Справа № 756/14949/23
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Заїки М.М., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Тимчасово виконуючий обов`язки керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Оболонський районний у місті Києві військовий комісаріат, про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Тимчасово виконуючий обов`язки керівника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , Оболонський районний у місті Києві військовий комісаріат в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №41 від 03.11.2023 винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , якою позивача притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником ІНФОРМАЦІЯ_2 було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Водночас, 22 листопада 2024 року позивачем було подано клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Частиною 2 статті 311 КАС України встановлено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Проаналізувавши матеріали апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення, а також, беручи до уваги, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у цій справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, а тому клопотання про розгляд справи у відкритому судовому засіданні задоволенню за участю апелянта задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 20.10.2023, складеного офіцером відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_3 капітаном ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_1 порушив вимоги п.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.п.1 п.1 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є додатком до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022, а саме 23.05.1997 звільнився з військової служби в УСБУ у м. Києві та Київській області без відповідної постановки на військовий облік офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_4 ), чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, що виражалося у не перебуванні на військовому обліку військовозобов`язаних у період з 23.05.1997 по 2023 рік, відповідальність за яке встановлена ч.2 ст.210 КУпАП.

Протокол містить пояснення ОСОБА_1 щодо вчиненого адміністративного правопорушення, у яких він вказував, що правопорушення не вчиняв, заперечував проти складання протоколу, просив закрити провадження у справі.

На підставі вищевказаного протоколу 03.11.2023 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 винесено постанову №41, якою ОСОБА_1 визнано винним за ч.2 ст. 210 КУпАП, а саме: гр. ОСОБА_1 23.05.1997 звільнився з військової служби в УСБУ у м. Києві та Київській області без відповідної постановки на військовий облік офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_4 ), чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, що виражалося у не перебуванні на військовому обліку військовозобов`язаних у період з 23.05.1997 по 2023 рік, та притягнуто його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ч.2 ст.210 КУпАП повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (ст.ст. 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Згідно з п. 1 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30.12.2022 (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Згідно п.2 Порядку, військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

За змістом абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком № до вищевказаного Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні, зокрема, перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.

Згідно п.81 Порядку, взяття на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється за їх особистої присутності (крім випадків, визначених у пунктах 15, 15-1 цього Порядку та підпункті 10-1 пункту 1 додатка 2). При цьому взяття на військовий облік здійснюється за умови наявності паспорта громадянина України (паспорта громадянина України для виїзду за кордон у випадку подання заяви про взяття на військовий облік через закордонну дипломатичну установу України згідно з підпунктом 10-1 пункту 1 додатка 2) та військово-облікового документа у разі, якщо він видавався та не був втрачений.

Згідно п.22 Порядку, взяття на військовий облік, зняття та виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, органах СБУ, відповідних підрозділах розвідувальних органів здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до п.3 цього Додатку 2 до Порядку, призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Суд зазначає, що у відповідності до положень ч.2 ст.251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП.

Згідно ч. 1 ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Згідно зі ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Стаття 280 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Згідно ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показів свідків.

Відповідно до частини 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

13.09.2023 позивач звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою щодо передання йому на зберігання військового квитка, в якій зазначив, що про надходження його особової справи з СБУ до ІНФОРМАЦІЯ_3 йому стало відомо 06.09.2023.

Згідно листів ІНФОРМАЦІЯ_3 від 10.10.2023 №6140 та №6141, позивачу було запропоновано з`явитися до центру з метою належного оформлення усіх документів.

Зі службової характеристики ОСОБА_1 виданої УСБУ у м. Києві та Київській області від 21.01.1998 убачається, що позивач проходив службу в органах СБУ на офіцерських посадах в період з 25.10.1995 по 23.05.1997, був звільнений наказом від 14.05.1997 в запас ЗСУ за ст.65 Тимчасового положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, без права носіння військової форми одягу.

Згідно витягу з наказу УСБУ у м. Києві та Київській області від 15.05.1997, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу УСБУ у м. Києві та Київській області з 23.05.1997, скорочену особу справу направлено до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно листів ІНФОРМАЦІЯ_6 від 04.07.2000, від 26.07.2000, від 17.08.2000, особа справа ОСОБА_1 до комісаріату не надходила, на військовому обліку не перебуває.

Згідно листа Галузевого державного архіву СБУ від 11.09.2023, документальна особова справа ОСОБА_1 зберігається в ГДА СБУ, військовий квиток надіслано до ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За змістом відповідей з Головного управління статистики у м. Києві від 15.11.2023, Державної служби статистики України від 09.01.2024, а також витягів з ЄДРПОУ, відомості щодо суб`єктів ІНФОРМАЦІЯ_8 та ІНФОРМАЦІЯ_9 до ЄДРПОУ не надходили та у реєстрі не містяться.

Водночас, як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач своїми діями порушив п.п. 1 п.1 ч.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів Постанови КМУ від 30 грудня 2022 року №1487 (зі змінами), а саме: 23.05.1997 звільнився з військової служби в УСБУ у м. Києві та Київській області без відповідної постановки на військовий облік офіцерів запасу в ІНФОРМАЦІЯ_4 ), чим вчинив триваюче адміністративне правопорушення, що виражалося у не перебуванні на військовому обліку військовозобов`язаних у період з 23.05.1997 по 2023 рік, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.2 ст.210 КУпАП.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах розглядається питання відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП, а саме у разі повторного протягом року вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.210 КУпАП, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період.

При цьому, ч.1 ст.210 КУпАП визначає адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Відповідно до ч.2 ст.210 КУпАП (у редакції чинній станом на час прийняття оскаржуваної постанови) Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказана норма закону є бланкетною, тому серед ознак, які мають бути відображені при викладенні суті такого правопорушення, обов`язковим є наведення конкретного нормативно-правового акту, яким встановлюються відповідні правила та яких така особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, не дотрималася, порушивши тим самим законодавчі приписи.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що приписами ч.11 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач як у протоколі, так і у постанові не посилається на ч.11 ст.38 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, не розкрито суті вчиненого позивачем правопорушення, хоча формулювання повинно бути конкретним, оскільки є важливою умовою справедливого та об`єктивного розгляду справи та є необхідним для підготовки до належного захисту, на що неодноразово наголошував у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини.

Посилання відповідача на ч.2 ст.210 КУпАП не можна розглядати як конкретне відображення суті правопорушення, оскільки у вказаній нормі перераховані декілька дій, які можуть підпадати під об`єктивну сторону адміністративного правопорушення (повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті або вчинення такого порушення в особливий період ), а суд не вправі самостійно виокремлювати ті істотні ознаки складу правопорушення, які наявні в діях особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перебираючи таким чином на себе функції суб`єкта владних повноважень.

Відповідно п.2 ч.3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи).

При цьому, не зазначення суті правопорушення відповідачем не свідчить про факт його відсутності, а тому суд дійшов висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення на новий розгляд до компетентного органу, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено за неповного з`ясування обставин справи та порушенням норм матеріального права, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року - скасувати, прийняти нове рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення №41 від 03.11.2023, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 , якою позивача притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.210 КУпАП.

Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 направити на новий розгляд до компетентного органу, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя М.М.Заїка

суддя В.В.Файдюк