Справа № 585/3806/24
Суддя: Євлах О. О.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 585/3806/24
Номер провадження 2-а/585/66/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого судді - Євлах О.О.,

за участі:

секретаря судового засідання - Безручко О.П.,

позивача - ОСОБА_1 ,

вдповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ромни адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до

відповідача Головного управління Національної поліції в Сумській області

Поліцейський Роменського РВП ГУНП в Сумській області Каплун Валерій Володимирович

вимоги позивача: про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2964606 від 02.09.2024 року,-

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:І. Стислий виклад позиції сторін.

1. 04 вересня 2024 року ОСОБА_1 (далі позивач), звернулася до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2964606 від 02.09.2024 року.

2. Позов обґрунтував тим, що 02 вересня 2024 року о 13 год. 17 хв. на вулиці Прокопенка в м.Ромни Сумської області поліцейським ОСОБА_2 винесено постанову серії ЕНА № 2964606 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої його- ОСОБА_1 було незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень.

Оскаржувана постанова поліцейським Роменського РВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 була винесена з грубим порушенням Конституції України, Закону України «Про Національну поліцію», Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають фінкції фото- і кінозйомки , відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затверджена наказом МВС № 1026 від 18.12.29018 року, не ґрунтується на конституційних принципах та правових презумціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні, а отже його з порушенням його права на захисту незаконно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 гривень за порушення пункту 2.1.а ПДР України, а тому протиправний акт індивідуальної дії, що винесений суб`єктом владних повноважень з істотними грубими порушеннями норм чинного законодавства України, підлягають скасуванню.

3. Відповідач Головне управління Національної поліції в Сумській області подав суду відзив на позовну заяву в якому повністю заперечував проти задоволення позовних вимог позивача. Вважав, позовні вимоги необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідач зазначив, що відповідно до обставин справи 02.09.2024 року близько 13 години 10 хвилин інспекторами Роменського РВП ОСОБА_2 було зупинено транспортний засіб, водій якого порушив ПДР, а саме не надав пріоритет руху пішоходу, що рухався через пішохідний перехід.

Водієм зупинено транспортного засобу, а саме скутера Suzuki (без номерних знаків) виявився ОСОБА_1 .

Поліцейський представився, назвав своє прізвище, посаду, спеціальне звання, пред`явив службове посвідчення та здійснив перевірку документів ОСОБА_1 .

При перевірці документів позивача виявилося, що у останнього відсутнє водійське посвідчення на керування транспортним засобом. Із наявних документів ОСОБА_1 пред`явив на вимогу поліцейського лише військовий квиток.

Надалі ОСОБА_2 пояснив позивачу, попередньо роз`яснивши останньому його права та обов`язки, що на нього буде складено постанову про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП, серії ЕНА №2964606.

Таким чином, у відповідності до вимог чинного законодавства України, інспектором Роменського РВП Каплуном В.В. була складена постанова серії ЕНА №2964606 про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП та вручена останньому під особистий підпис, що зафіксовано на нагрудну камеру.

Тобто, наявні матеріали однозначно підтверджують факт наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, а отже постанова про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2964606 прийнята законно та обґрунтовано.

Крім того, представник відповідача у відзиві просила врахувати, що позивачем не надано жодних доказів, що спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

4. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача Каракуц М.Ю. подала заперечення на позовну заяву позовні вимоги просила визнати необґрунтованими та такими, які не підлягають задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні в зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю заявлених ним позовних вимог. Пояснив, що 02.04.2024 року він був на чергуванні, близько 13 години 10 хвилин в АДРЕСА_1 за порушення ПДР , а саме не надання переваги в русі пішоходу, було зупинено транспортний засіб скутер Suzuki (без номерних знаків). За кермом даного транспортного засобу був ОСОБА_1 , який як з`ясувалося при собі не мав посвідчення водій на право керування зазначеним транспортним засобом. Зважаючи на це ним і було складено постанову на ОСОБА_1 та притягнуто останнього до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

5. Судом встановлено, що до суду звернувся ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с.8-10)

6. Згідно постанови ЕНА №2964606 від 02.09.2024 року- 02.09.2024 року о 13:10:54 в АДРЕСА_1 водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом не мав при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, так як не навчався. Дане правопорушення зафіксоване на нагрудну бодікамеру номер 52, чим ОСОБА_1 порушив п.2.1.а ПДР України. Прийняте рішення по справі- у виді адміністративного стягнення сума штрафу 3400.00 гривень. (а.с.12).

7. З відеозапису ( оптичного диску) дослідженого в судовому засіданні вбачається, що поліцейським ОСОБА_2 було зупинено ОСОБА_1 і під час встановлення особи було з`ясовано за наявною базою , а також визнано самим ОСОБА_1 , що він не має водійського посвідчення: не здав на права, оскільки тривалий час брав участь у бойових діях, мав поранення, довгий час лікувався. Після поранення у нього дуже болять ноги, тому він не може багато ходити і змушений їздити на скутері. ( а.с.50).

VІ. Норми права.

8. Наведене свідчить про публічно-правовий спір з приводу рішення суб`єкта владних повноважень у справі про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до положень статті 1 КУпАП основним завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ст. 6 Закону України "Про Національну поліцію" поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Національну поліцію" під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з частиною 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. №1306 (із змінами та доповненнями).

Відповідно до ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, -тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме, постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з статтею 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

За змістом статей 10, 11 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

При цьому, відповідно до статті 217 КУпАП посадові особи, уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, можуть накладати адміністративні стягнення, передбачені цим Кодексом, у межах наданих їм повноважень і лише під час виконання службових обов`язків.

Відповідно ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

У рішеннях Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції) неодноразово наголошував, що Суд та національні суди відповідної країни при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів: п.45 Рішення ЄСПЛ у справі «Бочаров проти України» від 17 червня 2011 року; п.75 Рішення ЄСПЛ у справі «Огороднік проти України» від 05 травня 2015 року; п.52 Рішення ЄСПЛ у справі «Єрохін проти України» від 15 лютого 2013 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен при вирішенні питань щодо його цивільних прав і обов`язків або встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рекомендації № R (91) 1 Комітету Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

V. Оцінка суду.

9. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як передбачено ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом; провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності; застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до статті 34 КУпАП обставинами, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) щире розкаяння винного; 2) відвернення винним шкідливих наслідків правопорушення, добровільне відшкодування збитків або усунення заподіяної шкоди; 3) вчинення правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання або при збігу тяжких особистих чи сімейних обставин; 4) вчинення правопорушення неповнолітнім; 5) вчинення правопорушення вагітною жінкою або жінкою, яка має дитину віком до одного року.

Законами України може бути передбачено й інші обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення. Орган (посадова особа), який вирішує справу про адміністративне правопорушення, може визнати пом`якшуючими і обставини, не зазначені в законі.

Відповідно до статті 35 КУпАП обставинами, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаються: 1) продовження протиправної поведінки, незважаючи на вимогу уповноважених на те осіб припинити її; 2) повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню; вчинення правопорушення особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення; 3) втягнення неповнолітнього в правопорушення; 4) вчинення правопорушення групою осіб; 5) вчинення правопорушення в умовах стихійного лиха або за інших надзвичайних обставин; 6) вчинення правопорушення в стані сп`яніння. Орган (посадова особа), який накладає адміністративне стягнення, залежно від характеру адміністративного правопорушення може не визнати дану обставину обтяжуючою.

Тобто при розгляді справи про адміністративне правопорушення, особа, яка ухвалює рішення про накладення адміністративного стягнення має врахувати всі обставини справи та згідно ст.ст.34,35 КУпАП особу правопорушника та наявність (чи відсутність) пом`якшуючих та обтяжуючих обставин у справі.

Перевіривши дії поліцейського під час винесення постанови серії ЕНА №2964606 від 02.09.24 р. суд приходить до висновку, що в діях поліцейського ОСОБА_2 порушень під час виявлення та оформлення правопорушення вчиненого ОСОБА_1 не вбачається.

Разом з тим, ОСОБА_1 є учасником бойових дій, має тяжке поранення, тривалий час лікувався, вчиненим ним правопорушенням не завдано жодної шкоди ні майну ні іншим учасникам дорожнього руху, а тому, на думку суду поліцейським ОСОБА_2 при розгляді справи про адміністративне правопорушення не враховано особу правопорушника та всі обставини справи, накладене адміністративне стягнення є надто суворим, не пропорційним вчиненому ОСОБА_1 правопорушенню, постановою поліцейського не мотивовано чому не можливо застосувати більш м`яке стягнення ніж штраф у сумі 3400 грн.

А відтак, на переконання суду, інспектор при розгляді справи про адміністративне правопорушення, діяв всупереч вимогам ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин та не врахував вимоги ст.ст.34-35 КУпАП.

Відповідно до ст.245 ч.2 п.2 КАС України, у разі задоволення позову, суд може визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт.

Вказане є достатньою підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення в частині накладення стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн за вчинення ОСОБА_1 правопорушення за ч.2 ст.126 КУпАП.

На підставі викладеного, та з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про необхідність надіслання справи про адміністративне правопорушення у відношенні позивача на новий розгляд до компетентного органу, а саме - до посадової особи Роменського РВП ГУНП в Сумській області.

Таким чином, адміністративний позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 5-10, 13, 14, 72-77, 94, 241 246, 250, 255, 293, 295 КАС України суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Поліцейського Роменського РВП ГУНП в Сумській області Каплун Валерій Володимирович про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справу про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2964606 від 02.09.2024 року, - задовольнити.

2. Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2964606 від 02 вересня 2024 року. Винесену старшим сержантом поліції Роменського РВП ГУНП в Сумській області Каплуном Валерієм Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 3400 гривень 00 копійок.

3. Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ч. 2 ст. 126 КУпАП направити на новий розгляд до Компетентної посадової особи Роменського РВП ГУНП в Сумській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту судового рішення через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Сумській області, місцезнаходження: вулиця Герасима Кондратьєва,23, м.Суми, 40000, .

Поліцейський Роменського РВП ГУНП в Сумській області Каплун Валерій Володимирович, місцезнаходження: м.Ромни, вул.Коржівська,107, Сумської області, 42000.

Повний текст рішення суду виготовлено 28 листопада 2024 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ