Справа № 140/2873/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2873/24 пров. № А/857/14043/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року (головуючий суддя Лозовський О.А., м. Луцьк) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобовґязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік військової служби за 28 повних років, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судових рішень по справі №140/31963/23;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 28 повних років із врахуванням в складі, з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судових рішень по справі №140/31963/23 з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 28 повних років, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»;

- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при увільненні з військової служби за 28 повних років, виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнути з Військової частин НОМЕР_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141830,43 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік військової служби, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судового рішення у справі №140/31963/23.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із врахуванням в складі, з якого вона обраховується, індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судового рішення у справі №140/31963/23, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати в частині відмови та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю, у решті рішення суду - залишити без змін.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції відмовив повністю у стягненні середнього заробітку за час затримки при звільненні, оскільки вважає, що дана позовна вимога передчасна, оскільки цим рішенням суду від 29.05.2024 у справі №140/2873/24 зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби із врахуванням в складі індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судових рішень по справі №140/31963/23.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 підкреслила, що за змістом ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку.

І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Норми ч.1 ст.117 КЗпП України стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору умисно або з необережності не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником, ч.2 ст.117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем і колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

З огляду на таке законодавче регулювання Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 дійшла висновку, що, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в ч.1 ст.117 КЗпП України).

Відтак, у цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення.

У підсумку у вказаній справі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі №821/1083/17 дійшла висновку про те, що ухвалення судового рішення про стягнення з роботодавця виплат, які передбачені після звільнення, не припиняє відповідний обов`язок роботодавця, а відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця, у спосіб, спеціально передбачений для трудових відносин, за весь період такого невиконання, у тому числі й після прийняття судового рішення.

Отже, період затримки розрахунку при звільненні повинен обчислюватися з першого дня після звільнення, а закінчуватися днем, що передує дню розрахунку, тобто в даному випадку 07.03.2024 відбулася подія щодо виплат після звільнення згідно судового рішення по справі №140/2660/22, що не припиняє відповідний обов`язок роботодавця передбачений ст.117 КЗпП України.

Правова позиція, висловлена Судовою палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в постанові від 11.02.2021 у справі №240/532/20, щодо застосування строку звернення до адміністративного суду за вирішенням публічно-правового спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбаченого спеціальною нормою ч.5 ст.122 КАСУ, в подальшому була неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 07.09.2023 у справі №160/914/23, від 09.01.2024 у справі №620/3102/20, від 02.05.2024 у справі №300/1906/21.

Звернення до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку (ст.117 КЗпП України) обмежене строком, відповідно позивач у цій справі може звернутись до суду щодо стягнення середнього заробітку протягом місяця з дня факту виплати грошового забезпечення, тобто з 07.03.2024, позивач звернувся 11.03.2024, отже своєчасно.

Отже, висновки суду першої інстанції у цій справі №140/2873/24 безумовно спрямовані для позбавлення позивача у доступі до правосуддя у майбутньому у зв`язку із пропуском строку звернення до суду щодо стягнення середнього заробітку після виплат сум грошового забезпечення 07.03.2024 згідно судових рішень по справі №140/2660/22, є незаконними та необґрунтованими, що підлягає перегляду не лише судами вищої інстанції, але заслуговує уваги ВРП, що є правом позивача.

Текст ст.117 КЗпП в тому числі в редакції Закону № 2352-ІХ від 01.07.2022 не містить одноразового стягнення середнього заробітку.

Середній заробіток нараховується не одноразово, оскільки враховуються інші рішення суду, та відповідно різні періоди, про що свідчить постанова Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №160/18656/22.

Зокрема між одними і тими ж самими сторонами, згідно судових рішень у справах №460/2342/20 стягнуто середній заробіток за період з 28.09.2017 по 12.02.2020, по справі №460/3528/20 за період з 13.02.2020 по 10.04.2020, по справі №460/18282/21 за період з 11.04.2020 по 28.12.2021, по справі №460/20763/23 за період з 28.02.2023 по 28.08.2023.

У пункті 47 постанови Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 визначено, питання про застосування приписів ст.117 КЗпП України у вимірі правовідносин, подібних до тих, які розглядаються в цій справі, не завжди мало однакову правову оцінку суду касаційної інстанції.

Водночас треба зазначити, що після постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2020 у справі №821/1083/17, яку ухвалено в часі пізніше, ніж постанова, на яку посилається суд апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні, викладена в ній позиція (зокрема щодо наявності передбачених ст.117 КЗпП України підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, якщо навіть остаточний розрахунок відбувся на підставі/виконання рішення) не піддавалася зміні (відступу).

У пункті 51 постанови Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 визначено, що жодною нормою права не обмежено строку, коли особа після виплати належних їй при звільненні сум може звернутися до роботодавця або безпосередньо до суду щодо незгоди з їх розміром, що в свою чергу в подальшому вплине на її право на виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

У пункті 44 постанови Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №420/11416/23 наголошено, тож, у межах цієї справи належить враховувати норми ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022 із врахуванням висновків Верховного Суду, які безпосередньо стосуються норм ст.117 КЗпП України у редакції, яка діяла до 19.07.2022.

А також належить враховувати приписи чинної редакції ст.117 КЗпП України щодо періоду з 19.07.2022, яким законодавець обмежив виплату 6 місяцями, проте без застосування принципу співмірності цієї суми щодо коштів, які роботодавець невчасно сплатив працівникові.

Щодо перерахунку та виплати позивачу одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 15 Закону №2011-XII, в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за 28 повних років із врахуванням в складі з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судових рішень по справі №140/31963/23 з урахуванням раніше виплачених сум, то апелянт зазначає, що суд задовольняючи дану позовну вимогу - відмовив за 28 повних років.

Суд відмовився встановлювати обставини цієї справи №140/2873/24, вказано що враховує згідно ч.4 ст.78 КАСУ рішення суду від 21.04.2023 у справі №140/2660/22 в якому вказано що одноразова грошова допомога має бути виплачена позивачу за 27 повних календарних років, оскільки з наказу №198 від 05.10.2020 командира в/ч НОМЕР_1 вбачається, що вислуга років позивача у Збройних Силах становить: 27 років 00 місяців, а пільгова 00 років 11 місяців, окрім того, з розрахунку вислуги років позивача №702 від 03.06.2020 вбачається, що кількість повних років вислуги на пенсію 27.

У цій частині рішення суду у справі №140/2873/24 апеляційним судом не переглядалось, суд першої інстанції не досліджував докази, а лише процитував наявні без їх перевірки та без їх дослідження.

Щодо 28 повних років з урахуванням пільгової.

На момент проведення розрахунку вислуги років на пенсію позивача від 03.06.2020 №702 у позивача визначено - 27 років, 08 місяців, 07 днів, який здійснює вище керівництво відповідача (відповідач лише зобов`язаний вказати в наказі кількість нарахованих у позивача років, місяців, днів), по день виключення зі списків частини, що не виконав відповідач.

При цьому, в наказі відповідача від 05.10.2020 №198 міститься невідповідність розрахунку вислуги років позивача, вказано 27 років 00 місяців, пільгова 00 років 11 місяців, що свідчить про ознаки службового підроблення, (відповідно слід відкрити кримінальне провадження), оскільки не відповідає розрахунку вищого штабу від 03.06.2020 №702 в якому уже розраховано, визначено, що у позивача - 27 років, 08 місяців, 07 днів, станом на 03.06.2020.

Позивач наголошує, що розрахунок проведено станом на 03.06.2020.

Відповідно і надалі позивач проходив військову службу і з 03.06.2020 по 05.10.2020, суд не враховує, що у розрахунку наявні ще 8 місяців, 07 днів, суд не враховує термін проходження позивачем військової служби з 03.06.2020 по 05.10.2020, що є незаконним та прямо суперечить ч.3 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1993 № 2232-ХІІ.

Згідно ч.3 ст.24 Закону № 2232-ХІІ визначено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким чином згідно розрахунку вищого штабу від 03.06.2020 №702 в якому уже встановлено, що у позивача - 27 років, 08 місяців, 07 днів, та позивач звільнений з виключенням зі списків частини 05.10.2020, про що свідчить наказ відповідача від 05.10.2020 №198.

Отже, з 03.06.2020 по 05.10.2020 = 4 місяці, 2 дні.

Всього вислуга років позивача відповідно: 28 років, 0 місяців, 9 днів.

Відповідно здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 - відмовлено судом за 28 повних років з цих самих припущень.

Оскільки на думку суду у позивача - 27 повних років, що є незаконним.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , наказом командира (по стройовій частині) від 05.10.2020 №198 позивача виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Як слідує із програми «Діловодство спеціалізованого суду», рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21.04.2023 у справі №2660/22 позовні вимоги ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 28.02.2018 зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014, 2015, 2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014 - 2017 роки без урахування у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та без індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2014 - 2017 роки з урахуванням у її складі щомісячної додаткової грошової винагороди та індексації грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум; визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без урахування у її складі індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» із урахуванням у її складі індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплаченої суми допомоги; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05.02.2024 у справі №140/31963/23 позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 у повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 05.10.2020 включно із застосуванням щомісячної індексації - різниці в розмірі - 3989,55 грн., відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення у повному розмірі за період з 01.03.2018 по 05.10.2020 включно із застосуванням щомісячної індексації - різниці в розмірі - 3989,55 грн, відповідно до абзаців 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з урахування індексації грошового забезпечення; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2019-2020 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби з врахуванням індексації грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 у відмові у здійснені перерахунку та виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, та грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 05.10.2020 виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2020 рік, та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, та грошового забезпечення за період з 01.01.2020 по 05.10.2020 виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням раніше виплачених сум; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та поданні до ІНФОРМАЦІЯ_1 оновленої довідки про розмір його грошового забезпечення за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, за період з 01.01.2020 по 30.09.2020; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 скласти та подати до ІНФОРМАЦІЯ_1 оновлену довідку про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, за період з 01.01.2020 по 30.09.2020; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці та поданні до Волинського ОТЦКСП грошового атестату щодо його розмірів грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 05.10.2020; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 скласти та надати до ІНФОРМАЦІЯ_1 грошовий атестат щодо розмірів грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704 за період з 01.01.2020 по 05.10.2020; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у обчисленні та виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на підставі судового рішення по справі №140/2660/22 від 21.04.2023 з 01.01.2014 по місяць, що передує місяцю фактичного виконання рішення суду; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення на підставі судового рішення по справі №140/2660/22 від 21.04.2023 з 01.01.2014 по місяць, що передує місяцю фактичного виконання рішення суду; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно довідки-розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні старшому прапорщику ОСОБА_1 від 23.01.2024 №1193/494/3/27/ос, відповідачем включена в розрахунок одноразової грошової допомоги індексація а розмірі 226,29 грн, одноразова грошова допомога розрахована в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 27 повних років.

Судом також встановлено, шо 21.02.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням 28 повних років військової служби та з урахуванням нового розміру індексації грошового забезпечення відповідно до судового рішення у справі №140/31963/23.

Листом від 23.02.2024 № 31151/434/1/265пс, відповідач повідомив позивача, що сума належної позивачу індексації розраховується як різниця в розмірі 3969,81 грн, а не 3989,55 грн як зазначено в рішенні суду.

Вважаючи таку бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 протиправною позивач звернувся до суду із даним позовом.

Як уже зазначалось вище, згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відтак колегія суддів надає оцінку рішенню суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволені позовних вимог.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що частинами 1-4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Надаючи оцінку позовним вимогам про визнання протиправною бездіяльності щодо не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченою статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців», та одноразової грошової допомоги виходячи з розміру грошового забезпечення з урахуванням розмірів посадового окладу, окладу за військовим званням, які визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» за 28 повних років військової служби та зобов`язання вчини дії, то суд першої інстанції правильно врахував, що частиною 4 статті 78 КАС України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається із змісту рішення суду від 21.04.2023 у справі №140/2660/22 відповідач правильно порахував, що одноразова грошова допомога має бути виплачена позивачу за 27 повних календарних років, оскільки з наказу №198 від 05.10.2020 командира Військової частини НОМЕР_1 вбачається, що вислуга років ОСОБА_1 у Збройних Силах становить: 27 років 00 місяців, а пільгова 00 років 11 місяців. Окрім того, з розрахунку вислуги років військовослужбовця ОСОБА_1 №702 від 03.06.2020 вбачається, що кількість повних років вислуги на пенсію 27.

Оскільки, рішенням суду, що набрало законної сили встановлено, що грошова допомога має бути виплачена позивачу за 27 повних календарних років, відтак суд підставно вважав, що при розгляді даної справи вказана обставина не потребує доказуванню.

З огляду на наведене, суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141830,43 грн, то суд першої інстанції правильно врахував, що вдповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною другою вказаної статті встановлено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У даній справі рішенням суду першої інстанції, в частині що не оскаржується апелянтом, встановлено протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення перерахунку та виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний рік військової служби, передбаченої статтею 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII, з врахуванням в складі грошового забезпечення, з якого вона обраховується індексації грошового забезпечення у розмірі згідно судового рішення у справі №140/31963/23.

При цьому, суд слушно зауважив, що станом на час пред`явлення позову та станом на час судового розгляду цієї справи остаточного розрахунку з урахуванням вищевказаних виплат з позивачем не проведено.

Конституційний Суд України в рішенні від 22.02.2012 № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237 КЗпП України, вказав на те, що згідно зі статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише в момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

З огляду на наведене, суд вірно вважав, що вирішення питання щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні можливе лише після проведення остаточного розрахунку.

Відшкодування за час затримки розрахунку має визначатися з урахуванням фактичних обставин справи, за яких стався несвоєчасний розрахунок (розміру простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум; періоду затримки (прострочення) виплати такої заборгованості; ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат.

Таким чином, до повного розрахунку із позивачем суд позбавлений можливості визначити обґрунтований розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням вищевказаних критеріїв.

З огляду на вказане, правильним є висновок суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні заявлено передчасно, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 29 травня 2024 року у справі №140/2873/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді О. І. Мікула
В. В. Ніколін