Справа № 160/25671/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у закритті провадження

27 листопада 2024 рокуСправа № 160/25671/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Прудника С.В.
суддів: за участі секретаря судового засіданняЛуніної О.С., Рябчук О.С. Лінчук С.В.,
за участі: позивача: представника відповідача: представника третьої особи-1: представника третьої особи-2: Олійника В.В. Булкакова С.В. не прибув ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича та представника Національного Банку України Булгакова Сергія Валерійовича про закриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Національного Банку України, третя особа-1: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа-2: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

24.09.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 24.09.2024 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_2 до Національного Банку України, третя особа-1: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа-2: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 , в якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Національного банку України з повернення без виконання платіжної інструкції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №12385 та №12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів коштів по виконанню рішення суду в справі №204/7346/13 виконавче провадження від 13.03.2024 року №74423281;

- зобов`язати Національний банк України належним чином виконати платіжні інструкції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №12385 та №12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів по виконанню рішення суду у справі №204/7346/13, виконавче провадження від 13.03.2024 року №74423281.

Означені позовні вимоги вмотивовані тим, що к Красногвардійському районному суді розглядалась цивільна справа № 204/7346/13-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати. Дніпровським апеляційним судом залишено в силі ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №204/7346/13 «про зміну порядку та способу виконання рішення суду в порядку ст.240-1 КЗПП України» стягнення заробітної плати з ліквідатора та розпорядника майном ПАТ «БАНК ФОРУМ» Фонду гарантування вкладів. Судове рішення набрало законної сили. Уповноважена особа на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» працівник Фонду гарантування вкладів не виконав рішення суду, а сам Фонд гарантування вкладів розпродав за безцінь майно ПАТ «БАНК ФОРУМ». При цьому була проігнорована перша (моральна шкода) та друга (заробітна плата) черга кредиторів. Шевченківським ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) відкрито виконавче провадження №74423281 що до стягнення заробітної плати на виконання судового рішення по справі №204/7246/13. З надуманих причин Фонд гарантування вкладів не виконує рішення порушуючи спеціальний Закон України «про виконавче провадження» та норми ст. 129-1 Конституції України. Державний виконавець направив платіжні інструкції №12385 та №12386 від 04.06.2024 року до Національного банку України на здійснення заходів примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і Законом України «про виконавче провадження», а саме стягнення коштів з рахунку Фонду гарантування вкладів на якому знаходиться близько 16 мільярдів гривень. Згідно відповіді з Національного банку України, яка надійшла до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), платіжна вимога повернулась без виконання відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Національний Банк України відмовив виконавцю в стягненні коштів з рахунку Фонду гарантування вкладів на якому за даними позивача знаходиться близько 16 млрд. грн. посилаючись на ст. 20 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», хоча цей закон не містить подібних заборон і відповідно НБУ діяв в порушення норм законодавства України та ст. 19 Конституції України. Фонд є суб`єктом управління майном, самостійно володіє, користується і розпоряджається належним майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії (у тому числі відчуження, передача в оренду, ліквідація), що не суперечать законодавству та меті діяльності Фонду. Відповідно до ч. 1, ч.2, ч. 5 статті 20 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову.

22.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича надійшла сформована 21.10.2024 року через систему «Електронний суд» заява про закриття провадження у справі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.

Аргументи даної заяви зводяться до того, що як вбачається з позовної заяви, вимоги обґрунтовані тим, що Національний банк України, на думку позивача, безпідставно повернув без виконання направлену державним виконавцем Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) платіжні інструкції № 12385 та № 12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів коштів по виконанню рішення суду в справі 204/7346/13. В позовній заяві також зазначається, що позивач зауважує, що в загальному випадку в таких правовідносинах відповідач виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як суб`єкт приватного права, а саме як банк, який, обслуговуючи банківські рахунки боржника за судовим рішенням, відмовляється виконати законне та належно оформлене розпорядження державного виконавця про безспірне списання коштів з рахунку боржника. Проте, оскільки відповідач обґрунтовує свою відмову виконати законне розпорядження державного виконавця власним нормативно-правовим актом (виданим самим відповідачем всупереч приписам закону), то в цій частині відповідач виступає як суб`єкт публічного права, наділений нормотворчими повноваженнями (повноваженнями на видання нормативно-правових актів) відносно самого себе. За таких умов спір набуває публічно-правового характеру і підлягає розгляду адміністративним судом». Отже, сам позивач заявляє, що правовідносини сторін є приватноправовими. Посилання на позивача на те, що правовідносини сторін регулюються нормативно-правовим актом відповідача є помилковим, оскільки цей нормативно-правовий акт не є предметом оскарження. Позовні вимоги не містять вимог, які б його стосувалися. За таких умов правовідносини сторін є виключно приватно-правовими та мають розглядатися у порядку цивільного судочинства. Зазначене підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах, зокрема, у справах 757/44587/23-ц, 757/45552/23-ц, 757/39959/23-ц, 757/34770/23-ц, 757/36821/23-ц, тощо. Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Слід також звернути увагу на висновки, викладені у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 року у справі 640/17504/19: « 53. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. 54. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 55. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21.11.2019 у справі 802/1933/18-а. 61. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права (права на виконання судового рішення)». З огляду на зазначене, Касаційний адміністративний суд закрив провадження у справі 640/17504/19 у відповідній частині з підстав, встановлених ст. ст. 238, 240 КАС України.

22.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича надійшла сформована 21.10.2024 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли пояснення, в яких представником третьої особи-2 зазначено наступне. На підставі постанови Правління НБУ № 135 від 13.03.2014 року «Про віднесення ПАТ «БАНК ФОРУМ» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 043/14 про введення з 14.03.2014 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК «ФОРУМ». На підставі постанови Правління НБУ № 355 від 13.06.2014 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 16.06.2014 року № 49 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким у ПАТ «БАНК ФОРУМ» з 16.06.2014 року відкликано банківську ліцензію, розпочато процедуру ліквідації банку та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» ОСОБА_4 строком на 1 рік з 16.06.2014 року по 16.06.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19.01.2015 року № 9 від виконання обов`язків уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» відсторонено ОСОБА_4 , а рішенням від 19.01.2015 року № 10 уповноваженою особою Фонду гарантування на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» з 19.01.2015 року призначено Ларченко І.М. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 28.05.2015 року № 106 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та повноважень уповноваженої особи Фонду на ліквідацію Ларченко І.М. на 1 рік до 16.06.2016 року включно. Виконавча дирекція Фонду гарантування прийняла рішення від 26.05.2016 № 840 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» та повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ» Ларченко І.М. на 2 роки до 15.06.2018 року. Виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення № 4679 від 09.10.2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ». Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ», визначені статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано ОСОБА_5 з 10.10.2017 року. Виконавча дирекція Фонду прийняла рішення від 07.06.2018 року № 1588 про продовження строків здійснення процедури ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» строком на один рік з 16.06.2018 року до 14.06.2019 року включно. Відповідно до зазначеного рішення продовжено повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ», визначені статтями 37, 38, 47-52, 52-1, 53 Закону, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, ОСОБА_5 строком на один рік з 16.06.2018 року до14.06.2019 року включно. 14.06.2019 року уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ» було подано документи державному реєстратору юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань для державної реєстрації припинення банку як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Повноваження Фонду як ліквідатора ПАТ «БАНК ФОРУМ» припинено. 05.05.2015 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 року, заява ОСОБА_2 про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами задоволена. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2014 року скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволені частково: визнано незаконними накази № 1075к від 20.08.2013 року та № 1021к від 09.09.2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_2 на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум»; стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 09.09.2013 року у розмірі 124 271,68 грн.; стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 3 000,00 грн.; на підставі ст. 367 ЦПК України допущено до негайного виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» та стягнення з ПАТ «Банк Форум» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в межах суми платежу за 1 місяць. 18.05.2016 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.05.2015 року та ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26.10.2015 року скасовані, справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд. 23.03.2018 року рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року заяву ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2014 року у справі 204/7246/13-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30.01.2014 року у справі 204/7246/2013-ц скасовано у зв`язку з нововиявленими обставинами. Позовні вимоги ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди задоволено частково: визнано незаконними накази № 1075к від 20.08.2013 року та № 1021к від 09.09.2013 року про звільнення ОСОБА_2 з посади керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлено на посаді керуючого відділенням № 1406 ПАТ «Банк Форум»; стягнуто з ПАТ «Банк Форум» на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 року по 23.03.2018 року включно в сумі 526 228,84 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 5 000,00 грн.; допущено рішення до негайного виконання в частині задоволених вимог про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць. 19.06.2019 року постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Банк Форум» в особі в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Форум» Волощука І.Г. задоволено; рішення Красногвардійськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Банк Форум» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. 04.07.2019 року відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. 02.06.2021 року постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково та постанову Дніпровського апеляційного суду від 19.06.2019 року скасовано, справу 204/7246/13-ц направлено до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження. 30.11.2021 року постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2021 року апеляційну скаргу ПАТ "Банк Форум" в особі в.о. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Форум" Волощука І.Г. залишено без задоволення, а рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року без змін. 31.10.2023 року ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року у справі 204/7246/13-ц заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи ПАТ «БАНК ФОРУМ» (вибулий), Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві про зміну порядку та способу виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року у справі 204/7246/13-ц задоволено частково: змінено порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 у справі 204/7246/13-ц, у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «БАНК ФОРУМ» про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди; стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_2 присуджені за рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2018 року у справі 204/7246/13-ц середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.09.2013 року по 23.03.2018 року в сумі 526 228,84 грн. та моральну шкоду в сумі 5 000,00 грн. 20.02.2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду від 20.02.2024 року залишено без змін ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року у справі 204/7246/13-ц. 13.03.2024 - в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП 74423281 від 13.03.2024 з примусового виконання виконавчого документу: виконавчий лист № 204/7246/13, виданий 06.03.2024 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про стягнення заборгованості у розмірі 531 228,84 грн., боржник: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 17, ), стягувач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ). 22.05.2024 року ухвалою Верховного Суду від 22.05.2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі 204/7246/13-ц. В ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року у справі 204/7246/13-ц судом зазначено: «Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного Суду, суд доходить до висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». В постанові Дніпровського апеляційного суду від 20.02.2024 року у справі 204/7246/13-ц судом зазначено: «Такий порядок передбачено у п. 2 ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного суду, суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Поряд з цим, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є правонаступником ліквідованого ПАТ «БАНК ФОРУМ». Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі 334/8020/18, від 04.11.2020 року у справі 335/1896/15-ц, ухвалі Верховного Суду від 15.06.2020 року у справі 334/1913/16-ц. Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлюються спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до приписів ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для цілей, що визначені в ч. 2 цієї статті. Вказана норма не передбачає можливості використання коштів Фонду на здійснення розрахунків з кредиторами неплатоспроможних банків, в т.ч. за судовим рішенням. За загальним правилом, визначеним ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (економічна незалежність банків), держава не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором. Оскільки виплата присуджених до стягнення коштів (середньої заробітної плати) є обов`язком припиненого ПАТ «БАНК ФОРМУМ» (роботодавець), а не Фонду, останній має виконувати судове рішення у справі 204/7246/13-ц виключно як ліквідатор неплатоспроможного банку в порядку та на умовах, що регламентовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 04.07.2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. За приписами ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд має право звертатися до осіб, які відповідно до законодавства несуть відповідальність за шкоду (збитки), завдану банку, зазначених у частинах п`ятій та десятій цієї статті, з вимогами та позовами про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної банку, у разі наявності вимог кредиторів, зазначених у пунктах 1-8 цієї частини, крім вимог за субординованим боргом та вимог кредиторів, які є пов`язаними з банком особами. Відтак, керуючись ч. 5 ст. 52 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та ч. 5 ст. 58 Закону «Про банки і банківську діяльність», Фонд звернувся до Господарського суду м. Києва (справа 910/635/20) з позовом до пов`язаних з банком осіб про стягнення солідарно шкоди у розмірі 1 020 006 030,38 грн. (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог), заподіяної ПАТ «БАНК ФОРУМ». Розгляд справи наразі триває. Відповідно до ч. 9 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, стягнуті та/або одержані Фондом з осіб, зазначених у частині п`ятій цієї статті, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів банку, зазначених у пунктах 1-8 частини першої цієї статті, які виникли у зв`язку із завданням їм шкоди (збитків) внаслідок незадоволення їхніх вимог, у порядку, визначеному частиною четвертою цієї статті, після відшкодування витрат Фонду, понесених у зв`язку із стягненням шкоди (збитків). Виконання Фондом, як ліквідатором ПАТ «БАНК ФОРУМ», судового рішення у справі 204/7246/13-ц буде здійснено в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Саме такий спосіб виконання визначений судом в ухвалі Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2023 року та постанові Дніпровського апеляційного суду від 20.02.2024 року у справі 204/7246/13-ц. Вжиття державним виконавцем будь-яких заходів примусового виконання судового рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, направлення до Національного банку України платіжних інструкцій № 12385 та №12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання коштів з рахунків Фонду не відповідає порядку, визначеному нормами спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і, відповідно, суперечить вказівкам суду у справі 204/7246/13-ц, є незаконним. Поряд з цим, державний виконавець може з власної ініціативи скористатися наданими Законом України «Про виконавче провадження» повноваженнями та звернутись до суду, який видав виконавчий документ, із заявами про встановлення іншого способу чи порядку виконання судового рішення. Боржник такими правами не наділений. За таких фактичних обставин справи можна дійти наступних висновків: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не ухиляється від виконання судового рішення у справі 204/7246/13-ц; 2) виплата присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду буде здійснюватися в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», як це визначено судом; 3) вжиття державним виконавцем заходу примусового виконання судового рішення відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» - направлення до Національного банку України платіжних інструкцій № 12385 та № 12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання коштів з рахунків Фонду не відповідає порядку, визначеному нормами спеціального Закону і, відповідно, суперечить вказівкам суду у справі 204/7246/13-ц, є незаконним; 4) дії та рішення Національного банку України з повернення без виконання платіжних інструкцій відділу державної виконавчої служби № 12385 та № 12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання коштів з рахунків Фонду відповідають чинному законодавству. З фактичних обставин справи вбачається, що платіжні інструкції Шевченківського районного відділу ДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 12385 та № 12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання з рахунків Фонду по виконанню рішення суду в справі 204/7346/13 (виконавче провадження від 13.03.2024 року № 74423281) повернуті Національним банком України без виконання на підставі ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено вичерпний перелік підстав, за якими можливе використання грошових коштів з рахунків Фонду, а також встановлено пряму заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках Фонду. Разом з цим, відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є єдиним розпорядником коштів, акумульованих у процесі його діяльності. Кошти Фонду не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову. Тобто, приписи норм спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» наділяють Фонд гарантування вкладів фізичних осіб спеціальним статусом, який передбачає законодавчо встановлену заборону (мораторій) щодо звернення стягнення на майно (кошти), будь-якого їх вилучення, накладення арешту чи іншого обтяження. Згідно з п. 27 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року № 163, надавач платіжних послуг платника в платіжній інструкції, оформленій ініціатором у паперовій формі, робить на її зворотному боці напис про причину відмови у виконанні (з обов`язковим посиланням на норму законодавства України (за наявності), відповідно до якої платіжну інструкцію не може бути виконано, або/та пункт нормативно-правового акту Національного банку, який порушено) та зазначає дату її повернення (це засвідчується власноручним підписом уповноваженого працівника). Отже, дії та рішення Національного банку України з повернення без виконання платіжних інструкцій Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) № 12385 та №12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання коштів з рахунків Фонду відповідають чинному законодавству.

24.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Національного Банку України Булгакова Сергія Валерійовича надійшов сформований 23.10.2024 року через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив. В обґрунтування своєї правової позиції представник відповідача зазначив наступне. Позивач зазначає, що відповідачем неправильно застосовано норми Законів України Про виконавче провадження, Про Національний банк України та Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які, на думку позивача не обмежують примусове списання коштів з рахунків Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд). Такі твердження позивача є необґрунтованими. На майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову (ч. 5 ст. 20 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб). Законом України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб визначено вичерпний перелік підстав, за якими можливе використання грошових коштів з рахунків Фонду. А також, законодавцем встановлено пряму заборону на звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що знаходяться на рахунках Фонду. Згідно з п. 27 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163, надавач платіжних послуг платника в платіжній інструкції, оформленій ініціатором у паперовій формі, робить на її зворотному боці напис про причину відмови у виконанні ((з обов`язковим посиланням на норму законодавства України (за наявності), відповідно до якої платіжну інструкцію не може бути виконано, або/та пункт нормативно-правового акту Національного банку, який порушено)) та зазначає дату її повернення (це засвідчується власноручним підписом уповноваженого працівника). Таким чином, відповідно до статті 20 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб та пункту 27 Інструкції, кошти ФГВФО не підлягають вилученню і можуть бути використані виключно для цілей визначених Законом, про що робиться відповідний напис. Крім того, відповідно до статті 1 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків тощо. Саме задля досягнення поставленої мети та запобігання можливим зловживанням цим Законом та Законом України Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб чітко встановлено порядок дій усіх учасників суспільних правовідносин у разі виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Як правильно зазначає позивач, у спірних правовідносинах Національний банк виступає не як орган державної влади, а як будь-яка інша юридична особа. Проте, надання усім юридичним особам можливості впливати на фінансову діяльність Фонду призвело б до неналежного виконання Фондом своїх функцій, отримання зацікавленими особами коштів поза межами встановлених законодавчих процедур. Саме тому, у статті 20 Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб наведено виключний перелік напрямків використання коштів Фонду. Отже, кошти Фонду не можуть бути списані у примусовому порядку, а відповідачем правомірно та в установленому порядку було повернуто державному виконавцю без виконання платіжні інструкції №12385 та №12386 від 04.06.2024 року. Зазначене підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах, зокрема, постановами Київського апеляційного суду у справах №№ 757/44587/23-ц, 757/45552/23-ц, 757/39959/23-ц, 757/34770/23-ц, 757/36821/23-ц тощо. Позивач на сторінці 14 позовної заяви посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду у справах № 591/1272/18 та № 761/4442/17. Проте предметом цих справ було включення вимог позивачів до реєстру кредиторів. Таким чином, зазначена практика Великої Палати Верховного Суду нерелевантна спірним правовідносинам у цьому спорі та не може бути узята до уваги.

24.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Національного Банку України ОСОБА_6 надійшла сформована 23.10.2024 року через систему «Електронний суд» заява про закриття.

Аргументи даної заяви зводяться до наступного. На сторінці 13 позовної зави зазначається про те, що позивач зауважує, що в загальному випадку в таких правовідносинах відповідач виступає як банк, який, обслуговуючи банківські рахунки боржника за судовим рішенням, відмовляється виконати законне та належно оформлене розпорядження державного виконавця про безспірне списання коштів з рахунку боржника. Проте, оскільки відповідач обґрунтовує свою відмову виконати законне розпорядження державного виконавця власним нормативно-правовим актом (виданим самим відповідачем всупереч приписам закону), то в цій частині відповідач виступає як суб`єкт публічного права, наділений нормотворчими повноваженнями (повноваженнями на видання нормативно-правових актів) відносно самого себе. За таких умов спір набуває публічно-правового характеру і підлягає розгляду адміністративним судом. Таким чином, сам позивач усвідомлює, що правовідносини сторін є приватно-правовими. Посилання на позивача на те, що правовідносини сторін регулюються нормативно-правовим актом відповідача є помилковим, оскільки цей нормативно-правовий акт не є предметом оскарження. Позовні вимоги не містять вимог, які б його стосувалися. За таких умов правовідносини сторін є виключно приватно-правовими та мають розглядатися у порядку цивільного судочинства. Зазначене підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах, зокрема, у справах №№ 757/44587/23-ц, 757/45552/23-ц, 757/39959/23-ц, 757/34770/23-ц, 757/36821/23-ц тощо. Відповідно до статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах. Відповідно до статті КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. З іншого боку, у постанові Касаційного адміністративного суду від 26.07.2023 у справі № 640/17504/19 зазначається: 53. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення. 54. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 55. Зазначені висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 21 листопада 2019 року у справі № 802/1933/18-а. 61. З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не відповідає об`єкту порушеного права (права на виконання судового рішення). З огляду на зазначене, Касаційний адміністративний суд закрив провадження у справі № 640/17504/19 у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

24.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшло сформоване 24.10.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання щодо відхилення заперечення третьої особи-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та продовження розгляду даної справи в юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що обслуговуючий рахунок банк зобов`язаний беззаперечно виконати платіжні інструкції державних виконавців, а НБУ використовуючи свої владні функції всупереч законодавству України вирішив проігнорувати норми ст. 129-1 Конституції України. Таким чином НБУ заборонив сам собі виконувати платіжні інструкції. Посилання НБУ на Закон України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є перекручуванням законодавства, оскільки даний закон взагалі не містить заборони стягнення присудженої за рішенням суду заробітної плати. Ці питання вже вирішені в судах всіх інстанцій в справі №204/6150/18. Надалі починає діяти спеціальний, пріоритетний Закон України «про виконавче провадження» та норми прямої дії Конституції України. Подібні норми вже неодноразово викладені в судових рішеннях Шевченківського районного суду м. Києва, та Київському апеляційному суді і можуть бути преюдиційними. Частиною п`ятою статтю 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що на майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову. Відтак, Фонд є юридичною особою публічного права, який не має рахунків у Державній казначейській службі України, на майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт. Данна стаття містить виключні застереження і таких норм як заборона стягнення з Фонду гарантування вкладів відсутні в діючому законодавстві України. Чинне законодавство не наділяє НБУ повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, а також офіційно тлумачити норми права, зокрема статтю 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». НБУ використовуючи свої владні функції сам собі заборонив виконувати вимоги державних виконавців які гуртуються на нормах ст. 129-1 Конституції України. Відповідач в своїй заяві посилається на нетотожні справи, що не можуть слугувати судовою практикою в даному спорі і не є аналогічними, зокрема, у справах №№ 757/44587/23-ц, 757/45552/23-ц, 757/39959/23-ц, 757/34770/23-ц, 757/36821/23-ц тощо. У всіх позовах ОСОБА_7 звертається з стягненням шкоди в порядку ст. 625 ЦК України, що не є тотожнім даному спору, а саме: справа №757/44587/23 - стягнення інфляційних втрат відповідно до офіційного індексу споживчих цін на суму 2 000,00 грн. з 27 вересня 2023 року до фактичного виконання рішення у справі та відшкодування моральної шкоди на суму 1 000 000 грн. Справа №757/45552/23 стягнути з Національного банку України на його користь суму інфляційних збитків, відповідно до офіційного індексу споживчих цін на суму 2800 грн, з починаючи з 04 жовтня 2023 року до фактичного виконання рішення у цій справі і суму відшкодування моральної (немайнової) шкоди - 1 000 000 грн. Справа №757/39959/23 стягнути з Національного банку України моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., справа №757/34770/23 до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 1 000 000 грн. Справа №757/36821/23 до Національного банку України упущену вигоду у розмірі 501,12 грн. Також просить відшкодувати завдану моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1000000 грн. В даному позові заявлені абсолютно інші позовні вимоги, а тому посилання на ці справи та те що позовні вимоги не підлягають розгляду в адміністративному суді є абсолютно некоректним та необґрунтованим.

28.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшло сформоване 27.10.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання щодо відхилення відзиву відповідача.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що згідно відповіді з Національного банку України, яка надійшла до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ), платіжна вимога повернулась без виконання відповідно до статті 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Жодна норма цієї статті не містить словосполучення «заборони стягнення» за рішенням суду. Національний Банк України безпідставно відмовив державному виконавцю в стягненні коштів з рахунку Фонду гарантування вкладів посилаючись на ст. 20 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», хоча цей закон не містить подібних заборон і відповідно НБУ діяв в порушення норм законодавства України та ст. 19 Конституції України. Обслуговуючий рахунок банк, зобов`язаний беззаперечно виконати платіжні інструкції державних виконавців, а НБУ використовуючи свої владні функції всупереч законодавству України вирішив проігнорувати норми ст. 19, ст. 55, ст. 129-1 Конституції України. Чинне законодавство не наділяє НБУ повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, а також офіційно тлумачити норми права, зокрема статтю 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Звичайний комерційний банк не зміг би сам собі заборонити виконувати платіжні інструкції державних виконавців з примусового стягнення заробітної плати за рішенням суду. Подібна прерогатива, в порушення норм ст. 19 Конституції України, виникла тільки у НБУ. Згідно п. 1, ч. 2, ст. 20 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти Фонду гарантування вкладів не включаються до Державного бюджету України, не підлягають вилученню і можуть використовуватися Фондом виключно для забезпечення поточної діяльності Фонду, утримання його апарату, розвитку його матеріально-технічної бази в межах кошторису витрат, затвердженого адміністративною радою Фонду. Виконання судових рішень це також є поточною діяльністю Фонду гарантування вкладів і порушення норм ст. 129-1 Конституції України є неприпустимим і підриває правовий устрій Держави Україна. Національний Банк України помилково наголошує на неможливості виконання рішення та на той факт що такі норми законодавства прийняті Верховною Радою України. Навіть судова практика вже наголосила що «стягнення» на виконання рішення суду не є законодавчо забороненим в неконституційному Законі України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Незрозуміло чому Фонд гарантування вкладів вважає що прописана норма в Законі України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» дозволяє використовувати кошти на поточну діяльність і звільнення працівників ліквідуємих банків у відповідності до КЗПП України, що передбачає виплату заробітної плати, а Фонд не виконує навіть рішення суду не вважаючи це поточною діяльністю. З яких підставі Фонд гарантування вкладів є неприбутковою установою, а згідно законодавства стягує штрафи, отримує виплати, має право розміщувати облігації продавати майно то що. Посилання НБУ на Закон України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є перекручуванням законодавства, оскільки даний закон взагалі не містить заборони стягнення присудженої за рішенням суду заробітної плати. Питання стягнення заборгованості з заробітної плати з Фонду гарантування вкладів вже вирішені в судах всіх інстанцій в справі №204/7246/13. Надалі, після того як суди в справі №204/7246/13 про стягнення заборгованості з заробітної плати з Фонду гарантування вкладів підлягає спеціальний Закон України «про виконавче провадження та норми прямої дії Конституції України. Фонд гарантування вкладів мав можливість виконати рішення суду в добровільному порядку, але через відмову державним виконавцем застосовані заходи примусу які Національний банк України використовуючи свої владні повноваження проігнорував. Про наявність у Фонда гарантування вкладів можливості виконати судове рішення свідчить отримання працівниками Фонда значних сум заробітної плати, а заробітну плату позивача присуджену за рішенням суду в порушення ст. 43, 129-1 Конституції України проігноровано. Згідно ст. 16 Закону України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» шкода, заподіяна внаслідок рішень, дій та/або бездіяльності Фонду (його працівників), у тому числі шкода, заподіяна внаслідок професійної помилки членів виконавчої дирекції Фонду та/або уповноважених осіб Фонду, відшкодовується Фондом згідно із законодавством та страховиками у разі укладення договорів страхування. В даному випадку суди розглянули можливість стягнення заробітної плати за судовим рішенням, яке набрало законної сили, в справі №204/7246/13 і подібне рішення може бути преюдиційним. Відтак, є доцільність дослівно проаналізувати ст. 20 Закон України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повноваження НБУ про довільну трактовку законодавства та повноваження НБУ здійснювати перешкоди в діям Державних виконавців. На переконання позивача НБУ зобов`язаний виконати платіжні інструкції державних виконавців по стягненню заробітної плати присуджену за рішенням суду. Перерахувати кошти на рахунки Державної казначейської служби України, а вже потім можливе оскарження в судовому порядку дій ДВС.

28.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від ОСОБА_2 надійшло сформоване 27.10.2024 року через систему «Електронний суд» заперечення щодо закриття провадження.

В обґрунтування вказаного заперечення позивачем зазначено наступне. Посилання НБУ на Закон України «про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є перекручуванням законодавства, оскільки даний закон взагалі не містить заборони стягнення присудженої за рішенням суду заробітної плати. Ці питання вже вирішені в судах всіх інстанцій в справі №204/6150/18. Надалі починає діяти спеціальний, пріоритетний Закон України «про виконавче провадження» та норми прямої дії Конституції України. Подібні норми вже неодноразово викладені в судових рішеннях Шевченківського районного суду м. Києва, та Київському апеляційному суді і можуть бути преюдиційними. Частиною п`ятою статтю 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що на майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт, а також застосовані способи забезпечення позову. Відтак, Фонд є юридичною особою публічного права, який не має рахунків у Державній казначейській службі України, на майно, у тому числі кошти, Фонду не може бути накладений арешт. Данна стаття містить виключні застереження і таких норм як заборона стягнення з Фонду гарантування вкладів відсутні в діючому законодавстві України. Чинне законодавство не наділяє НБУ повноваженнями переглядати судові рішення, які набрали законної сили, а також офіційно тлумачити норми права, зокрема статтю 20 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». НБУ використовуючи свої владні функції сам собі заборонив виконувати вимоги державних виконавців які гуртуються на нормах ст. 129-1 Конституції України. Відповідач в своїй заяві посилається на нетотожні справи, що не можуть слугувати судовою практикою в даному спорі і не є аналогічними, зокрема, у справах №№ 757/44587/23-ц, 757/45552/23-ц, 757/39959/23-ц, 757/34770/23-ц, 757/36821/23-ц тощо. У всіх позовах ОСОБА_7 звертається з стягненням шкоди в порядку ст. 625 ЦК України, що не є тотожнім даному спору, а саме: справа №757/44587/23 - стягнення інфляційних втрат відповідно до офіційного індексу споживчих цін на суму 2 000,00 грн. з 27 вересня 2023 року до фактичного виконання рішення у справі та відшкодування моральної шкоди на суму 1 000 000 грн. Справа №757/45552/23 стягнути з Національного банку України на його користь суму інфляційних збитків, відповідно до офіційного індексу споживчих цін на суму 2800 грн, з починаючи з 04 жовтня 2023 року до фактичного виконання рішення у цій справі і суму відшкодування моральної (немайнової) шкоди - 1 000 000 грн. Справа №757/39959/23 стягнути з Національного банку України моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн., справа №757/34770/23 до Національного банку України про відшкодування моральної шкоди, у якому просив стягнути з відповідача на його користь 1 000 000 грн. Справа №757/36821/23 до Національного банку України упущену вигоду у розмірі 501,12 грн. Також просить відшкодувати завдану моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 1000000 грн. В даному позові заявлені абсолютно інші позовні вимоги, а тому посилання на ці справи та те що позовні вимоги не підлягають розгляду в адміністративному суді є абсолютно некоректним та необґрунтованим. В справах з Фондом гарантування вкладів представниками Фонду неодноразово створювались подібні перешкоди коли Фонд гарантування вкладів при розгляду в судах цивільної юрисдикції заявлялись клопотання про адміністративну юрисдикції, а в адміністративних цивільної. Таким чином ці справи проходили по декілька розглядів в усіх інстанціях.

Таким чином позивач просить суд відхилити заперечення третьої особи-2: Фонду гарантування вкладів та продовжити розгляд справи №160/25671/24 в юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 25.09.2024 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_2 до Національного Банку України, третя особа-1: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа-2: Уповноважений Верховної Ради України з прав людини ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Позивачу надано було строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: оригіналу документа про сплату судового збору в розмірі 968,96 грн.; уточненої позовної заяви, оформленої відповідно до викладених в мотивувальній частині цієї ухвали зауважень, із зазначенням відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету разом з доказами її направлення іншим учасникам справи в підсистемі «Електронний Суд»; засвідчених належним чином копії доказів на підтвердження дати ознайомлення ОСОБА_2 з платіжними інструкціями на примусове списання коштів від 04.06.2024 року №12385 та №12386, в яких наявні відмітки про їх повернення без виконання, а також з листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції №45149/27.10-24 від 29.08.2024 року; заяви про залучення третьої (третіх) особи (осіб), викладеної з урахуванням положень ч.4 ст.49 КАС України (на боці кого саме (позивача чи відповідача)).

07.10.2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом зареєстровано клопотання, яке надійшло від позивача в підсистемі «Електронний Суд». За змістом позивачем подано заяву про усунення недоліків позовної заяви.

У встановлений ухвалою суду від 30.09.2024 року строк позивач усунув недоліки адміністративного позову.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 року прийняти означену позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання призначити на 06.11.2024 року о 13:30. Здійснювати розгляд адміністративної справи вирішено колегією суддів у складі: головуючий суддя Прудник С.В., судді Рябчук О.С., Луніна О.С. Залучено до участі у справі №160/25671/24 у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб. Клопотання ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_2 сплату судового збору за подання позовної заяви до ухвалення судом рішення в цій справі. Витребувано від Національного Банку України: засвідчені належним чином копії доказів на підтвердження правомірності повернення без виконання платіжної інструкції на примусове списання коштів №12385 та №12386 від 04.06.2024 року, в т.ч. копії відомчих правових актів (за наявності); письмові та вмотивовані пояснення щодо повернення без виконання платіжної інструкції Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №12385 та №12386 від 04.06.2024 року про безспірне списання з рахунків Фонду гарантування вкладів коштів по виконанню рішення суду в справі №204/7346/13 виконавче провадження від 13.03.2024 року №74423281. Судом зобов`язано витребувані судом докази слід подати до Дніпропетровського окружного адміністративного суду (також шляхом направлення на електронну адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду (; ) ) у строк до 06.11.2024 року.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.10.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів. Відмовлено у задоволенні заяви представника Національного Банку України Булгкова Сергія Валерійовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами суду за допомогою програмного забезпечення EasyCon.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.11.2024 року відмовлено у задоволенні заяви представника Національного Банку України Булгакова Сергія Валерійовича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

12.11.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ерасноштан Інни Леонідівни надійшло сформоване 11.11.2024 року через систему «Електронний суд» клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

У судове засідання 27.11.2024 року прибули позивач, представник відповідача та представник третьої особи-2.

Представник третьої особи-1 в судове засідання не прибув, про дату, час та місце проведення був повідомлений належним чином.

Позивач проти задоволення заяв заперечував та зазначив, що розгляд справи повинен здійснювати адміністративний суд.

Представник відповідача та представник третьої особи-2 підтримали заяви про закриття провадження у даній справі.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі: якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Тобто, визначальною категорією для визначення юрисдикції адміністративного суду є встановлення існування публічно-правового спору.

За п. 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Відповідно до пункт 7 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, визначальним для визначення змісту публічно-правового спору, а тому і віднесення спору до певної юрисдикції, є встановлення виникнення такого спору в зв`язку зі здійсненням публічно-владних управлінських функцій.

Здійснення публічно-владної управлінської функції означає, що в такому правовідношенні хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого владного суб`єкта, в яких одна особа може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі №0840/3447/18 (п. 45), постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 26.08.2024 року у справі №640/17010/19, від 29.07.2024 року у справі №640/6693/19 та ін.

Ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.01.2023 року у справі №295/6697/22.

В даній справі спірною є дія відповідача з повернення без виконання платіжних інструкцій, складених державним виконавцем під час виконавчого провадження про стягнення коштів на користь позивача. Ці правовідносини не можуть бути охарактеризовані як такі, учасники яких є рівними, оскільки в наявності відносини саме влади і підпорядкування, коли суб`єкт владних повноважень безпосередньо керує та визначає долю інших учасників спірних правовідносин, в той час як останні не мають відповідних повноважень і лише підкорюються волі органу публічної влади. Не можливо констатувати рівність будь-якого її учасника з відповідачем, який має виключні повноваження приймати остаточні рішення з питань визначення долі спірних платіжних інструкцій. В свою чергу ознака інтересу має вторинний характер, оскільки позивач за замовчуванням та у справах будь-якої юрисдикції є стороною, яка обґрунтовує порушення своїх прав, а тому має інтерес відповідного характеру.

Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі №580/4047/21.

Заявлені в цій справі способи захисту також є властивими саме для публічно-правових відносин.

Отже, характер взаємовідносин між сторонами, а також статус сторін свідчить про існування саме публічно-правового спору, розгляд якого належить до юрисдикції адміністративного суду.

Першим з доводів заяв про закриття провадження є посилання на твердження позивача. Суд відхиляє цей аргумент, оскільки характер спору має об`єктивний характер, зумовлений передусім характером правовідносин між його учасниками, а також статусом самих учасників в таких правовідносинах. Як наслідок, незалежно від позиції сторін щодо характеру спору чи належної на їх думку юрисдикції, юрисдикція визначається з огляду на об`єктивні властивості відповідних правовідносин. Судом в свою чергу вже надано оцінку наявним обставинам справи, які визначають характер спору.

Другим аргументом заяв про закриття провадження є посилання на приклади судової практики. Суд констатує, що в жодному з цих прикладів предмет та підстави позову не відповідають заявленому в цій справі позову. Згадані спори дійсно виникли за подібних обставин, однак вони стосувались або завдання шкоди, або відшкодування інфляційних витрат, способи захисту в таких спорах також відповідають приватно-правовим відносинам.

Третім аргументом заяв про закриття провадження є посилання на судову практику Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду щодо судового контролю. Водночас, судовий контроль за виконанням рішення суду є юридичною процедурою, яка залежить від такого рішення суду. В даній справі спір виник в зв`язку з порядком виконання рішення суду в цивільній справі, однак цивільно-процесуальне законодавство не передбачає інституту судового контролю за виконанням боржником рішення суду, оскільки Розділ VII Цивільного процесуального кодексу України стосується скарг на орган примусового виконання, а не на боржника (на відміну від положень ст. 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, усі заявлені представниками відповідача та третьої особи-2 доводи заяв про закриття провадження у справі є безпідставними та необґрунтованими. Такі доводи зводились до нерелевантних посилань, однак не містили змістовного аналізу характеру спірних правовідносин, що є визначальним під час визначення юрисдикції спору.

Відтак, колегія суддів вважає, що заяви представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича та представника Національного Банку України Булгакова Сергія Валерійовича про закриття провадження є безпідставними, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5-9, 78, 238, 239, 242, 243, 248, 256, 293, 294 КАС України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяв представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Кібець Романа Романовича та представника Національного Банку України Булгакова Сергія Валерійовича про закриття провадження у справі №160/25671/24 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу може включатися до апеляційної скарги на рішення чи ухвалу суду, прийняті за наслідками розгляду справи.

Повний текст ухвали суду складено 28 листопада 2024 року.

Головуючий суддя: С. В. Прудник

Суддя: О.С. Луніна

Суддя: О.С. Рябчук