Справа № 260/2010/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/2010/24 пров. № А/857/12489/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів - Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 260/2010/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправними дій,-

суддя у І інстанції Дору Ю.Ю.

час ухвалення рішення 02 травня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складення повного тексту рішення не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі відповідач, ДПП), у якому просить:

1. Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби за вислугу років в органах Національної поліції України період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 р, що в календарному обчисленні вислуга років складає 11 (одинадцять) років 8 (вісім) місяців 29 (двадцять дев`ять днів), в пільговому обчисленні - 12 (дванадцять років ) 11 (одинадцять місяців) 11 (одинадцять днів).

2. Зобов`язати Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби за вислугу років в органах Національної поліції України період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 р. що в календарному обчисленні вислуга років складає 11 (одинадцять) років 8 (вісім ) місяців 29 (двадцять дев`ять днів), в пільговому обчисленні - 12 (дванадцять років ) 11 (одинадцять місяців) 11 (одинадцять днів).

3. Зобов`язати Департамент патрульної поліції провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (в частині надбавки за вислугу років та компенсації за невикористану додаткову відпустку) з 25.09.2017 з урахуванням вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби 11 (одинадцять) років 8 (вісім) місяців 29 (двадцять дев`ять днів).

4. Стягнути з Департаменту патрульної поліції (03048 м. Київ вул. Ф.Ернеста, буд.3, код ЄДРІІОУ 40108646) на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1211,20 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 01.07.2006 по 17.08.2006 позивач обіймав посаду інспектора відділу режиму та охорони Ужгородського слідчого ізолятора, що дає мені право на пільгове зарахування стажу за вислугу років на умовах один місяці, служби за півтора місяця. З 17.08.2006 по 01.09.2009 обіймав посаду інспектора та старшого інспектора кримінально -виконавчої інспекції, ідо дає право на пільгове зарахування стажу за вислугу років вислуги років на умовах на умовах один місяць служби за сорок днів. З 01.11.2010 по обіймав посаду начальника відділу по контролю за виконанням судових рішень Закарпатської установи виконання покарань № 9, що дає право на пільгове зарахування стажу за вислугу років на умовах один місяць служби за півтора місяця. З 02.12.2013 по 31.12.2016 обіймав посаду заступника начальника відділу Державної пенітенціарної служби України в Закарпатській області, що дає мені право на пільгове зарахування стажу за вислугу років вислуги років на умовах один місяць служби за сорок днів.

Однак, позивач вказує, що при призначенні на посади в Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції не зарахував вислугу років в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31. 12.2016 до вислуги років в органах Національної поліції України.

Позивач вказує, що за результатами розгляду його рапорту 01.03.2024 надано відповідь Департаменту патрульної поліції, в якій було зазначено, що законні підстави для зарахування позивачу до стажу служби в поліції вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі України відсутні.

Вказані дії відповідача щодо не зарахування позивачу до стажу служби в поліції наявну на момент призначення на посади в Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції вислугу років за період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 протиправними та такими, що грубо порушують конституційні права та права на соціальних захисту, у зв`язку із чим просить задовольнити позов.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі №260/2010/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання бездіяльності протиправною і зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Департаменту патрульної поліції щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в органах Національної поліції України період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016; зобов`язано Департамент патрульної поліції зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в органах Національної поліції України період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016; зобов`язано Департамент патрульної поліції провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 25.09.2017 з урахуванням вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016; у задоволенні позову у частині решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки позовна заява подана з пропуском строку звернення до суду, так як позивач був прийнятий на різні посади поліції 22.09.2017 та 14.11.2019, в той час як відповідний рапорт подав лише 08.01.2024. Крім цього, вичерпний перелік посад (видів служби) та періодів роботи в органах та установах, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції, вислуги років для виплати поліцейським надбавки за стаж служби, міститься у ч.2 ст.78 Закону України «Про національну поліцію», і у такому переліку Державно-виконавча служба України відсутня, тому підстави для зарахування до стажу служби в поліції вислуги років у Державно-виконавчій службі України відсутні. Не містить норм, які давали би законні підстави для зарахування до стажу служби в поліції чи міліції вислуги років у Державно-виконавчій службі України і ст.22, 23 Закону України «Про міліцію».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України.

У відповідності до вимог частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід задовольнити частково з наступних підстав.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 від 28.08.2009 ОСОБА_1 проходив службу у Державній кримінально-виконавчій службі України з 01.07.2006 по 01.09.2009. Зокрема, відповідно до наказу Відділу державного Департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області №39о/с від 15.06.2006 ОСОБА_1 прийнятий інспектором відділу режиму охорони Ужгородського слідчого ізолятора відділу Державного департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області з 01 липня 2006 року. Відповідно до наказу Відділу державного Департаменту України з питань виконання покарань в Закарпатській області №122 о/с від 28 серпня 2009 року звільнено у запас Збройних Сил України ОСОБА_1 з 01 вересня 2009 року.

Згідно з записами трудової книжки позивача за №№ 5,6 у період з 01.11.2010 по 31.12.2016 ОСОБА_1 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України (наказ ВДДУПВП №151 о/с від 01.11.2010 року та Наказ ДптСУ №278/ос-16 від 29.12.2016).

З 25.09.2017 відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 22.09.2017 року №378 о/с позивач прийнятий на службу в поліції.

Наведене також підтверджується записами Послужних списків ОСОБА_1 , копії яких наявні у матеріалах справи (а.с.а.с.14-35).

08.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до начальника Департаменту патрульної поліції із рапортом про зарахування до стажу служби в поліції наявну на момент призначення на службу у Національну поліцію України вислугу років в календарному обчисленні за період проходження служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України, що складає 11 років 8 місяців 29 днів.

Листом від 15.01.2024 р. №840/41/4/03-2024 Департаментом патрульної поліції Національної поліції України повідомлено позивачу, що служба в органах кримінально-виконавчої служби України (Державний департамент України з питань виконання покарань) не зазначена в перелікуч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію», а тому законні підстави для зарахування до стажу служби в поліції вислуги років у Державній кримінально-виконавчій службі України відсутні (а.с.44-45).

Не погодившись із таким рішенням суб`єкта владних повноважень, позивач звернулася до суду із відповідним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, розглядаючи рапорт позивача від 08.01.2024 неправильно застосував вимоги ч.2 ст.78 Закону України «Про Національну поліцію» та, як наслідок безпідставно не зарахував позивачу до стажу служби в поліції календарний строк його служби у Державній кримінально-виконавчій службі України з 17.08.2006 по 01.09.2009 та період з 01.11.2010 по 31.12.2016, оскільки на позивача, як і на інших працівників кримінально-виконавчої служби (окрім тих, на яких розповсюджується дія Закону України «Про державну службу»), під час проходження ними служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції, у тому числі й дія статей 22, 23 Закону України «Про міліцію» та відповідні норми Закону України «Про Національну поліцію», Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 р. №114, Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України. Таким чином, враховуючи тотожність правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в установі виконання покарань, діяльність позивача, функції, які ним виконувались на момент проходження служби, статус позивача, суд дійшов висновку, що стаж служби в органах Державного департаменту України з питань виконання покарань має зараховуватись до стажу служби в поліції, що дає право, зокрема на встановлення надбавки за вислугу років.

Також суд першої інстанції погодився, що позивач має право на перерахунок його грошового забезпечення з урахуванням часу проходження служби в Державній кримінально- виконавчій службі України.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, та зазначає наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (надалі Закон №580-VIII), згідно із частинами першою та другою статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону №580-VIII встановлено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII встановлено, що до стажу служби в поліції зараховуються: 1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду; 2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту; 3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду; 4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції; 5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони; 6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Отже, до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України від 11.07.2003 № 1129-IV було передбачено, що до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія статтями 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

Спеціальним Законом, який визначає правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження, є Закон України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (надалі Закон № 2713-IV), що набрав чинності 20.07.2005.

У попередніх редакціях частини п`ятої статті 23 цього Закону (до змін від 10.11.2015 та від 06.12.2016) було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII частину п`яту статті 23 Закону № 2713-IV викладено в наступній редакції: «на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України».

У постанові від 20.10.2022 у справі № 160/11127/20 Верховний Суд зазначив, що системний аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що фактично законодавець поширив дію усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейськими, на працівників кримінально-виконавчої служби.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначені Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, затвердженим Законом України від 22.02.2006 №3460-IV.

Згідно з преамбулою зазначеного Статуту його дія поширюється на осіб начальницького складу Національного антикорупційного бюро України, осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України та податкової міліції, які повинні неухильно додержуватися його вимог.

Крім того, частиною першою статті 6 Закону № 2713-IV закріплено, що Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема копіями трудової книжки та послужного списку позивача, що ОСОБА_1 з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 проходив службу в Державній кримінально-виконавчій службі України, йому 01.07.2006 було присвоєно звання лейтенант, 02.07.2007 старший лейтенант, 01.09.2011 капітан, 31.03.2015 майор.

Аналізуючи повноваження, завдання та функції відповідних органів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції, її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань. А отже служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України (Державної пенітенціарної служби) має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу та підлягає зарахуванню до стажу до стажу служби в поліції.

Щодо посилання відповідача на те, що період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби не належить до визначеного частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII переліку посад (видів служби), які зараховуються до стажу служби в поліції, то колегія суддів вважає такі помилковими та такими, що не узгоджуються з висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 20.10.2022 у справі №160/11127/20, від 01.08.2023 у справі № 240/30024/21.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій Департаменту патрульної поліції щодо незарахування ОСОБА_1 до стажу служби в органах Національної поліції України період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 та покладення на Департамент патрульної поліції обов`язку зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в органах Національної поліції України вказаний період служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Разом з тим, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції в частині покладення на Департамент патрульної поліції обов`язку здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 25.09.2017 з урахуванням вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016, оскільки суд першої інстанції хоча і вірно зазначив, що позивач має право на перерахунок його грошового забезпечення з урахуванням часу проходження служби в Державній кримінально- виконавчій службі України, однак у своєму рапорті позивач питання щодо проведення перерахунку його грошового забезпечення не порушував, а відповідач відповідно у відповідь на такий відмовив позивачу лише у зарахуванні до стажу служби в поліції вислуги років у Державній кримінально- виконавчій службі України, однак питання щодо виплати грошового забезпечення з врахуванням такого стажу позивача не вирішував, рішення з цього приводу не приймав.

Таким чином позовні вимоги про проведення перерахунку і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення в цілому є передчасним, оскільки стосуються розміру грошового забезпечення, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через, що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.

За встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині задоволення цих позовних вимог допустив неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення помилкового рішення, а відтак рішення суду в цій частині слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, а в решті судове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 6 КАС України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, при вирішенні цього публічно-правового спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи та допустив невідповідність висновків, викладених у його судовому рішенні, таким обставинам. Відтак, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, скасувати оскаржуване рішення суду у відповідній частині. В решті рішення суду залишити без змін.

Відповідно до приписів ст. 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 241, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 260/2010/24 в частині покладення на Департаменту патрульної поліції обов`язку провести перерахунок і виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення з 25.09.2017 з урахуванням вислуги років в органах Державної кримінально-виконавчої служби з 01.07.2006 по 01.09.2009 та з 01.11.2010 по 31.12.2016 скасувати та прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 травня 2024 року у справі № 260/2010/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк