Справа № 160/12566/24
Суддя: Кучугурна Наталія Вікторівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кучугурної Н. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження в місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява не відповідала вимогам, установленим ст.ст.160, 161 КАС України, тому ухвалою суду від 20.05.2024 була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви.
28.05.2024 до суду від позивача надійшла заява, до якої долучено уточнену позовну заяву, в якій позивачем як відповідача визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Враховуючи подану уточнену позовну заяву, позивач просить суд:
Ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву (у разі заперечення проти позовної заяви) протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
12.06.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування відзиву відповідач зазначає, що за результатами розгляду документів позивача, до страхового стажу не зараховано період навчання за архівною довідкою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 1993 по 1998 рік, оскільки прізвище зазначене в періодах з 1993 року (Комісаров, Коміссаров) не відповідає паспорту (Комиссаров). Також до страхового стажу не враховано період роботи за трудовою книжкою ( НОМЕР_2 ) з 17.05.2003 по 29.08.2011, оскільки відсутні відомості про заробітну плату та сплату страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Крім цього, стаж за архівною довідкою № 4/5-122 від 09.02.2023 не враховано в пільговому обчисленні, оскільки, підтвердження пільгового стажу не передбачається архівними довідками. Такий стаж має бути підтверджений відповідно до Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 № 18-1. З огляду на викладене, відповідач зазначає, що ним було прийнято законне і обґрунтоване рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії по інвалідності, у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного страхового стажу.
Ухвалою від 20.06.2024 відмовлено у задоволенні заяви Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) адміністративного судочинства відповідно до п.8 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним уважається строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального і процесуального права.
Поряд з цим, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ОСОБА_1 (позивач) 15.04.2024 звернувся до органів пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії по інвалідності.
Рішенням від 22.04.2024 № 44 Головного управління пенсійного фонду України в Кіровоградській області позивачу відмовлено у призначенні пенсії по інвалідності.

У рішенні, з-поміж іншого, зазначено таке.

Відповідно до ст.32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи, яким встановлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідністю залежно від групи інвалідності, та за наявності страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для осіб з інвалідністю ІІ та III групи від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудова книжка, диплом, довідки про підтвердження пільгового стажу) та даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж враховано не повністю та складає 10 років 06 місяців 04 дні, що є недостатнім для призначення пенсії.

За результатами розгляду документів, до страхового стажу не зараховано період навчання за архівною довідкою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 1993 року по 1998 рік, оскільки прізвище зазначене в періодах з 1993 року (Комісаров, Комісаров) не відповідає паспорту (Комиссаров). Період навчання можливо підтвердити в судовому порядку.

Також до страхового стажу не враховано період роботи за трудовою книжкою ( НОМЕР_3 ) з 17.05.2003 по 29.08.2011, оскільки відсутні відомості про заробітну плату та сплату страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Додатково зазначено, що стаж за архівною довідкою № 4/5-122 від 09.02.2023 не пораховано в пільговому обчисленні, оскільки, підтвердження пільгового стажу не передбачається архівними довідками. Для зарахування до пільгового стажу роботи з 26.09.2013 по 14.07.2015 необхідно подати заяву в територіальний орган Пенсійного фонду на Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1.

Право на призначення пенсії відповідно до ст.32 Закону у заявника відсутнє, оскільки відсутній необхідний страховий стаж.

Не погоджуючись із таким рішенням органів пенсійного фонду, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV), який розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Цей Закон також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як зазначено вище, позивач звернувся до органів пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії по інвалідності.

Відповідно до частин 1, 2 ст.30 Закону №1058-IV, пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Документом, який підтверджує те, що позивач станом на час звернення за призначенням пенсії є особою з інвалідністю третьої групи, є довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААВ №799471 від 13.12.2022.

Згідно зі ст.32 Закону №1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років.

Згідно з паспортом ОСОБА_1 , позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, станом на час подачі заяви про призначення пенсії (15.04.2024) позивач досяг віку 50 років, тому для призначення пенсії по інвалідності у позивача має бути 12 років страхового стажу.

Наявність у позивача страхового стажу, необхідного для призначення пенсії по інвалідності і є спірним питанням у цій справі.

Суд зазначає, що згідно з частиною першою статті 24 Закону №1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-ІV).

Згідно з ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 Кабінет Міністрів України своєю постановою №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).

Так, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, трудова книжка ОСОБА_1 , Серія АХ №447073, копія якої надана до матеріалів справи, містить, з-поміж інших, такі записи про роботу позивача (мовою трудової книжки):

1) 17.05.2003 принят на должность кровельщика в ООО ПКФ «Орма»;

2) 29.08.2011 уволен по собственному желанию, ст.38 КЗОТ Украины;

Приватне акціонерне товариство «ІнтерМікро Дельта, Інк»

3) 26.09.2013 принят в цех вулканизации учеником вулканизаторщика покрышек;

4) 27.12.2013 переведений у цех вулканізації вулканізаторником покришок п`ятого розряду;

5) на основании приказа №3 от 15.01.2013, №359 от 24.10.2014 рабочее место аттестовано, право на льготную пенсию по Списку №1;

6) 14.07.2015 звільнений по п.1 ст.40 КЗпП України (скорочення штату працівників).

Отже, трудовою книжкою позивача підтверджені періоди його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011 та з 26.09.2013 по 14.07.2015.

Згідно з оскаржуваним рішенням, органи пенсійного фонду не зарахували до страхового стажу позивача період його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011, оскільки відсутні відомості про заробітну плату та сплату страхових внесків в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Суд зазначає, що відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-ІV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058-IV), страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону №1058-IV, страхувальниками є роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV).

Статтею 15 Закону №1058-IV передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону №1058-IV, застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Частиною 2 статті 20 Закону №1058-IV передбачено, що обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5 - 7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Відповідно до положень ст. 106 Закону №1058-ІV, відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Отже, положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обов`язок щодо нарахування та сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за працівника (позивача) покладений на роботодавця, який має нести відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків. Працівник (позивач) не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством-роботодавцем, на якому він працює.

З огляду на викладене, період роботи позивача з 17.05.2003 по 29.08.2011 має бути зарахований до його страхового стажу.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до п. «д» ч.5 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Як указано вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (розділ «Загальні положення» Порядку №637).

Згідно з п.8 Порядку №637, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

Отже, період навчання у вищих навчальних закладах може бути підтверджений, у тому числі, довідками. При цьому, особа, яка звернулась за призначенням пенсії, має надати докази навчання за денною формою.

Так, як до матеріалів справи, так і до пенсійної справи надана архівна довідка Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» від 24.01.2023 № 24-01-1-09.

У цій довідці вказано таке (мовою оригіналу).

Видана на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що він дійсно навчався в Дніпропетровському хіміко-технологічному університеті.

Выписка из приказа № 413 от 29.07.1991 г.

Решением приемной комиссии зачислить в число студентов 1-го курса дневного отделения факультета ТС ОСОБА_2 с 01.09.1991 г (мовою оригіналу).

Выписка из приказа № 229-ок от 19.08.1992 г.

ОСОБА_2 студенту 1-го курса дневного отделения факультета ТС предоставить академический отпуск по состоянию здоровья с 18.08.1992 по 01.02.1993 г (мовою оригіналу).

Выписка из приказа № 43-ок от 11.02.1993 г.

§42. ОСОБА_2 студента 1-го курса дневного отделения факультета ТС считать вышедшим из академического отпуска по состоянию здоровья и приступить к занятиям с 22.02.1993 (мовою оригіналу).

Витяг з наказу № 300-вк від 14.12.1993 р.

§ 7. ОСОБА_1 студента 2-го курса денного відділення факультету ТС, залишити на повторний рік навчання в зв?язку з хворобою. З початком занять 01.09.1994 р.

Витяг з наказу № 200-вк від 06.09.1994 р.

§ 6. ОСОБА_1 вважати повернувшимся з академічної відпустки за станом здоров?я і приступити до занять на 2-му курсі денного відділення факультету ТС.

Витяг з наказу № 35-вк від 10.02.1995 р.

§ 16. ОСОБА_1 студента 2-го курса денного відділення факультету ТС, відчислити з університету 27.01.1995 р. за академічну неуспішність за підсумками ЗЕС.

Витяг з наказу № 293-вк від 02.09.1996 р.

§ 7. ОСОБА_1 , який був відчислений з денного відділення факультету ІС у 1995 р. за академічну неуспішність, поновити на 2-й курс заочного факультету з 01.09.1996 р.

Витяг з наказу № 181-вк від 21.07.1998 р.

§ 1. ОСОБА_1 студента 3-го курса заочного факультету, відчислити з університету 02.07.1998 р. за академічну неуспішність за підсумками сесії.

ПІДСТАВА: личное дело ОСОБА_1 (мовою оригіналу).

За доводами органів пенсійного фонду, наведеними в оскаржуваному рішенні, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання за архівною довідкою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» з 1993 року по 1998 рік, оскільки прізвище зазначене в періодах з 1993 року (Комісаров, Комісаров) не відповідає паспорту (Комиссаров). Період навчання можливо підтвердити в судовому порядку.

Суд не погоджується з такими доводами органів пенсійного фонду і зазначає, що вказана архівна довідка видана саме ОСОБА_1 (а не ОСОБА_1 ) про періоди його навчання в Дніпропетровському хіміко-технологічному університеті.

Поряд з цим, суд також зазначає, що з метою забезпечення організації та здійснення навчального процесу у вищих навчальних України наказом Міністерства освіти України від 02 червня 1993 року №161 затверджено Положення про організацію навчального процесу у вищих навчальних закладах (далі - Положення, чинне на період навчання позивача).

Пунктом 4 Положення визначено, що навчальний курс - завершений період навчання студента протягом навчального року. Тривалість перебування студента на навчальному курсі включає час навчальних семестрів, підсумкового контролю та канікул. Сумарна тривалість канікул протягом навчального курсу, крім останнього, становить не менше 8 тижнів. Початок і закінчення навчання студента на конкретному курсі оформляються відповідними (перевідними) наказами. Навчальний рік триває 12 місяців, розпочинається, як правило, 1 вересня і для студентів складається з навчальних днів, днів проведення підсумкового контролю, екзаменаційних сесій, вихідних, святкових і канікулярних днів.

Позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період навчання з 22.02.1993 по 02.07.1998.

З наведеної вище архівної довідки суд установив, що позивач навчався за денною формою навчання у період з 22.01.1993 (дата виходу позивача з академічної відпустки) по 27.01.1995 (дата відрахування з університету).

З огляду на викладене, суд зазначає, що до страхового стажу позивача має бути зарахований період його навчання з 22.01.1993 по 27.01.1995.

Оскільки до страхового стажу підлягає зарахуванню період навчання за денною формою навчання, суд відмовляє в задоволенні позовної заяви в частині зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача з 01.09.1996 по 02.07.1998, оскільки в цей період позивач навчався за заочною формою навчання.

Відповідно до частин 1, 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

З огляду на викладене, суд зазначає, що оскаржуване рішення в частині відмови у призначенні позивачу пенсії по інвалідності та відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011 та періоду навчання за архівною довідкою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет» прийняте органами пенсійного фонду без урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.

Отже, це рішення в наведеній частині є протиправним і таким, що підлягає скасуванню.

Водночас, суд зазначає, що призначення, перерахунок, нарахування та виплата пенсій відноситься до дискреційних повноважень органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Отже, органи Пенсійного фонду України, відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають (здійснюють перерахунок) і виплачують пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу (визначення дати, обрахунок пільгового стажу, визначення повних років та обрахунок зниження пенсійного віку також належить до компетенції пенсійних органів).

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

За таких обставин, адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області: зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011, період навчання з 22.01.1993 по 27.01.1995; повторно розглянути заяву позивача від 15 квітня 2024 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Оскільки оскаржуване у цій справі рішення прийняте відповідачем за заявою позивача про призначення пенсії від 15.04.2024, суд зобов`язує відповідача розглянути саме цю заяву позивача, а не від 22.04.2024, як указує позивач у позовній заяві.

Водночас, суд зауважує, що згідно з розрахунком стажу позивача (Форма РС-право), органи пенсійного фонду нарахували позивачу 10 років 06 місяців 04 дні страхового стажу, без урахування періодів роботи і навчання, які зобов`язано зарахувати цим рішенням суду.

Поряд з цим, в оскаржуваному рішенні органи пенсійного фонду зазначили, що стаж за архівною довідкою № 4/5-122 від 09.02.2023 не зарахували в пільговому обчисленні, оскільки, підтвердження пільгового стажу не передбачається архівними довідками. Для зарахування до пільгового стажу роботи з 26.09.2013 по 14.07.2015 необхідно подати заяву в територіальний орган Пенсійного фонду на Комісію з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 10.11.2006 №18-1.

Позивач у позовній заяві просить суд зобов`язати відповідача зарахувати період роботи з 26.09.2013 по 14.07.2015 до страхового стажу.

Водночас, як видно з розрахунку стажу позивача (Форма РС-право) за поданою ним заявою від 15.04.2024, період роботи позивача з 26.09.2013 по 14.07.2015 зарахований до його страхового стажу.

З огляду на викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період його роботи з 26.09.2013 по 14.07.2015.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З огляду на встановлені обставини справи, наведені положення чинного законодавства, суд дійшов висновку, що позовна заява у цій справі підлягає частковому задоволенню.

Частиною першою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на викладені норми, часткове задоволення позовних вимог, суд зазначає про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області судового збору судового збору у розмірі 605,50 грн.

Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 22 квітня 2024 року № 44 в частині відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії по інвалідності та відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011 та періоду навчання за архівною довідкою Державного вищого навчального закладу «Український державний хіміко-технологічний університет».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи з 17.05.2003 по 29.08.2011, період навчання з 22.01.1993 по 27.01.1995.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 15 квітня 2024 року про призначення пенсії по інвалідності, з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

В іншій частині позовних вимог у їх задоволенні відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 605 (шістсот п`ять) грн 50 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, 7-А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25009, ).

Суддя Н.В. Кучугурна