Справа № 280/9028/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

27 листопада 2024 року Справа № 280/9028/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83 ), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, 158-Б, м. Запоріжжя, 69057, ) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-2), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 серпня 2024 року № 98 щодо відмови в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із зарахуванням до страхового стажу періоду навчання з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року та періоду роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, та із зарахуванням до стажу роботи за Списком № 2 періодів роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, з 11 жовтня 1990 року по 01 липня 1994 року, з 05 лютого 1996 року по 09 вересня 1997 року, з 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 15 червня 1999 року по 25 травня 2000 року, з 12 квітня 2001 року по 26 лютого 2002 року, з 20 травня 2002 року по 28 лютого 2014 року, з 17 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, починаючи з 14 серпня 2024 року.

В обгрунтування позову вказано, що 08 серпня 2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2, яка з урахуванням принципу екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 серпня 2024 року № 98 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю у нього необхідного пільгового стажу з посиланням на статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Підставою відмови, в першу чергу, стало не зарахування до пільгового стажу роботи за довідками: № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, оскільки відсутній підсумок кількості пільгового стажу та відсутня інформація про реорганізацію ВАТ в ПРАТ; № 40 від 04 березня 2024 року, оскільки в довідці відсутні позиція пільгової професії. Також, з вищезазначеного рішення відповідача -1 позивачу стало відомо про незарахування до його страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, оскільки відсутні номер та дата наказу про звільнення з роботи, а також періоду навчання з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року, оскільки відсутня дата видачі диплому. Не погоджуючись з вказаним рішенням, вважаючи його протиправним та таким, що порушує його право на пенсійне забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи. Також, вказаною ухвалою судді від відповідачів витребувано копії матеріалів звернення позивача із заявою про призначення пенсії за віком, копію оскаржуваного рішення, а також розрахунок стажу позивача, здійсненого органами пенсійного фонду, здійсненого за результатами розгляду розгляду звернення позивача із заявою про призначення пенсії.

11 жовтня 2024 року на виконання вимог ухвали судді від 01 жовтня 2024 ркоу від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на адресу суду надійшли витребувані докази.

14 жовтня 2024 року представником Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області до суду через особистий кабінет в підсистемі «Електронний суд», разом із витребуваними доказами, подано відзив на позов, у якому вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області правомірно прийнято рішення № 98 від 16 серпня 2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 114 Закону України №1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та відповідного пенсійного віку. Звертає увагу суду на неможливість зарахування до пільгового стажу позивача періодів роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, з 11 жовтня 1990 року по 01 липня 1994 року, з 05 лютого 1996 року по 09 вересня 1997 року, з 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 15 червня 1999 року по 25 травня 2000 року, з 12 квітня 2001 року по 26 лютого 2002 року, з 20 травня 2002 року по 28 лютого 2014 року, з 17 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, оскільки надані позивачем уточнюючі довідки не відповідають вимогам Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. У задоволенні позову просить відмовити.

У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.

08 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за іком на пільгових умовах по Списку № 2.

Надана позивачем заява розглянута в порядку екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 серпня 2024 року № 98 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку із відстуністю необхідного пільгвого стажу.

Згідно вказаного рішення вік заявника становить 54 роки 11 місяців.

Страховий стаж позивача за вказаним рішенням становить 36 років, а пільговий

стаж - 11 років 6 місяців.

Також, позивача повідомлено про те, що за результатами розгляду документів доданих до заяви , до страхового стажу згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року не зараховано періоди:

- з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, оскільки-відсутні номер та дата наказу про звільнення з роботи. Для зарахування вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку;

- з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року період навчання, оскільки відсутня дата видачі диплому.

До пільгового стажу роботи не зараховано періоди згідно з довідками:

- № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, оскільки відсутній підсумок кількості пільгового стажу та відсутня інформації про реорганізацію ВАТ в ПРАТ;

- № 40 від 04 березня 2024 року, оскільки в довідці відсутня позиція пільгової професії.

Довідки не відповідають пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» (Додатку № 5).

Необхідний вік, страховий та пільговий стаж визначено на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058- страховий стаж повинен становити 30 років, пільговий стаж повинен становити 12 років 06 місяців.

Також, позивача повідомлено про те, що він матиме право пенсійної виплати з 14 серпня 2025 року.

Позивач, не погодившись з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-ІV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 114 Закону №1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі закон № 1788-XII ) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

02 березня 2015 року прийнятий Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII, яким пункт «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» викладено в такій редакції, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

В свою чергу, статтю 13 Закону № 1788-XII, рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною).

Порядок застосування статті 13 закону № 1788-XII визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України, закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23 січня 2020 року встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

пункт б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам».

Отже, у статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-XII до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за №213-VIII було встановлено пенсійний вік досягнення чоловіком 55 років, а також страховий стаж роботи для чоловіків не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців пільговий стаж.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за №213-VIII, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за №213-VIII у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак, оспорюваними положеннями Закону №213-VIII змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та права на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже, особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-XII у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за №213-VIII. Зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт «б»-«г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року за №213-VIII, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 листпоада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20 дійшла висновку, що застосуванню підлягають норми Закону №1788-XI з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, а не Закону №1058-IV.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України.

Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію у їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема чоловіки після досягнення 55 років, і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Так, згідно пункту 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Крім того, відповідно до пункту 20 Порядку № 637 для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки встановленого зразка підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року (приклади у додатках 1, 2).

Також пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

З вищевикладеного вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а уточнюючі довідки підприємств необхідні в разі відсутності відповідних відомостей у трудовій книжці.

В ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 стали висновки відповідача 1 щодо відсутності необхідного пільгового стажу у з`язку із незарахуванням до пільгового стажу періодів роботи згідно з довідками:

- № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, оскільки відсутній підсумок кількості пільгового стажу та відсутня інформації про реорганізацію ВАТ в ПРАТ;

- № 40 від 04 березня 2024 року, оскільки в довідці відсутня позиція пільгової професії.

Зі змісту трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року встановлені наступні записи про роботу позивача:

- 09 березня 1998 року прийнятий в сантехнічний цех газозварником по четвертому розряду у ВАТ «Запоріжтрансформатор;

- 02 червня 1998 року переведений у електрозварники по п`ятому розрядку;

- ь10 червня 1999 року позивач звільнений з вищезазначеної посади за власним бажанням;

- 06 вересня 2000 року прийнятий електрогазозварником на виробництві № 1 ТОВ «Крок Г.Т.»;

- 26 лютого 2002 року позивач звільнений з визезазначеної посади за згодою сторін.

При цьому, посада, яку займав позивач у період з 09 березня 1998 року по 01 червня 1998 року (газозварник) передбачена Списком № 2 розділу 33 620 постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі Постанова № 162).

Посада, яку займав позивач у період з 02 червня 1998 року по 10 червня 1999 року (електрогазозварник) передбачена Списком № 2 розділ 33 756 Постанови № 162.

Посада, яку займав позивач у період з 06 версеня 2000 року по 26 лютого 2002 року (електрогазозварник) передбачена Списком № 2 розділу 33 ЗАГАЛЬНІ ПРОФЕСІЇ (У ВСІХ ГАЛУЗЯХ ГОСПОДАРСТВА) постанови Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» (далі - Постанова № 36).

Таким чином, професія (посада) газозварник та електрогазозварник, за якою позивач працював у спірні періоди, передбачена Списком № 2.

Суд виходить з того, що трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності у ній відповідних записів та наявності суттєвих розбіжностей особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи повинна надати інші документи, зокрема довідки, уточнюючі характер роботи.

З огляду на це, визначальною ознакою є саме факт роботи на посадах із шкідливими і важкими умовами праці, що передбачені у Списку №2, характер такої роботи, які дають підстави для призначення пільгової пенсії.

Оскільки в трудовій книжці позивача наявна інформація про роботу з 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 06 версеня 2000 року по 26 лютого 2002 року на посаді газозварника та електрогазозварника, підстави для відмови в зарахуванні до пільгового стажу даних періодів роботи відсутні.

Посилання пенсійного органу на недотримання форми Додатку 5 при складанні довідки в частині відсутності підсумку кількості пільгового стажу, інформації про реорганізацію, відсутності позиції пільгової професії та посилань на певні норми законодавства, на думку суду, не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії, оскільки основним документом, який доводить наявність відповідного стажу є трудова книжка, а відомості, відображені у довідках, не спростовують її записи. Довідки № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, № 40 від 04 березня 2024 року, які містять інофрмацію щодо роботи позивача на посадах віднесених до Списку № 2 Постановами № 36, 162, підписані керівниками підприємств та містять печатки підприємств.

При цьому суд акцентує увагу органу пенсійного фонду на те, що Додатком № 5 до Порядку № 637 та Порядком № 637 зазначення інформації про реорганізацію підприємтсв в уточнюючих довідках не вимагається.

Графи з найменуванням «підсумок кількості пільгвоого стажу», про яку в оскаржуваному рішенні вказує відповідач 1, Додаток № 5 також не містить.

Суд зазначає, що Довідки № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, № 40 від 04 березня 2024 року, які надавались органу пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії за вком на пільгових умовах по Списку № 2 містять всю необхідну інофрмацію щодо роботи позивача на посадах віднесених до Списку № 2 Постановами №№ 36, 162.

З огляду на вказане, суд зазначає, що відповідач 1 безпідставно не зарахував до пільгового стажу позивача періоди його роботи з 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 06 версеня 2000 року по 26 лютого 2002 року за довідками № 1/09-22-119/5 від 28 лютого 2024 року, № 40 від 04 березня 2024 року. Відтак, вимоги позивача в частині зарахування вказаих періодів роботи до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по списку № 2, підлягають задоволенню.

Також, з наданого позивачем розрахунку стажу позивача вбачається, що до пільгового стажу позивача під час розгляду заяви про призначення пенсії за віком на пільговим умовах по Списку № 2 не враховано періоди роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року на посаді газорізалик, з 11 жовтня 1990 року по 01 липня 1994 року на посаді електрозварник, з 05 лютого 1996 року по 09 вересня 1997 року на посаді електрозварник, з 15 червня 1999 року по 25 травня 2000 року на посаді газоелктрозварник, які підтвердженні відповідними записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року, та які віднесені до Списку № 2 з урахуванням постанов № 1173, 162.

Підстав ддя незарахування вказаних періодів роботи до пільгового стажу позивача за Списком № 2 оскражуване в даній справі рішення не містить. Відтак, з метою ефективного захисту прав позивача вказі періоди роботи підлягають зарахуванню до його пільгового стажу.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги позивача щодо зарахування до його пільгового стажу періодів роботи з 20 травня 2002 року по 28 лютого 2014 року, з 17 липня 2014 року по 30 вересня 2014 року, оскільки з урахуванням наданого до суду розрахунку стажу позивача та наявних у трудовій книжці позивача записів про роботу (безробіття) вказані періоди роботи вже зараховані органом пенсійного фонду до пільгового стажу позивача.

Також, із оскаржувнаого у даній справі рішення вбачається, що за результатами розгляду документів доданих до заяви, до страхового стажу позивача згідно трудової книжки серії НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року не зараховано періоди:

- з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, оскільки-відсутні номер та дата наказу про звільнення з роботи. Для зарахування вказаного періоду необхідно надати уточнюючу довідку;

- з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року період навчання, оскільки відсутня дата видачі диплому.

Суд зазначає, що на час початку заповнення належної позивачу трудової книжки НОМЕР_2 від 17 липня 1987 рокуроку була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162).

Підпунктом 2.2. пункту 2 Інструкції №162 передбачалося, що заповнення трудової книжки вперше проводиться адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу.

Пунктом 2.3 Інструкції № 162 було визначено, що всі записи у трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, також по нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, кульковою або з пером ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Згідно з підпунктами 2.10 та 2.11. пункту 2 Інструкції №162 відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестата, посвідчення, диплома). Запис про незакінчену середню або незакінчену вищу освіті також може бути проведена лише на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу і т. п.). Професія або спеціальність записується у трудовій книжці на підстав документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року №656 Про трудові книжки робітників та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови Про трудові книжки робітників та службовців при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

З 29 липня 1993 року порядок ведення трудових книжок регулюється Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58 (далі - Інструкція №58), яка містить аналогічні вимоги щодо внесення записів до трудових книжок, що й Інструкція №162.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Разом з тим, у силу пункту 2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Згідно з абзацом 2 пункту 6.1 Інструкції №58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

З приписів порядку ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, що визначався Інструкцією, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 №58 вбачається, що заповнення трудової книжки здійснюється роботодавцем, а не працівником. Отже, відповідальним за заповнення трудової книжки вперше, в тому числі і внесення до трудової книжки записів щодо прийняття на роботу та звільнення з неї, є підприємство роботодавець, а відтак відсутня вина позивача в тому, що трудову книжку роботодавцем оформлено із порушенням.

Судом встановлено, що в трудовій книжці позивача НОМЕР_2 від 17 липня 1987 року, копія якої наявна в матеріалах справи, в розділі Відомості про роботу чітко по хронології відображено місце та роботу, яку виконував позивач у період з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року, наявний відтиск печатки.

Крім того суд зазначає, що позивач не може нести негативні наслідки у зв`язку із неправильним заповненням роботодавцем трудової книжки, як-то дописування записів про прийняття на роботу чи звільнення.

Наведене вище узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові № 687/975/17 від 21 лютого 2018 року, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання формальних вимог при заповненні трудової книжки. Пенсійний орган не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Зазначений висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року по справі № 754/14898/15-а.

Таким чином, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 25 квітня 2019 року у справі №593/283/17.

Відтак, період роботи позивача з 20 червня 1990 ркоу по 04 жовтня 1990 ркоу підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання за трудовою книжкою з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року, оскільки відсутня дата видачі диплома, суд зазначає наступне.

Згідно із записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 у період з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року позивач навчався в ПТУ № 2 м. Запоріжжя.

Дані записи відповідають вимогам заповнення трудової книжки, оскільки містить номер диплому, на підставі якого здійснено вказаний запис, а також найменування навчального закладу, а також період навчання.

Окрім того, як зазначалось судом раніше, з урахуванням Інстукцій №№ 162, 58 записи щодо навчання позивача вносились у трудову книжку роботодавцем, а не позивачем.

Суд зауважує, що згідно із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25 квітня 2019 року в справі № 593/283/17 та від 30 версеня 2019 в справі №638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами Пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

На працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку) за формальну неправильність оформлення досліджуваного документу, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства (висновок узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 687/975/17).

Суд вкотре наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи особи, а не дотримання усіх формальних вимог.

А тому, з огляду на викладене, відповідач 1 безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період навчання з з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року, у зв`язку із чим, вимоги позивача в частині зарахування періоду навчання до страхового стажу підлягають задоволеню.

Враховуючи вищевикладене, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від від 16 серпня 2024 року № 98 є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

Водночас, суд не повинен самостійно перераховувати відповідні періоди страхового або пільгового стажу, які мають значення для вирішення питання призначення, перерахунків або обчислення пенсій, оскільки такі повноваження належать саме пенсійному органу. Зважаючи на це, відповідач 1, як суб`єкт владних повноважень, який розглядав заяву позивача, за наслідками розгляду якої прийнято протиправне рішення, повинен перерахувати весь пільговий та страховий стаж роботи позивача із зарахуванням вищезазначеного стажу за цим рішенням, вирішивши питання призначення пенсії на пільгових умовах за наявності достатнього пільгового стажу відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зважаючи на це, суд вважає необхідним зобов`язати відповідача - 1 зарахувати позивачу до пільгового стажу період роботи 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 06 версеня 2000 року по 26 лютого 2002 року, з 11 жовтня 1990 року по 01 липня 1994 року, з 05 лютого 1996 року по 09 вересня 1997 року ,з 15 червня 1999 року по 25 травня 2000 року, до страхового стажу зарахувати період навчання з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року та період роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року згідно з записами трудової книжки, провести перерахунок усього страхового та пільгового стажу, включаючи зарахований за цим рішенням, та зобов`язати відповідача 1 вирішити питання призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 з 08 серпня 2024 року (дати подачі заяви) відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачі не довели обґрунтованість спірного рішення, доводи позивача належними доказами не спростували, позов слід задоволити частково.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Згідно із частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області як суб`єкта владних повноважень, яким прийнято протиправне рішення у відношенні позивача.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 серпня 2024 року № 98 щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні та виплаті пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період роботи 09 березня 1998 року по 10 червня 1999 року, з 06 версеня 2000 року по 26 лютого 2002 року, з 11 жовтня 1990 року по 01 липня 1994 року, з 05 лютого 1996 року по 09 вересня 1997 року, з 15 червня 1999 року по 25 травня 2000 року, а до страхового стажу ззарахувати період навчання з 15 січня 1990 року по 18 червня 1990 року та період роботи з 20 червня 1990 року по 04 жовтня 1990 року згідно з записами трудової книжки НОМЕР_2 , у зв`язку із чим провести перерахунок усього страхового і пільгового стажу, включаючи зарахований за цим рішенням № 280/9028/24.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вирішити питання щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 2 за заявою від 08 серпня 2024 року відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині рішеня суду у справі № 280/9028/24.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення виготовлено в повному обсязі та підписано 27 листопада 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов