Справа № 320/71/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2024 року № 320/71/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним наказу,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі по тексту також відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 ), в якому просить суд з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визнати неправомірним (нечинним) і скасувати наказ (рішення) службової особи Відповідача - письмовий наказ №1 дск від 01.05.2022 щодо здійснення переміщення та зайняття оборони по певному рубежу, виданий тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України ( НОМЕР_4 об Тро НОМЕР_5 обр Тро) полковником ОСОБА_2 , який є начальником за посадою та військовим званням відносно позивача - в частині, що передбачає настання правових наслідків для Позивача, а саме, п. 3, абзац 1 «Відповідно до рішення командира 101 обр ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ та отриманого бойового розпорядження від 30.04.2022 №1/дск, 71 об ТЕРИТОРІАЛЬНОЇ ОБОРОНИ зайняти оборону по рубежу: лівіше дороги ПОКРОВСЬКЕ-ПОПАСНА (8648) - залізнична колія (7847)».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно зі спірним наказом позивач мав зайняти оборону безпосередньо у зоні ведення бойових дій. Водночас, позивач наголошує на спеціальному статусі бійців батальйону територіальної оборони, до якого він відноситься, та про відсутність підстав для переміщення такого батальйону за межі зони територіальної оборони безпосередньо в зону бойових дій.

Крім того, позивач стверджує про заборону залучення байців територіальної оборони до виконання бойових завдань.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09.08.2023 відкрито провадження у справі №320/71/23 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідач правом на надання відзиву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення на електронну адресу копії ухвали про відкриття провадження у цій справі, підписану кваліфікованим електронним підписом головуючого судді, що підтверджується звітом про доставку .

Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 03.03.2022 призваний на військову службу за мобілізацією в ВЧ НОМЕР_1 на посаді водія у військовому званні «солдат», що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_6 .

Пунктом 3 витягу з бойового наказу командира НОМЕР_4 окремого батальйону територіальної оборони від 01.05.2022 №1 визначено завдання 71 об територіальної оборони, а саме: відповідно до рішення командира 101 обр територіальної оборони та отриманого бойового розпорядження від 30.04.2022 №1/дск, 71 об територіальної оборони зайняти оборону по рубежу; лівіше до рога ПОКРОВСЬКЕ ПОПАСНА (8648) залізнична колія (7847).

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем наказу у спірній частині, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (далі - Закон №2232) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частинами третьою та четвертою статті 2 Закону №2232 визначено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232 визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

В силу приписів статті 3 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06 грудня 1991 року №1934-ХІІ сили територіальної оборони складають окремий рід сил Збройних Сил України.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про Збройні Сили України» органи військового управління, з`єднання, військові частини, військові навчальні заклади, установи та організації Збройних Сил України дислокуються на території держави або тимчасово за її межами відповідно до завдань оборони, стратегічного плану застосування і завдань Збройних Сил України з урахуванням військово-адміністративного поділу території України та соціально-економічних умов районів дислокації.

План дислокації Збройних Сил України розробляється Генеральним штабом Збройних Сил України, узгоджується Міністерством оборони України з Кабінетом Міністрів України і затверджується Президентом України.

Передислокація військових частин, а також військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України до рівня з`єднання здійснюється за рішенням Міністерства оборони України за погодженням з Кабінетом Міністрів України, а з`єднань - за рішенням Президента України.

За приписами статті 20 Закону України «Про основи національного спротиву» від 16 липня 2021 року №1702-ІХ (далі Закон №1702, в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу) виконання завдань територіальної оборони здійснюється поза районами ведення воєнних (бойових) дій.

З метою нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки, а також у випадку визначення відповідної зони територіальної оборони районом ведення воєнних (бойових) дій, військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України за рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог посилається саме на статтю 20 Закону №1702, в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу.

Суд зазначає, що позивачем в даному позові не оскаржується рішення щодо зміни місця дислокації військової частини - відповідача (чи її окремих підрозділів), а в силу вимог статті 6 Закону України «Про Збройні Сили України» та частини другої статті 20 Закону №1702 визначення місця постійної чи тимчасової дислокації не входить до компетенції відповідача (рішення щодо зміни дислокації військової частини приймається військовим керівництвом держави).

Суд зазначає, що доказів того, що саме оскаржуваним наказом військова частина була переміщена з місця постійної дислокації до району ведення бойових дій матеріали справи не містять.

Також зі змісту частини другої статті 20 Закону №1702 (в редакції, яка була чинною станом на дату видання оскаржуваного наказу) вбачається, що військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України можуть залучатися до виконання завдань територіальної оборони поза межами своєї зони територіальної оборони з метою, зокрема, нарощування сил і засобів для стабілізації обстановки.

Крім того, за визначенням, наведеним у пункті 1 частини першої статті 1 Закону №1702, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Суд зазначає, що позивач не має статусу добровольця Сил територіальної оборони Збройних Сил України, оскільки його зараховано до проходження військової служби за мобілізацією, а не на добровільній основі, тобто позивач має статус військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно на нього поширюються всі обов`язки військової служби, визначені законодавством України, в тому числі виконання наказів командира (зокрема, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженим Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV).

Доказів того, що підрозділ, в якому проходив службу позивач, залучався до виконання бойових завдань, матеріали справи не містять. З оскаржуваного наказу вбачається, що 71 об територіальної оборони має зайняти оборону по рубежу. При цьому, доказів на підтвердження того, що у подальшому, на виконання оскаржуваного наказу підрозділ позивача був залучений до виконання бойових завдань матеріали справи не містять.

За приписами частини третьої статті 3 Закону №1702 завданнями територіальної оборони є:

1) своєчасне реагування та вжиття необхідних заходів щодо оборони території та захисту населення на визначеній місцевості до моменту розгортання в межах такої території угруповання військ (сил) або/чи угруповання об`єднаних сил, призначених для ведення воєнних (бойових) дій з відсічі збройної агресії проти України;

2) участь у посиленні охорони та захисті державного кордону;

3) участь у захисті населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, ліквідації наслідків ведення воєнних (бойових) дій;

4) участь у підготовці громадян України до національного спротиву;

5) участь у забезпеченні умов для безпечного функціонування органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування та органів військового управління;

6) участь в охороні та обороні важливих об`єктів і комунікацій, інших критично важливих об`єктів інфраструктури, визначених Кабінетом Міністрів України, та об`єктів обласного, районного, сільського, селищного, міського значення, районного у містах рад, сільських, селищних, порушення функціонування та виведення з ладу яких становлять загрозу для життєдіяльності населення;

7) забезпечення умов для стратегічного (оперативного) розгортання військ (сил) або їх перегрупування;

8) участь у здійсненні заходів щодо тимчасової заборони або обмеження руху транспортних засобів і пішоходів поблизу та в межах зон/районів надзвичайних ситуацій та/або ведення воєнних (бойових) дій;

9) участь у забезпеченні заходів громадської безпеки і порядку в населених пунктах;

10) участь у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану в разі його введення на всій території України або в окремих її місцевостях;

11) участь у боротьбі з диверсійно-розвідувальними силами, іншими збройними формуваннями агресора (противника) та не передбаченими законами України воєнізованими або збройними формуваннями;

12) участь в інформаційних заходах, спрямованих на підвищення рівня обороноздатності держави та на протидію інформаційним операціям агресора (противника).

З наведеного вбачається, що наказ в оскаржуваній частині виданий у відповідності до завдань територіальної оборони, визначених у пунктах 1, 7, 10, 11 частини третьої статті 3 Закону №1702, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для визнання його протиправним та скасування.

Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене та підписане 26.11.2024

Суддя Панченко Н.Д.