Справа № 160/8998/24
Суддя: Малиш Н.І.
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/8998/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Щербака А.А., Баранник Н.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року (суддя 1-ї інстанції Захарчук-Борисенко Н.В.) в адміністративній справі №160/8998/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

05.04.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просила:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 субсидію на оплату житлово-комунальних послуг призначену з 01.05.2023 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що минулого року відповідачем було заблоковано субсидії без повідомлення та пояснення причин. У подальшому позивачу було повідомлено про заборгованість по оплаті на теплопостачання, у зв`язку з чим 14.09.2023 позивачем було укладено договір реструктуризації заборгованості з КП «Павлоградтеплоенерго». Вказаний договір було направлено до відповідача, проте останнім при розгляді заяви на поновлення субсидій не долучено цей договір так, як наслідок не розглянуто його. За результатами отримання відповідей від пенсійного органу, позивач вказує, що проживає вона сама, а відповідачем не надано доказів протилежного. Наголошує на безпідставності тверджень відповідача щодо наявності у члена сім`ї із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається субсидія, має на депозитному банківському рахунку кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. грн. Вважаючи дії відповідача щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг протиправними, позивач звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів із цим позовом.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити ОСОБА_1 з 01.05.2023 року житлові субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та виплатити утворену заборгованість.

В іншій частині позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.

Позивачем на вказане рішення суду в частині відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу та моральні збитки подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач звертає увагу на відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, додаткових пояснень з її боку, відсутність жодної відповіді з боку суду на її аргументи та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення. Вважає, що оскаржуване рішення по даній справі порушує її право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідачем на вказане рішення суду була також подана апеляційна скарга, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що для призначення житлових субсидій пунктами 50 та 50-1 Положення передбачено інформаційну взаємодію з іншими державними органами для перевірки достовірності даних. За результатами поточної верифікації Мінфіну, було призупинено виплату житлової субсидії з 01.10.2023, оскільки у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) є кошти у загальній сумі, що перевищують 100 тис. гривень. За наведених обставин, вказує на відсутність підстав для виплатити позивачу субсидію на оплату житлово-комунальних послуг призначену з 01.05.2023.

Сторони правом подання відзивів на апеляційні скарги не скористались.

В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2023 позивач звернулась до відповідача з заявою щодо повернення належної їй літньої субсидії.

У відповідь на вказану заяву відповідач листом від 10.11.2023 повідомив, що відповідно до даних Централізованої підсистеми «призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, відповідно до наданої заяви від 17.07.2023 року відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Заява, яка подана позивачем вдруге знаходиться у відповідача на опрацюванні.

17.11.2023 пенсійний орган зазначив, що відповідно до даних Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України, відповідно до наданої заяви від 17.07.2023 року, відмовлено у призначенні житлової субсидії, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління мінімумів доходів громадян. Згідно з пунктом 106 Положення за отриманням інформації про спожиті послуги, нараховані суми за послуги, розмір заборгованості (переплати) одержувачі житлової субсидії звертаються до управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг. За даними Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» та «Звернення» вдруге надана заява про призначення та надання житлової субсидії знаходиться на опрацюванні.

22.01.2024 позивач повторно звернулась до відповідача з заявою щодо призначення субсидій з 01.05.2023 року, а саме на неопалювальний та опалювальний період 2023-2024 роки. Зазначила про відсутність повідомлення її причин заблокування призначеної субсидії.

Відповідач листом від 30.01.2024 повідомив позивача про таке. Відповідно до даних Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України позивачу було призначено житлову субсидію автоматично на опалювальний період з 01.10.2022 року по 30.04.2023 року, розмір якої з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року складав 1617,20 грн, з 01.11.2022 ркоу по 31.03.2023 року 2365,56 грн, з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року 1251,42 грн. За даними електронної справи, відповідно до заяви від 17.07.2023 року, позивачу було відмовлено у призначенні житлової субсидії у зв`язку з наявною заборгованістю з оплати житлово-комунальних послуг, загальний розмір якої склав 3964,49, а саме: по послузі постачання теплової енергії 3892,44 грн, з абонентського обслуговування за послугою водопостачання та водовідведення - 25,21 грн, що перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно заяви від 19.10.2023 року позивачу призначено житлову субсидію з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, розмір якої з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року складає 1642,98 грн, з 01.11.2023 року по 31.03.2024 року 2391,31 грн, з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 1618,04 грн. У зв`язку з отриманням відомостей від АТ ПУМБ відділення №2 м. Павлоград виявлено, що член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 000 грн. Для підтвердження або спростування інформації наданої Мінфін позивачу необхідно надати відповідні документи до будь-якого територіального відділення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.

У листі від 06.02.2024 ГУ ПФУ останній проінформував позивача про наступне. За даними Централізованої підсистеми «Призначення та виплати деяких соціальних виплат» позивачу розраховано житлову субсидію на опалювальний сезон 2022-2023 років для домогосподарства позивача. Автоматичні перерахунки житлової субсидії на неопалювальний сезон 2023 року та опалювальний сезон 2023-2024 років не проведені, оскільки у домогосподарстві кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб. За заявою позивача від 17.07.2023 року їй було відмовлено у проведенні автоматичного перерахунку житлової субсидії на неопалювальний сезон 2023 року, відповідно до підпункту 5 пункту 14 Положення, оскільки наявна заборгованість з оплати житлово-комунальних послуг, загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно заяви від 19.10.2023 року позивачу призначено житлову субсидію з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, розмір якої з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року складає 1642,98 грн, з 01.11.2023 року по 31.03.2024 року 2391,31 грн, з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 1618,04 грн. За результатами поточної верифікації Мінфіну позивачу було призупинено виплату житлової субсидії з 01.10.2023 року, оскільки у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) є кошти у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн. Для підтвердження або спростування інформації наданої Мінфін позивачу рекомендовано звернутися із заявою та відповідними документами до будь-якого відділу обслуговування громадян (сервісного центру) ПФУ або до уповноважених осіб виконавчого органу селищної ради, або до центру надання адміністративних послуг, або надіславши її поштою, або в електронній формі (через вебпортал електронних послуг ПФУ, мобільний додаток ПФУ, засобами Порталу Дія).

Одночасно листом від 20.02.2024 №10553-3750/К-01/8-0400/24 відповідач повідомив позивача, що відповідно до даних Централізованої підсистеми «Призначення та виплат деяких соціальних виплат» в межах Інтегрованої комплексної інформаційної системи Пенсійного фонду України Вам було призначено житлову субсидію автоматично на опалювальний період з 01.10.2022 року по 30.04.2023 року, розмір якої з 01.10.2022 року по 31.10.2022 року складав 1617,20 грн, з 01.11.2022 року по 31.03.2023 року 2365,56 грн, з 01.04.2023 року по 30.04.2023 року 1251,42 грн. За даними електронної справи, відповідно до заяви від 17.07.2023 року було відмовлено в призначення житлової субсидії в зв`язку з наявною заборгованістю з оплати житлово-комунальних послуг, загальний розмір якої склав 3964,49 грн., а саме: по послузі постачання теплової енергії 3892,44 грн., з абонентського обслуговування за послугою з постачання теплової енергії 46,84 грн., з абонентського обслуговування за послугою водопостачання та водовідведення 25,21 грн., що перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Згідно наданої заяви від 19.10.2023 року позивачу призначено житлову субсидії на період з 01.10.2023 року по 30.04.2024 року, розмір якої з 01.10.2023 року по 31.10.2023 року складає 1642,98 грн, з 01.11.2023 року по 31.03.2024 року 2391,31 грн, з 01.04.2024 року по 30.04.2024 року 1618,04 грн.

Вважаючи протиправними дії пенсійного органу щодо блокування субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, призначену з 01.05.2023, позивач звернулась до суду з цим позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позов частково, дійшов до висновку про недоведеність правомірності припинення відповідачем виплат, оскільки доказів існування інформації щодо наявності у члена домогосподарства депозитного рахунку на суму, що перевищує 100000грн не надано, а також відповідачем не врахований укладений позивачем договір реструктуризації боргу, який було подано йому.

Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення доходить наступних висновків.

Щодо права позивача на поновлення з 01.05.2023 житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг та виплату утвореної заборгованості, колегія суддів зазначає наступне.

Умови призначення та порядок надання громадянам житлових субсидій, зокрема, житлової послуги - послуги з управління багатоквартирним будинком; комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами визначає Положення про порядок призначення житлових субсидій, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (далі - Положення №848).

Житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку (пункт 3 Положення № 848).

У пункті 9 Положення №848 визначено, що призначення житлових субсидій здійснюється починаючи з 1 грудня 2022 року органами Пенсійного фонду України.

Відповідно до абз. першого, четвертого підпункту 5 пункту 14 Положення № 848 житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період) якщо уповноваженим органом отримано інформацію про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії (крім заборгованості за послугу з постачання та розподілу природного газу, що нарахована виконавцем комунальної послуги з посиланням на рішення суду щодо норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу та у зв`язку з приведенням об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами до стандартних умов).

Житлова субсидія у випадку, передбаченому абзацом першим цього підпункту, призначається з початку опалювального (неопалювального) сезону за умови документального підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі) протягом двох місяців з початку такого сезону, в іншому випадку - з місяця, що настає за тим, у якому до уповноваженого органу надійшло документальне підтвердження сплати заборгованості або укладення договору про її реструктуризацію, або оскарження споживачем заборгованості в судовому порядку (ухвали про відкриття провадження у справі).

Згідно з абз. тринадцятим пункту 50 Положення №848 для призначення житлових субсидій на запит уповноважених органів у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються відомості про суму простроченої понад три місяці (на дату подання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув, а також суму простроченої понад три місяці (на дату подання такої інформації) заборгованості з оплати абонентського обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг.

Відповідно до пункту 51 Положення №848 відомості, зазначені у пункті 50 цього Положення, можуть надаватися уповноваженому органу у вигляді довідок, даних на електронних носіях інформації, через електронний кабінет Пенсійного фонду України тощо.

Після закінчення строку отримання житлової субсидії уповноважені органи самостійно здійснюють призначення житлової субсидії на наступний період для домогосподарств, які отримували житлову субсидію у попередньому періоді (пункт 78 Положення № 848).

Згідно з пунктом 79 Положення №848 уповноважені органи без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому цим Положенням, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення з використанням програмних засобів (в автоматичному режимі) про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктами 61, 62 цього Положення.

Відповідно до пунктів 79 - 83 Положення №848 уповноважені органи без звернення громадян збирають необхідну інформацію у порядку, передбаченому цим Положенням, і протягом 10 днів після отримання зазначеної інформації приймають рішення з використанням програмних засобів (в автоматичному режимі) про призначення, непризначення, відмову в призначенні житлової субсидії та інформують про прийняте рішення громадян у порядку, визначеному пунктами 61, 62 цього Положення.

Домогосподарствам, зазначеним у пункті 78 цього Положення, призначення житлової субсидії на наступний строк здійснюється після подання нових заяви та декларації.

У разі отримання інформації про наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги та/або внесків/платежів об`єднанню на оплату витрат на управління багатоквартирним будинком, що відповідає вимогам, визначеним у підпункті 5 пункту 14 цього Положення, житлова субсидія на наступний період не призначається, про що уповноважений орган інформує громадянина у порядку, визначеному пунктом 62 цього Положення, або відповідна інформація зазначається у платіжному документі.

Якщо протягом двох місяців з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку, житлова субсидія призначається з початку такого періоду.

Зазначений строк продовжується на час хвороби заявника, що підтверджується документально.

Якщо громадянин документально підтвердив сплату заборгованості або уклав договір про її реструктуризацію, або оскаржив наявність заборгованості в судовому порядку в строк понад два місяці з дати отримання повідомлення про відмову в призначенні житлової субсидії на наступний період, житлова субсидія в такому разі призначається з місяця подання нових заяви і декларації.

Аналізуючи зазначені вище норми Положення № 848, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що житлова субсидія на наступний період не призначається у разі отримання інформації про наявність простроченої понад три місяці (на дату надання такої інформації) заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, витрат на управління багатоквартирним будинком, строк позовної давності якої не минув і загальна сума якої перевищує 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день звернення за призначенням житлової субсидії.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу була призначена житлова субсидія у періоди з 01.10.2023 по 30.04.2024.

Підставою для відмови у подальшому призначенні житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг позивачу на наступний період, пенсійним органом в листах зокрема зазначено про наявність: заборгованості з оплати ЖКП понад 40 НМДГ; у позивача та/або члена сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) є кошти у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн; у домогосподарстві кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб.

Суд зазначає, що за загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення суб`єктом владних повноважень конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.

Поряд з цим, відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Дослідивши зміст вищевказаних листів пенсійного органу, якими позивача було повідомлено про виявлені недоліки, судом апеляційної інстанції встановлено, що жодне з них не містить інформації та конкретизації яка саме інформація наявна у відповідача та з чого саме складається заборгованість позивача. Вказавши підставою для відмови у призначенні житлової субсидії наявність у позивача простроченої понад три місяці заборгованості розміром понад 40 НМДГ з оплати житлово-комунальних послуг, відповідачем дійсно не було надано до суду жодного доказу існування такої інформації. При цьому позивачем долучено до матеріалів справи Договір №6580 від 14.09.2023 про реструктуризацію заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги теплопостачання (опалення та гаряче водопостачання), який укладених між ОСОБА_1 та КП «Павлоградтеплоенерго».

Крім того, суд першої інстанції вірно наголосив, що відповідач не надав доказів, щодо наявності у позивача або членів його сім`ї із складу домогосподарства позивача на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн. Вказана інформація не конкретизована пенсійним органом у кого саме з вказаних осіб на депозитному банківському рахунку (рахунках) коштів у загальній сумі, що перевищують 100 000 грн., як і не містить ні номерів рахунків у банках, ні приналежність таких рахунків позивачу, ні суми коштів на рахунках.

Також, відповідачем не надано доказів, що у домогосподарстві позивача кількість фактично проживаючих зареєстрованих (задекларованих) осіб менша, ніж кількість зареєстрованих (задекларованих) осіб.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити позивачу з 01.05.2023 житлові субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з виплатою утвореної заборгованості.

Щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

За частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-4 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Системний аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати, у тому числі, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Така правова позиція сформована Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 у справі № 569/17904/17.

Водночас склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Такий висновок сформовано Верховним Судом у постановах від 21.03.18 у справі № 815/4300/17, від 11.04.18 у справі № 814/698/16, від 18.10.18 у справі № 813/4989/17.

Згідно з частиною шостою статті 135 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Виходячи з положень частини 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи.

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Тобто питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).

Зазначені висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 02.09.2020 у справі № 826/4959/16, вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін. При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися у тому числі через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 01.09.2020 у справі № 640/6209/19, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у цій справі надано до суду першої інстанції лише копію ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_2 .

Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу у даній адміністративній справі, судом першої інстанції вірно враховано, що дана справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності, а також на наявність усталеної практики з вирішення цієї категорії спорів.

Справа розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), є нескладною. У судових засіданнях адвокат не брав участі.

Жодних доказів, які б визначали порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо, позивачем до суду першої інстанції надано не було.

Поряд з цим, наданий до суду апеляційної інстанції звіт про надання правової допомоги згідно договору від 12.03.2024 та довідка про отримання коштів по договору від 12.03.2024 про надання правової допомоги, щодо повернення коштів отриманих неналежним отримувачем не можуть бути враховані судом у якості підтвердження понесення позивачем витрат на адвоката у саме цій справі, оскільки по-перше вони не містять дати їх складання, по-друге в зазначених документах міститься посилання на договір від 12.03.2024, який відсутній в матеріалах справи.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

За наведених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не доведено документального підтвердження понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. в рамках цієї справи, у зв`язку з чим такі витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Щодо стягнення з пенсійного органу на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50 000,00грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У постанові від 06.04.2023 у справі № 200/5144/20-а, Верховний Суд сформулював загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої суб`єктом владних повноважень.

Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції.

Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.

Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У розвиток цих положень, у постанові від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17 Верховний Суд звернув увагу на те, що виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем.

Поняття «моральна шкода» є оціночним, комплексним і таким, що потребує дослідження в кожному окремому випадку.

Як вбачається з позовної заяви, позивач пояснює, що вона постійно перебуває в напрузі через те, що їй немає чим оплачувати комунальні послуги і від цього суттєво постраждало її здоров`я: почались напади епілепсії, що підтверджується довідкою, виданою психіатром. Також, на нервовому підґрунті значно погіршився зір, почала розвиватись каракта обох очей. Також відбулось загострення інших хвороб, що призвело до есенціального тремору.

Суд апеляційної інстанції не ставить під сумнів існування у позивача певного емоційного дискомфорту під час виникнення цього спору, оскільки така реакція сторони, чиї права є порушеними, не може викликати жодного сумніву. Проте, дослідивши консультативний висновок експерта, на який посилається позивач, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо неможливості встановлення причинно-наслідкового зв`язку між призупиненням спірної субсидії та висновком спеціаліста. Крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, оскільки позивач не довів, а суд не встановив, що його негативні емоції досягли рівня страждань або приниження, які є моральною шкодою, будь-яких доказів на підтвердження факту шкоди та обґрунтування її розміру позивачем не надано.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення.

Розподіл судових витрат не здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року в адміністративній справі №160/8998/24 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник