2010 (09 днів), з 01.01.2011 по 14.01.2011 (14 днів), з 01.03.2012 по 05.06.2012 (03 місяці 07 днів) до підземного стажу на гірничих роботах, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд вказує таке.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відтак, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати позивачеві до підземного стажу на гірничих роботах, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди з 01.09.1998 по 04.06.2002, з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012 та повторно розглянути заяву позивача від 18.06.2024 про призначення пенсії.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.

Таким чином, поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Вінницькій області підлягає сума у розмірі 1211 грн 20 коп.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №70 від 26.06.2024.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 до підземного стажу на гірничих роботах, який надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди з 01.09.1998 по 04.06.2002, з 01.09.2008 по 07.09.2008, з 01.01.2009 по 12.01.2009, з 01.02.2009 по 02.02.2009, з 01.06.2009 по 09.06.2009, з 01.09.2009 по 07.09.2009, з 01.01.2010 по 10.01.2010, з 01.02.2010 по 28.02.2010, з 01.06.2010 по 09.06.2010, з 01.01.2011 по 14.01.2011, з 01.03.2012 по 05.06.2012 та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18.06.2024 про призначення пенсії.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211 грн 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, 21005, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 28.11.2028 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна