Справа № 300/8002/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/8002/23 пров. № А/857/4422/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Судової Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року про повернення позовної заяви, прийняту суддею Главачем І.А. у місті Івано - Франківську у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі В/Ч, відповідач) про визнання протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу суми грошової компенсації за неотримане речове майно; зобов`язання нарахувати та виплатити невиплачену грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно при звільненні з військової служби та виключенні зі списків особового складу 04.11.2022.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04.12.2023 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення виявлених недоліків, шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.

ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 04.12.2023, подав клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду від 30.12.2023, яка зареєстрована канцелярією суду 08.01.2023.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 позовну заяву повернуто.

Суд першої інстанції зазначив, що позивачем пропущено встановлений законом строк звернення до суду з даним позовом і не надано суду належних обґрунтувань та доказів на підтвердження поважності причин пропуску цього строку, суд приходить висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду у відповідності до вимог статті 123 КАС України.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що судом прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

У своїй апеляційній скарзі зазначає, що 25.11.2022 звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із заявою, зокрема, щодо надання довідки про вартість речового майна, що належало йому до видачі та проханням здійснити виплату належної грошової компенсації за неотримане речове майно, шляхом перерахування на зазначені у заяві реквізити банківського рахунку (при цьому, докази надіслання та/або реєстрації останньої відсутні в матеріалах справи). Не отримавши відповіді на заяву від 25.11.2022, позивач повторно звернувся аж 06.09.2023 до відповідача з черговим зверненням про надання такої довідки та здійснення нарахування та виплати відповідної компенсації.

20.10.2023 отримав відповідь на свою заяву, відповідно саме з цієї дати слід обраховувати строк звернення до суду.

Крім того, звертає увагу на те, що отримував грошові кошти на свій банківський рахунок кількома платежами, а саме 10.11.2022, 14.12.2022 та 19.12.2022.

Просить скасувати ухвалу та прийняти постанову, якою направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В/Ч НОМЕР_1 у відзиві погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а ухвалу без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абзац перший).

Приписами частини третьої статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу норм частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду для захисту прав, свобод та інтересів особи.

Приписами частин першої та другої статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022, передбачалося, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022, внесено зміни до деяких законодавчих актів України, у тому числі до КЗпП України, і відповідно до частин першої та другої статті 233 КЗпП України (у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

За змістом статті 234 КЗпП України (у редакції, викладеній згідно із Законом №2352-IX) у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у невиплаті при звільненні грошової компенсації за неотримане речове майно.

Колегія суддів зазначає, що заявлені позовні вимоги необхідно оцінювати, як вимоги про стягнення заборгованості з виплати грошового забезпечення, яке охоплюється поняттями «заробітна плата» і «оплата праці» у тому сенсі, яким їх наповнив Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 №8-рп/2013, а тому спір про грошове забезпечення набуває ознак трудового спору і, враховуючи те, що КАС України не містить норм, які передбачали б строк звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення недоотриманої /заборгованої заробітної плати/ грошового забезпечення, то застосуванню до спірних правовідносин підлягає стаття 233 КЗпП України, яка містить спеціальні для окреслених правовідносин норми, які встановлюють строк звернення до суду за захистом порушеного в матеріальному аспекті права на оплату праці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_1 звільнений зі служби та виключений з усіх видів грошового забезпечення з 04.11.2022, а в суд з позовом звернувся лише 15.11.2023.

Апеляційний суд зазначає, що на час звільнення позивача діяла ст.233 КЗпП України в у редакції зі змінами, внесеними згідно із Законом №2352-IX.

За змістом ч. 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Таким чином, відлік тримісячного строку для звернення з цим позовом до адміністративного суду почався 04.11.2022, тобто з дня вручення позивачу наказу, в якому зазначено про всі види грошового забезпечення, які йому виплатили при звільненні, і мав би закінчитися 05.02.2023, однак відповідно до приписів пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України цей строк був продовжений до 30 червня 2023.

Колегія суддів зазначає, що у пункті 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України йдеться про продовження строків, які визначені статтею 233 КЗпП України. У вимірі обставин цієї справи це має означати, що строки для звернення до суду, які передбачені у статті 233 КЗпП України, були продовжені на строк дії карантину. Тобто якщо під час дії карантину на всій території України існували чи виникли підстави (з якими пов`язується відлік строку) для звернення до суду за вирішенням трудового спору, то строк на це звернення не обмежувався строками, які визначені у статті 233 КЗпП України, а продовжувався на строк дії карантину. З припиненням дії карантину - якщо строк, встановлений у статті 233 КЗпП України, був «прив`язаний» до нього - закінчується і строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору. Для його поновлення - як умову для відкриття провадження у справі - заявник має пояснити тривале невчинення будь- яких дій.

Таким чином, протягом усього цього періоду позивач мав право у межах строку оскаржити бездіяльність відповідача.

Крім того, за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з цим позовом, однак на підтвердження вищевказаних обставин позивачем не подано будь-яких доказів, та не наведено обставин важливості пропуску строку.

Покликання позивача на те, що строк звернення до суду слід рахувати з часу отримання листа -відповіді на свою заяву, колегія суддів відхиляє, оскільки зазначене не змінює момент, з якого позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права.

З приводу покликання апелянта на те, що він має статус внутрішньо переміщеної особи, періодично змінює своє місце проживання, на те, що 16.02.2023 встановлено ІІІ групу інвалідності згідно довідки МСЕК серії 12 ААГ №209183 (чому передував тривалий процес) та проблеми зі здоров`ям, то суд першої інстанції вірно зазначив, що такі не містять достатніх та переконливих аргументів на підтвердження наявності об`єктивних, непереборних та істотних перешкод для звернення до суду протягом встановленого законом строку, а наведені позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду обставини носять суб`єктивний характер та не є достатніми для висновку про наявність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Крім того, ОСОБА_1 не зазначає, чому саме 15.11.2023 він звернувся до суду із позовною заявою, враховуючи наведені вище обставини.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про існування обставин, що об`єктивно перешкоджали звернутись з позовом до суду у межах строків, встановлених законом та не наведено поважних причин пропуску процесуального строку.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що повернення позовної заяви в даному випадку не суперечить завданню адміністративного судочинства та відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за таких умов в суду першої інстанції були достатні та належні підстави для повернення позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 січня 2024 року про повернення позовної заяви у справі №300/8002/23 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар