Справа № 240/19261/21
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/19261/21

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шимонович Роман Миколайович

Суддя-доповідач - Боровицький О. А.

26 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Курка О. П. Шидловського В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирської міської ради на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Міністерства молоді та спорту України до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Дитячо-юнацька спортивна школа №1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дитячо-юнацька спортивна школа №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Дитячо-юнацька спортивна школа №1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дитячо-юнацька спортивна школа №2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Департамент освіти Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не з`явилися, на адресу суду надіслали заяви про розгляд справи без їх участі в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з приписів п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Житомирської міської ради від 25.03.2021 № 91 Про припинення Дитячо-юнацької спортивної школи № 1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи № 2, припинено Дитячо- юнацьку спортивну школу № 1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи №2.

Згідно з пунктом 4 рішення Житомирської міської ради від 25.03.2021 №91 Про припинення Дитячо-юнацької спортивної школи № 1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи №2, Дитячо-юнацька спортивна школа №2 є правонаступником Дитячо-юнацької спортивної школи № 1 після її припинення.

Позивач, вважаючи рішення п`ятої сесії Житомирської міської ради восьмого скликання №91 від 25.03.2021 "Про припинення Дитячо-юнацької спортивної школи №1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи №2" протиправним, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 Основного Закону органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 даного Закону, органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно - правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування», сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Так, згідно з п. 30 ч. 1 статті 26 вказаного Закону, виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як прийняття рішень про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Реорганізація або ліквідація закладів фізичної культури та спорту комунальної форми власності здійснюється за рішенням ради.

Підпунктами 1, 2 п. «а» ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження щодо управління закладами освіти, охорони здоров я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення; забезпечення здобуття повної загальної середньої, професійно-технічної освіти у державних і комунальних загальноосвітніх, професійно-технічних навчальних закладах, вищої освіти у комунальних вищих навчальних закладах, створення необхідних умов для виховання дітей, молоді, розвитку їх здібностей, трудового навчання, професійної орієнтації, продуктивної праці учнів, сприяння діяльності дошкільних та позашкільних навчально-виховних закладів, дитячих, молодіжних та науково-просвітницьких організацій.

Статтею 59 даного Закону обумовлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням. Результати поіменного голосування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації». На офіційному веб-сайті ради розміщуються в день голосування і зберігаються протягом необмеженого строку всі результати поіменних голосувань. Результати поіменного голосування є невід`ємною частиною протоколу сесії ради.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що саме до повноважень органу місцевого самоврядування, віднесено питання прийняття рішення щодо ліквідації або реорганізації закладу фізичної культури та спорту комунальної форми власності у межах повноважень, наданих чинним законодавством.

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.02.2021 у справі № 620/3135/19.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про освіту», невід`ємним складником системи освіти є позашкільна освіта.

Статтею 4 Закону України «Про позашкільну освіту» визначено, що позашкільна освіта є складовою системи безперервної освіти, визначеної Конституцією України, Законом України «Про освіту», цим Законом, і спрямована на розвиток здібностей та обдарувань вихованців, учнів і слухачів, задоволення їх інтересів, духовних запитів і потреб у професійному визначенні.

Структуру позашкільної освіти відповідно до ст. 5 Закону України «Про позашкільну освіту» становлять культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші заклади освіти, установи.

Позашкільна освіта здобувається громадянами у закладах позашкільної освіти та інших закладах освіти як центрах позашкільної освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі в школах соціальної реабілітації, міжшкільних навчально-виробничих комбінатах, закладах професійної (професійно-технічної) та фахової передвищої (ч. 2 ст. 6 Закону України «Про позашкільну освіту»).

Частиною 6 статті 25 Закону України «Про освіту» установлено, що у разі реорганізації чи ліквідації закладу освіти засновник зобов`язаний забезпечити здобувачам освіти можливість продовжити навчання на відповідному рівні освіти.

Відповідно до ч. 2 ст. 66 Закону України «Про освіту» органи місцевого самоврядування засновують заклади освіти, а також реорганізовують, перепрофільовують (змінюють тип) та ліквідовують їх з урахуванням спеціальних законів.

Таким спеціальним законом, у даному випадку, є Закон України «Про фізичну культуру і спорт».

Відповідно до статті 4 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» державна політика у сфері фізичної культури і спорту ґрунтується на засадах визнання фізичної культури як важливого чинника всебічного розвитку особистості та формування здорового способу життя, визнання спорту як важливого чинника досягнення фізичної та духовної досконалості людини, формування патріотичних почуттів у громадян та позитивного міжнародного іміджу держави, сприяння безперервності та послідовності занять фізичною культурою і спортом громадян різних вікових груп.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» визначено, що дитячо-юнацькі спортивні школи є закладами спеціалізованої позашкільної освіти спортивного профілю - закладами фізичної культури і спорту, які забезпечують розвиток здібностей вихованців в обраному виді спорту, визнаному в Україні, створюють необхідні умови для гармонійного виховання, фізичного розвитку, повноцінного оздоровлення, змістовного відпочинку і дозвілля дітей та молоді, самореалізації, набуття навичок здорового способу життя, підготовки спортсменів для резервного спорту.

Відповідно до частини 2 статті 33 Закону України «Про фізичну культуру і спорт» органи державної влади та органи місцевого самоврядування створюють організаційно-правові та інші умови для розвитку дитячого спорту та забезпечення початкового навчання дітей видам спорту шляхом об`єднання зусиль сім`ї, опікунів, піклувальників, дитячо-юнацьких спортивних шкіл та закладів загальної середньої і спеціалізованої освіти з метою розвитку масового спорту та спорту вищих досягнень.

Існуюча мережа державних і комунальних закладів фізичної культури і спорту не може бути скорочена без згоди центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту (ч. 12 ст. 48 Закону України «Про фізичну культуру і спорт»).

Таким чином, доцільність реорганізації та ліквідації закладів фізичної культури та спорту, що є у державній та комунальній власності, визначається відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту.

Згідно із Законом України «Про фізичну культуру і спор» та Положенням про Міністерство молоді та спорту України (Мінмолодьспорт), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 № 220, таким органом є Міністерство молоді та спорту України.

Зокрема, відповідно до п. 1 Положення про Міністерство молоді та спорту України (Мінмолодьспорт), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Мінмолодьспорт є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у молодіжній сфері, сферах фізичної культури і спорту, національно-патріотичного виховання, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у молодіжній сфері, сферах фізичної культури і спорту, національно- патріотичного виховання, участь у формуванні та реалізації в межах повноважень, передбачених законом, державної політики у сфері волонтерської діяльності.

Відповідно Мінмолодьспорту є органом державної влади до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції відповідно до інформації, викладеної у листі від 31.05.2021 №4668/4.5 Мінмолодьспорт не погоджував припинення діяльності Дитячо-юнацької спортивної школи №1.

Зокрема, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що Міністерство молоді та спорту України є тим органом, який надає згоду органу місцевого самоврядування на скорочення мережі комунальних закладів фізичної культури і спорту.

Факт відсутності згоди Міністерства молоді та спорту України як центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері фізичної культури та спорту, на припинення Дитячо-юнацької спортивної школи №1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи №2" не заперечувалось Житомирською міською радою у відзиві на позовну заяву.

Отже, Житомирською міською радою не дотримано встановленого законом порядку припинення діяльності вищевказаного закладу, оскільки відповідачем не дотримано обов`язкової процедури прийняття оспорюваного рішення, чим допущено порушення приписів частини третьої 48 Закону України «Про фізичну культуру і спорт».

Крім того, згідно зі ст. 13 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада має право проводити громадські слухання - зустрічатися з депутатами відповідної ради та посадовими особами місцевого самоврядування, під час яких члени територіальної громади можуть заслуховувати їх, порушувати питання та вносити пропозиції щодо питань місцевого значення, що належать до відання місцевого самоврядування. Громадські слухання проводяться не рідше одного разу на рік. Пропозиції, які вносяться за результатами громадських слухань, підлягають обов`язковому розгляду органами місцевого самоврядування. Порядок організації громадських слухань визначається статутом територіальної громади.

Відповідно до пункту 3 Порядку проведення консультацій з громадськістю з питань формування та реалізації державної політики, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 996 від 03 листопада 2010 року (далі - Порядок № 996), консультації з громадськістю проводяться з питань, що стосуються суспільно-економічного розвитку держави, реалізації та захисту прав і свобод громадян, задоволення їх політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів.

При цьому, пунктом 12 Порядку № 996 передбачено, що в обов`язковому порядку проводяться консультації з громадськістю у формі публічного громадського обговорення та/або електронних консультацій з громадськістю щодо проектів нормативно-правових актів, які: стосуються конституційних прав, свобод та обов`язків громадян; стосуються життєвих інтересів громадян, у тому числі впливають на стан навколишнього природного середовища; передбачають провадження регуляторної діяльності у певній сфері; визначають стратегічні цілі, пріоритети і завдання у відповідній сфері державного управління (у тому числі проекти державних і регіональних програм економічного, соціального і культурного розвитку, рішення стосовно їх виконання); стосуються інтересів територіальних громад, здійснення повноважень місцевого самоврядування, делегованих органам виконавчої влади відповідними радами; визначають порядок надання адміністративних послуг тощо.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що консультації з громадськістю проводяться в обов`язковому порядку з приводу конституційних прав та свобод громадян, зокрема, права на освіту та щодо розроблення та реалізації програм економічного, соціального і культурного розвитку.

Оскільки оскаржуване рішення впливає на таке важливе конституційне право на освіту мешканців міста Житомира, це є безумовною підставою для врахування думки територіальної громади при прийнятті такого рішення.

Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлено Верховним Судом у постанові від 17.10.2019 у справі №1640/3147/18.

Так, Верховний Суд, скасовуючи рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.12.2018 і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 24.04.2019 у цій справі та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, вказав, що суди попередніх інстанцій взагалі не досліджували питання проведення громадських слухань перед прийняттям рішення "Про реорганізацію Решетилівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Решетилівської міської ради шляхом приєднання до Решетилівської гімназії ім. І. Олійника".

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм права міститься також у постановах Верховного Суду від 30.12.2020 у справі №819/804/18 та від 29.03.2021 у справі №392/1430/16-а(2-а/392/46/16).

За таких обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що Житомирською міською радою рішення п`ятої сесії восьмого скликання №91 від 25.03.2021 "Про припинення Дитячо-юнацької спортивної школи №1 шляхом приєднання до Дитячо-юнацької спортивної школи №2" прийнято з порушенням вимог Законів України «Про освіту», «Про місцеве самоврядування», «Про фізичну культуру і спорт», що є підставою для визнання його протиправним та таким, що прийняти з порушенням норм чинного законодавства України

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом положень частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Житомирської міської ради залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Боровицький О. А.

Судді Курко О. П. Шидловський В.Б.