Справа № 158/3039/24
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 158/3039/24 пров. № А/857/25848/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,

представник позивача: не з`явився,

представник відповідача: Стріченко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2024 року у справі № 158/3039/24 за адміністративним позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про продовження строку затримання,

суддя в 1-й інстанції Поліщук С.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Ківерці,

дата складання повного тексту рішення 02 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області, в особі його представника Руденка Є.К.(далі також ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, позивач) звернулось до Ківерцівського районного суду Волинської області з адміністративним позовом до громадянина російської федерації ОСОБА_1 (далі також відповідач) про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України.

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 02.04.2024 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк.

Зазначає, що зі слів відповідача по справі ОСОБА_2 встановлено, що він прибув до України 14.08.2021р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Сеньківка». 24.12.2021р. на підставі укладення шлюбу з громадянкою України відповідача по справі було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 24.12.2022р.

Вказує, що для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 02 травня 2023 року, відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Крім того, зазначає, що 02 травня 2023р. відносно відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_2 , працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України у термін до 12.05.2023р., про що останньому було достовірно відомо, про що свідчить відібрана у громадянина російської федерації ОСОБА_2 розписка про отримання вищевказаного рішення, зі змістом якого він був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, про що свідчить наявність відповідної розписки. Вищевказане рішення суду було оскаржене відповідачем по справі ОСОБА_3 в судовому порядку та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2023р. (судова справа №755/16805/23) в задоволенні позову було відмовлено. Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2024 року, ухвалено відповідача по справі громадянина російської федерації ОСОБА_2 затримати у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024р. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024р. вищевказане рішення суду залишено без змін. Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідачем по справі ОСОБА_3 було подано касаційну скаргу, яку ухвалою Касаційного адміністративного суду від 28.06.2024р. повернуто особі, яка її подала.

Вказує, що на момент звернення до суду з даним позовом позивачем по справі було вжито заходів, передбачених чинним законодавством для забезпечення примусового видворення відповідача по справі ОСОБА_2 , однак через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється, що унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у ідентифікації особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

Звертає увагу, що станом на час звернення до суду з даним адміністративним позовом у відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_2 відсутні будь які документи, які б надавали йому право на перетин державного кордону України, а оскільки отримати інформацію з країни громадянської належності відповідача по справі ОСОБА_2 з метою подальшого оформлення документів необхідних для його виїзду наразі неможливо, просить суд продовжити строк затримання відповідача по справі з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців.

Відтак, враховуючи наведене, позивач просить продовжити строк затримання відповідача з метою забезпечення примусового видворення за межі території України на строк 6 місяців.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2024 року в задоволенні адміністративного позову Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області до громадянина російської федерації ОСОБА_4 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зокрема зазначає, що відповідач не має жодного документу, який надавав би йому право перетину державного кордону для виїзду з України, а будь-які дипломатичні зв`язки з рф розірвано через розпочату повномасштабну війну проти нашої держави отримати інформацію з країни громадянської належності відповідача для ідентифікації та подальшого оформлення на його ім`я документа необхідного для виїзду з України, наразі неможливо. Вказує, що наразі особу відповідача не встановлено, що не дає право перетину державного кордону для виїзду з України.

Зазначає, що під час перебування у Волинському ПТПІ відповідач у встановленому законом порядку не звертався із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2024 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 02.04.2024 року працівниками ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» проживав на території України без відповідних дозвільних документів, які б надавали останньому таке право на визначений строк.

Зі слів відповідача по справі ОСОБА_2 встановлено, що він прибув до України 14.08.2021р. з приватною метою, перетнувши державний кордон через пункт пропуску «Сеньківка».

24.12.2021р. на підставі укладення шлюбу з громадянкою України відповідача по справі було документовано посвідкою на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_1 строком дії до 24.12.2022р.

Для отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів відповідач по справі не звертався, будь яких інших дій для легалізації свого перебування на території України не вживав, чим порушив вимоги ст. 4 вищевказаного Закону.

За порушення правил перебування іноземних громадян на території України, 02 травня 2023 року, відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладено на останнього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Крім того 02 травня 2023р. відносно відповідача по справі - громадянина російської федерації ОСОБА_2 , працівниками ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області було прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України у термін до 12.05.2023р., про що останньому було достовірно відомо, про що свідчить відібрана у громадянина російської федерації ОСОБА_2 розписка про отримання вищевказаного рішення, зі змістом якого він був ознайомлений. Зміст рішення про примусове повернення відповідача по справі до країни походження, наслідки невиконання рішення та порядок його оскарження йому було роз`яснено, про що свідчить наявність відповідної розписки.

Вищевказане рішення суду було оскаржене відповідачем по справі ОСОБА_3 в судовому порядку та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2023р. (судова справа №755/16805/23) в задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 05.04.2024 року, ухвалено відповідача по справі громадянина російської федерації ОСОБА_2 затримати у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні до розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, але не пізніше до 03.10.2024р.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.05.2024р. вищевказане рішення суду залишено без змін.

Не погоджуючись із вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідачем по справі ОСОБА_3 було подано касаційну скаргу, яку ухвалою Касаційного адміністративного суду від 28.06.2024р. повернуто особі, яка її подала.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що законодавством визначено вичерпний перелік підстав, які передбачають неможливість примусового видворення особи, а продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні можливе лише за їх наявності.

Суд вказав про те, що посилання позивача на норми ч. 4 ст. 30 Закону № 3773-VI в даному випадку є безпідставними, оскільки спеціальною нормою, яка визначає підстави для продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні є саме частина одинадцята ст. 289 КАС України, зміст якої розкривається частиною тринадцятою вказаної статті. Особа відповідача по справі є ідентифікованою. Доказів відсутності співпраці відповідача з компетентними міграційними органами, суду не надано.

Відтак, враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені представником позивача обставини не є підставою для продовження строку затримання відповідача, особу якого ідентифіковано.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; зобов`язання внести заставу.

За змістом пункту одинадятого статті 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Нормою частини дванадцятої статті 289 цього Кодексу встановлено, що про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Так, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Предметом розгляду у справі, що розглядається, є виключно підстави для продовження строку затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 28 січня 2021 року у справі № 743/1046/20 дійшов висновку, що перелік умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи та які є підставою для продовження строку її затримання в ПТПІ, наведений у частині тринадцятій статті 289 КАС України і цей перелік є вичерпним. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2023 року справа № 158/1645/23.

Така практика покликана стимулювати позивачів до активних дій щодо видворення відповідача у встановлений законом 6-місячний строк за реальної можливості встановити його особу.

Отже, строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (частина одинадцята, дванадцята статті 289 КАС України).

Згідно із частиною тринадцятою статті 289 КАС України, пунктом 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція) умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Вказані обставини надають підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Порядок дій з ідентифікації та документування іноземців встановлено розділом VI Інструкції, пунктом 1 якого передбачено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.

Після здійснення дій щодо ідентифікації та документування відповідний орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо видворення іноземця до країни походження або третьої країни в порядку, визначеному розділом VIІІ інструкції.

Отже, нормами чинного законодавства передбачено, що у випадку відсутності співпраці з боку іноземця чи особи без громадянства під час процедури його ідентифікації та (або) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, строк затримання такої особи може бути продовжено шляхом подачі відповідного адміністративного позову, який подається кожні шість місяців.

З наведеного слідує, що інформація щодо іноземця чи особи без громадянства та документи, які необхідні для забезпечення його примусового видворення мають бути надані саме з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме протоколу про адміністративне затримання № МКМ 000435 від 02 квітня 2024 року (а.с.9) в графі документ, що посвідчує особу, такий відсутній, тобто, можна стверджувати що у відповідача відсутній будь-який дійсний документ, який дозволить перетнути державний кордон.

З матеріалів справи судом встановлено, що ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області вживає послідовних та активних дій задля забезпечення ідентифікації особи відповідача з метою його подальшого видворення за межі території України, зокрема:

05.07.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було надіслано повідомлення до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця.

18.09.2024 ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повторно надіслало повідомлення до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням у сприянні в ідентифікації та документуванні іноземця.

26.09.2024 отримано відповідь від Департаменту консульської служби МЗС України де зазначено, що через повномасштабну агресію рф проти нашої держави дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані. Діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена. Представлення інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється. Зазначене унеможливлює надання органами дипломатичної служби України сприяння у підтвердженні особи і документуванні громадян країни агресора та, відповідно, розгляд направлених до МЗС звернень.

В той же час відповідач не може самостійно виконати вимогу міграційного органу та покинути територію України у зв`язку з відсутність у нього паспортного документу. Також відповідач не має документів, які б надавали право на перебування на території України, в зв`язку з чим, заявлений позов про продовження строку затримання є обґрунтованим.

Згідно статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до пункту 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

Частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Отже, з огляду на викладені обставини, з метою завершення процедури подальшої ідентифікації та примусового повернення/видворення відповідача до країни громадянської приналежності, колегія суддів робить висновок про необхідність продовження строку затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його подальшого видворення строком на 6 місяців. Терміни звернення з відповідною заявою дотримані у відповідності до вимог п.12 ст.289 КАС України.

Згідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки при вирішенні спору судом першої інстанції не повно з`ясовано обставини справи та допущено не правильне застосування норм матеріального права, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат згідно ст.139 КАС України відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст.ст. 289, 308, 310, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у м. Києві та Київській області задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2024 року у справі № 158/3039/24 скасувати та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Продовжити строк затримання громадянина російської федерації ОСОБА_1 , з метою забезпечення примусового видворення, терміном на 6 (шість) місяців.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар
Повне судове рішення складено 26.11.24