Справа № 560/10581/24
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2024 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А.

за участю:секретаря судового засідання Коваль Д.Л. представника позивача Гречанюка А.В. представника відповідача Ткачук Н.І.
розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом, в якому просить:

1. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2024 № про нарахування податку на доходи фізичних осіб на суму 2 424 659 гривень 25 копійок та штрафних (фінансових) санкцій на суму 190 058 гривень 78 копійок, прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 03.04.2024 № про нарахування військового збору на суму 202 054 гривень 94 копійок та штрафних (фінансових) санкцій на суму 15 838 гривень 23 копійок, прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

3. Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмку) від 03.04.2024 № Ф- про нарахування єдиного соціального внеску на суму 543 907 гривень 38 копійок, прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

4. Визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 03.04.2024 № на суму 175 361 гривень 66 копійок, прийнятого Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області відносно фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої було складено акт від 22.02.2024 №3707/22-01-24-06/ НОМЕР_1 , та прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, рішення про застосування штрафних санкцій та податкову вимогу.

Щодо правомірності віднесення до витрат підприємця 9 772 244,01 грн., позивач вказує, що у своїй господарській діяльності ФОП ОСОБА_1 використовує спеціалізовані вантажні напівпричепи/причепи, спеціалізовані сідлові тягачі, спеціалізовані цистерни харчові, навантажувач телескопічний, трактор колісний, вантажний автокран, які у відповідності до чинного законодавства, не відносяться до основних засобів подвійного призначення, а є транспортними засобами спеціалізованого та спеціального призначення.

Щодо правомірності віднесення до витрат підприємця 715 588,02 грн. вартості придбання товарно-матеріальних цінностей, позивач вказує, що відображені у переліку товарно-матеріальні цінності використовувались позивачем в межах його господарської діяльності, зокрема для облаштування офісного приміщення, забезпечення робочими пристроями бухгалтерію, логіста, інженера, з метою оптимізації господарських витрат для прибирання (підмітання) території, ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, обігріву технічних приміщень, гаражів тощо.

Крім того, позивач вказує, що жодним нормативно-правовим актом складання актів введення в експлуатацію основних засобів не передбачено.

Щодо правомірності віднесення до витрат підприємця 2 982 497,11 грн. на придбання основних засобів, що підлягають амортизації то позивач вказує, що акт перевірки не містить детального опису суті податкового правопорушення.

Враховуючи вищезазначене, позивач вважає, що ним правомірно включено до загального складу витрати в сумі 13 470 329,14 грн., та як наслідок правильно визначено показник чистого річного оподаткованого доходу у періоді, що перевірявся.

Ухвалою суду від 26.07.2024 прийнято до провадження адміністративну справу. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Відповідач подав відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що відповідно до акту перевірки встановлено наступні порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 164.1. ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України в результаті чого в перевіряємому періоді занижено сукупний чистий дохід в сумі 13 470 329, 14 грн., відповідно підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в загальній сумі 2 424 659,25 грн.;

- п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177, пп. 1.4. п. 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, в перевіряємому періоді занижено показник чистого доходу, відповідно занижено суму військового збору за результатами річного декларування в сумі 202 054,94 грн.;

- п. 2 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в результаті чого занижено нарахування єдиного внеску за 2019-2022 роки в сумі 2 424 659,25 грн., та відповідно, підлягає донарахування 543 907,38 грн. єдиного внеску.

Так, відповідач зазначив, що транспортні засоби, що використовує позивач у своїй господарській діяльності, підпадають під визначення вантажних автомобілів подвійного призначення. Сідловий тягач в поєднанні із напівпричіпом є вантажним автомобілем, разом складають автомобільний поїзд та являються транспортним засобом, єдиним призначенням якого є перевезення вантажів.

Відтак, на переконання відповідача, сідловий тягач в поєднанні із напівпричіпом відносяться до категорії вантажних автомобілів, а тому витрати на їх утримання та технічне обслуговування не відносяться до витрат підприємця.

У зв`язку з цим, відповідно до підпунктів 177.4.5, 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України витрати на обслуговування та ремонт таких транспортних засобів не можуть бути включені до витрат фізичної особи-підприємця, що свідчить про завищення позивачем показників витрат за рахунок включення до їх складу суми витрат на транспортні засоби подвійного призначення.

Також відповідач зазначив, що ФОП ОСОБА_1 до перевірки надані первинні бухгалтерські документи (рахунки, товарні накладні, банківські документи та ін.) в підтвердження придбання ТМЦ, згідно яких позивачем включені до складу витрат у періоді, що перевірявся, придбані ТМЦ в загальній сумі 715588,02 грн.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження того, що ТМЦ, які зазначені в акті перевірки (наприклад: ванна з гідромасажем, телевізор, пральна та сушильна машини, стіл обідній, фітнес станція і т.д.) використано ним в господарській діяльності.

Таким чином, за твердженням контролюючого органу, на порушення п. 44.1 ст. 44, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст.177 ПК України ФОП ОСОБА_1 безпідставно віднесено до складу витрат 2019-2022 років придбання ТМЦ на загальну суму 715588,02 грн. (без ПДВ), які не пов`язані з провадженням господарської діяльності.

Відповідно до п.п. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, до складу витрат фізичної особи підприємця на загальній системі оподаткування не включаються, зокрема, витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації.

Відповідно до поданих до контролюючого органу податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2019-2022 роки, фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 віднесено до складу витрат придбання основних засобів, пов`язаних з господарською діяльністю, в сумі 2 982 497,11 грн. без ПДВ.

Також позивачем до перевірки надані первинні бухгалтерські документи (рахунки, товарні накладні, банківські документи та ін.) в підтвердження придбання основних засобів, згідно яких позивачем включені до складу витрат у періоді, що перевірявся. Однак, на переконання відповідача, на порушення п. 44.1 ст. 44, п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПК України, ФОП ОСОБА_1 безпідставно віднесено до складу витрат 2019-2022 років придбання основних засобів, пов`язаних з господарською діяльністю, які підлягають амортизації, на загальну суму 2 982 497,11 грн.

Позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказує, що відповідачем не здійснювався аналіз документів про списання товарно-матеріальних цінностей, а отже, відповідачем не встановлено факту, що запчастини згідно переліку в додатку №1 були використані позивачем саме на утримання транспортних засобів.

Крім того, позивач зазначив, що викладені відповідачем в акті перевірки висновки не враховують специфіки наявних у власності та користуванні ФОП ОСОБА_1 транспортних засобів, їх цільового призначення та сфери використання.

Відповідачем подано до суду додаткові пояснення, в яких вказує, що позивач мав право віднести до складу витрат лише амортизаційні відрахування з вартості придбання основних засобів, що використовується для ведення господарської діяльності, витрати на придбання якого підтверджені документально з відповідним веденням окремого обліку витрат, у відповідних періодах таких відрахувань.

Протокольною ухвалою від 11.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

Позивачем подано до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

Також зазначив, що витрати на придбання запчастин, автомобільних шин та паливно-мастильних матеріалів не належать до витрат на утримання вантажного автомобіля у розумінні положень чинного законодавства України, а тому мають включаються до підприємницьких витрат.

В судовому засіданні 12.11.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2019 по 31.12.2022 та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 по 31.12.2022.

За результатом перевірки складено акт від 22.02.2024 №3707/22-01-24-06/ НОМЕР_1 , в якому встановлено, зокрема, порушення:

- п. 44.1 ст. 44, п. 164.1. ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України в результаті чого в перевіряємому періоді занижено сукупний чистий дохід в сумі 13 470 329, 14 грн., відповідно підлягає донарахуванню податок на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування в загальній сумі 2 424 659,25 грн.;

- п. 164.1 ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177, пп. 1.4. п. 16-1 Підрозділу 10 «Інші перехідні положення» ПК України, в перевіряємому періоді занижено показник чистого доходу, відповідно занижено суму військового збору за результатами річного декларування в сумі 202 054, 94 грн.;

- п. 2 ст. 7, п. 5 ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в результаті чого занижено нарахування єдиного внеску за 2019-2022 роки в сумі 2 424 659,25 копійок, та відповідно, підлягає донарахування 543 907,38 грн. єдиного внеску.

На підставі акту перевірки контролюючим органом винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 03.04.2024 №, яким збільшено суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 614 718,03 грн. (основний платіж 2 424 659,25 грн., штрафні санкції 190 058,78 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 03.04.2024 №, яким збільшено суму військового збору в розмірі 217 893,17 грн. (основний платіж 202 054,94 грн., штрафні санкції 15 838,23 грн.);

- рішення від 03.04.2024 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 175361,66 грн.

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 03.04.2024 №Ф- на суму 543 907,38 грн.

Податкове повідомлення-рішення від 03.04.2024 № оскаржене в адміністративному порядку. Рішенням Державної податкової служби України від 24.06.2024 №19099/6/99-00-06-01-03-06 вказане податкове повідомлення-рішення залишене без змін, а скарга фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - без задоволення.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює ПК України, який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, яка пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з підпунктом 17.1.3 пункту 17.1 статті 17 ПК України платник податків має право обирати самостійно, якщо інше не встановлено цим Кодексом, метод ведення обліку доходів і витрат.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 ПК України.

Згідно з пунктом 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до пункту 177.4 статті 177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать, зокрема:

витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат (підпункт 177.4.1 пункту 177.4 статті 177 ПК України);

витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством (підпункт 177.4.2 пункту 177.4 статті 177 ПК України);

суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця (підпункт 177.4.3 пункту 177.4 статті 177 ПК України);

інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (підпункт 177.4.4 пункту 177.4 статті 177 ПК України).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" від 21.12.2016 №1797-VIII, пункт 177.4 статті 177 ПК України доповнено, зокрема, підпунктами 177.4.5-177.4.6, згідно з якими, зокрема, не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою-підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Згідно з підпунктом 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України зазначені у цій статті підприємці мають право (за власним бажанням) включати до складу витрат, пов`язаних з провадженням їх господарської діяльності, амортизаційні відрахування з відповідним веденням окремого обліку таких витрат. При цьому амортизації підлягають: витрати на придбання основних засобів та нематеріальних активів; витрати на самостійне виготовлення основних засобів, реконструкцію, модернізацію та інші види поліпшення основних засобів (крім поточного ремонту).

Не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду витрати на: проведення поточного ремонту, ліквідацію основних засобів (у частині залишкової вартості).

Не підлягають амортизації такі основні засоби: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові автомобілі.

Отже, об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб є чистий оподатковуваний дохід, який визначається як різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та не грошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з отриманням доходу у межах здійснюваної фізичною особою-підприємцем господарської діяльності. У податковому обліку понесені витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю. Платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 03.04.2024 №, яким позивачу збільшено суму податку на доходи фізичних осіб в розмірі 2 614 718,03 грн. (основний платіж - 2 424 659,25 грн., штрафні санкції 190 058,78 грн.), суд зазначає наступне.

Підставою винесення контролюючим органом оскаржуваного рішення, зазначено, що в порушення вимог п. 44.1 ст. 44, п. 164.1. ст. 164, п. 177.2, пп. 177.4.5. п. 177.4 ст. 177 ПК України ФОП ОСОБА_1 у період з 01.01.2019 по 31.12.2022 завищено показник витрат на придбання ТМЦ в загальній сумі 13 470 329,14 грн., у т.ч.:

- за рахунок віднесення до витрат придбання ТМЦ на утримання основних засобів подвійного призначення в сумі 9772244,01 грн.;

- за рахунок віднесення до витрат придбання ТМЦ, які не пов`язані з провадженням господарської діяльності, в сумі 715 588,02 грн.;

- за рахунок за рахунок віднесення до витрат придбання основних засобів, пов`язаних з господарською діяльністю, які підлягають амортизації в сумі 2 982 497,11 грн.

Щодо завищення витрат фізичної особи-підприємця на 9 772 244,01 грн. у зв`язку з віднесенням до складу витрат, пов`язаних з утриманням основних засобів подвійного призначення, а саме запасних частин, мастил, автомобільних шин тощо, суд зазначає наступне.

Позивач є власником таких транспортних засобів: навантажувач телескопічний марки MANITOU, цистерна харчова марки HAZ 3307 SPH, цистерна харчова марки ГАЗ - 3309, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова марки BODEX, цистерна харчова марки RENAULT, ПР цистерна харчова Е причіп марки MAFA, цистерна С вантажний марки DAF, загальний вантажний платформа марки Урал 375Д, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки MAN, вантажний самоскид марки ЗІЛ ММХ, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки BURG, вантажний цистерна харчова марки RENAULT, напівпричіп цистерна Е марки MENCI, вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки TECNOCAR, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки SCHRADER, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки SCHRADER, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки SCHRADER, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки SCHRADER, вантажний сідловий тягач Е марки DAF, вантажний цистерна харчова марки MAN, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки DAF, вантажний цистерна харчова марки DAF, напівпричіп цистерна харчова - Е марки SKIBICKI, напівпричіп цистерна харчова - Е марки BERGER, вантажний сідловий тягач Е марки MERCEDES BENZ, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, вантажний спеціалізований сідловий тягач Е марки DAF, вантажний автокран марки КРАЗ 250-010, напівпричіп цистерна харчова - Е марки MENCI, напівпричіп цистерна харчова - Е марки MENCI, напівпричіп самоскид Е марки SCHMITZ, вантажний спеціалізований сідловий тягач марки DAF, спеціалізований вантажний спеціалізований цистерна марки SKANIA, напівпричіп спеціалізований цистерна марки BODEX, напівпричіп спеціалізований цистерна марки PANISSARS, вантажний спеціалізований цистерна АС марки ГАЗ 53Б, напівпричіп спеціалізований цистерна марки PANISSARS, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова - Е марки STOKOTA, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки MAN, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки VOLVO, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки TERBERG, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки VOLVO, спеціалізований вантажний цистерна харчова марки DAF, спеціалізований вантажний цистерна харчова - Е марки CARDI, спеціалізований вантажний контейнеровоз - С марки DAF, спеціалізований вантажний контейнеровоз - С марки KRONE, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова Е марки VAN HOOL, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, сідловий тягач Е марки MAN, спеціалізований напівпричіп цистерна харчова Е марки BLS, спеціалізований напівпричіп контейнеровоз марки KRONE, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний цистерна харчова Е марки VOLVO, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, спеціалізований вантажний сідловий тягач Е марки DAF, трактор колісний Беларус 892.

Висновками акту перевірки не заперечується той факт, що вказані транспортні засоби використовувались позивачем для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до матеріалів справи позивачем були придбані та оплочені у ТОВ «КПП Центр», ТОВ «Дівітракс», ТОВ «Спецтранстех», ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 тощо, запасні частини на автомобілі та автомобільні шини, що підтверджується дослідженими під час перевірки та відображеними в акті перевірки відомостями.

Загальна сума витрат, понесених позивачем на придбання запасних частин та автомобільні шин для транспортних засобів становить 9 772 244,01 грн.

В акті перевірки контролюючий орган зазначив, що позивачем було віднесено до складу витрат витрати на утримання основних засобів подвійного призначення (вартість придбаних запасних частин для транспортних засобів), що, на думку відповідача, не відповідає вимогам на пп.177.4.5, 177.4.6. п.177.4 ст.177 ПК України.

Разом з тим, суд зазначає, що Податковий кодекс України не містить визначення, що саме розуміється під терміном «утримання основних засобів», а що вважається «ремонтом», які ж витрати слід вважати витратами на утримання автомобіля, а які витрати відносяться до його ремонту, оскільки наслідки понесення цих витрат в податковому обліку є різними, одні витрати відносяться на власні витрати фізичної особи-підприємця, а інші - ні.

У розумінні ПК України витрати на утримання основних засобів подвійного призначення та витрати на проведення ремонту основних засобів мають різний податковий облік.

В п.п. 26 п. 6 Правил експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року № 550 (далі - Правила № 550), під терміном «утримання транспортного засобу» розуміється забезпечення державної реєстрації, дотримання умов безпечності технічного та санітарного стану, проведення обов`язкового технічного контролю, своєчасного виконання технічного обслуговування і ремонту, охорони, передання транспортного засобу та його швидкозношуваних складників на утилізацію або видалення відповідно до законодавства.

Таким чином, поняття «технічного обслуговування» та «ремонту» у сфері, яка є об`єктом регулювання Правил № 550, є одним із засобів утримання транспортного засобу.

Поняття термінів «технічне обслуговування» та «ремонт» наведене у п. 1.3 розділу 1 Положення про технічне обслуговування і ремонт дорожніх транспортних засобів автомобільного транспорту, затвердженого наказом Мінтрансу України від 30.03.1998 року № 102 (далі - Положення № 102): технічне обслуговування - це комплекс операцій чи операція щодо підтримки працездатності або справності виробу під час використання за призначенням, зберігання та транспортування; ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або працездатності виробів та відновлення ресурсів виробів чи їх складових частин (розподіляють види ремонту - капітальний і поточний). Поточний ремонт - ремонт, який виконується для забезпечення або відновлення працездатності виробу і полягає в заміні і (або) відновленні окремих частин (може виконуватись заявочно або за результатами діагностування агрегатним, знеособленим та іншими методами).

Переліки робіт, які зазвичай здійснюють під час проведення технічного обслуговування, наведено в п. 3.5 Положення № 102, які включають: перевірку технічного стану; виконання робіт щодо підтримування належного зовнішнього вигляду; заправлення експлуатаційними рідинами; усунення виявлених несправностей; санітарну обробку транспортного засобу.

Згідно з п.п. 1, 2 Правил № 550 вони визначають механізм організації безпечного утримання колісних транспортних засобів (КТЗ) категорій М, N, О впродовж експлуатаційного життєвого циклу автомобільним перевізником (їх власником, орендарем), автомобільним самозайнятим перевізником, а також підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності. Ці Правила можуть використовуватися підприємствами автомобільного сервісу. Ці Правила поширюються на суб`єктів господарювання, які організовують або здійснюють роботи у сфері технічної експлуатації колісних транспортних засобів (придбання-продаж, утримання, передання на утилізацію колісних транспортних засобів або їх частин).

Таким чином, термін «утримання транспортного засобу», яким керувався контролюючий орган при проведенні перевірки платника податків, використовується виключно для тлумачення правовідносин, які регулюються Правилами експлуатації колісних транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 26.07.2013 року № 550, а не правовідносин зі сплати податків, зборів та інших загальнообов`язкових платежів фізичними та юридичними особами.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2021 у справі №540/1898/19 суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанції про те, що "утримання транспортного засобу" це витрати (на паливо, запасні частини, шини, акумулятори) понесені позивачем у ході господарської діяльності (підтверджені актами списання товарно-матеріальних цінностей), що стосуються конкретних ТМЦ, та не є витратами на певні види робіт при здійсненні комплексу операцій з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів або їх реєстрації та охорони, утилізації або видалення, на них не поширюється дія підпункту 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 ПК, а тому вони мають включатися до підприємницьких витрат.

Крім того, вимоги чинного законодавства, у тому числі Податковий кодекс України, не містить визначення (критеріїв), за яких обставин (умов) основні засоби подвійного призначення визначаються такими, що мають ознаки подвійного призначення, які б відповідно мали визначати на які цілі вантажні автомобілі можуть використовуватись частково/повністю фізичною особою-підприємцем, якщо їх власником є фізична особа.

При цьому, не заперечуючи використання автомобілів у господарській діяльності, відповідач під час здійснення перевірки, керуючись власними переконаннями, дійшов до висновку, що транспортні засоби, які позивач використовує у своїй підприємницькій діяльності, є основними засобами подвійного призначення.

Слід вказати, що Податковий кодекс України не містить визначення поняття «основні засоби подвійного призначення».

Згідно з пп. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство України ґрунтується на такому принципі, як презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що Законом України від 16.01.2020 року № 466-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» у пп. пп. 177.4.5 та 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 ПК України слова «подвійного призначення» виключено, а у пп. 177.4.6 внесено правило, що витрати проведення з поточного ремонту основних засобів не підлягають амортизації та повністю включаються до складу витрат звітного періоду. Крім цього, з переліку основних засобів, які не підлягають амортизації, виключено вантажні автомобілі.

Отже, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, вправі відносити до складу витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, вартість матеріалів, комплектуючих виробів, запасних частин та інших матеріалів, а також витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів.

З огляду на встановлені обставини, висновок відповідача про неправомірність включення позивачем витрат на придбання запчастин, автомобільних шин та паливно-мастильних матеріалів є помилковим, оскільки вони не належать до витрат на утримання вантажного автомобіля у розумінні вищевказаних положень чинного законодавства, а тому мають включаються до підприємницьких витрат.

Щодо правомірності віднесення позивачем до складу витрат за 2019 2022 роки придбання ТМЦ, які не пов`язані з провадженням господарської діяльності на загальну суму 715 588,02 грн. (без ПДВ), суд зазначає наступне.

Згідно з підпунктом 177.4.5 пункту 177.4 статті 177 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою підприємцем.

Як встановлено перевіркою, позивачем було придбано у ТОВ "Інстал Поділля" глибинний насос SQ 3-65 1.15Kw 200-240V 50/60 Гц на суму (без ПДВ) 21380,37 грн., у ТОВ "Синтез Агро" було придбано два грядоутворювачі з укладачем плівки та крапельної стрічки у 2 лінії на загальну суму (без ПДВ) 90000,00 грн.; у ТОВ "ОЗС" було придбано два кормороздавачі КТУ-10А на загальну суму (без ПДВ) 62500,00 грн.; у ПТК у вигляді ТОВ «Агромат» було придбано ванну з гідро та аеромасажем та дизінфекцією 180*180 на суму (без ПДВ) 207601,20 грн.; у ТОВ «Епіцентр К» було придбано телевізор 75 Samsung QE75Q80AAUXUA на суму (без ПДВ) 84165,83 грн., машину сушильну Samsung DV90T5240AT/UA на суму (без ПДВ) 25499,98 грн., машину пральну Samsung WW90T554CATIUA на суму (без ПДВ) 25499,98 грн., шафу вбудовану електричну ELECTROLUX OKC 5H50Х на суму (без ПДВ) 20536,73 грн., у ТОВ «Д2 Інтер`єр» було придбано стіл розкладний обідній Concepto Fjord Golden Rivers 200-300 см на суму (без ПДВ) 42123,77 грн., у ТОВ «Спортмаркет Україна» було придбано дві фітнес станції InterAtletika Maxima на загальну суму (без ПДВ) 74 833,34 грн., у ПТК у вигляді ТОВ «Агромат» було придбано дзеркальну шафу Emesto 500х700 на суму (без ПДВ) 61446,82 грн.

Суд зазначає, що господарською діяльністю згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Позивач вказує, що відображені в акті про результати документальної планової виїзної перевірки товарно-матеріальні цінності переважно використовувались в межах його господарської діяльності, зокрема для облаштування офісного приміщення, забезпечення робочими пристроями бухгалтерію, логіста, інженера, з метою оптимізації господарських витрат для прибирання (підмітання) території, ремонту та технічного обслуговування транспортних засобів, обігріву технічних приміщень, гаражів тощо.

На переконання контролюючого органу, позивачем не надано конкретних доказів (актів введення в експлуатацію ТМЦ, акти виконаних робіт конкретним ТМЦ і таке інше) в підтвердження їх використання в господарській діяльності.

Водночас, суд вважає, що такі товарно-матеріальні цінності, як грядоутворювач з укладачем плівки та крапельної стрічки у 2 лінії, кормороздавач за своїми властивостями придатні до використання у господарській діяльності за кодами КВЕД 01.61 «Допоміжна діяльність у рослинництві», 77.31 «Надання в оренду сільськогосподарських машин і устатковання», які також є видами діяльності позивача.

Також зважаючи на те, що у власності позивача знаходяться нежитлові приміщення (офіс, гараж, склад), які використовуються останнім у господарській діяльності, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які підстави вважати що телевізор, стіл розкладний (обідній), шафа вбудована електрична, дзеркальна шафа тощо, не було використано позивачем в господарській діяльності, оскільки останні могли бути використанні, зокрема, для облаштування офісного приміщення.

Відповідачем не надано будь-яких доказів на спростування доводів позивача стосовно використання згаданих ТМЦ у його господарській діяльності, а тому висновки, викладені в акті перевірки щодо того, що ці ТМЦ не використовуються у її господарській діяльності, є лише припущенням відповідача.

З огляду на встановлені обставини, висновок відповідача про неправомірність включення позивачем витрат на придбання зазначених вище ТМЦ також є помилковим.

Стосовно віднесення позивачем до витрат придбання основних засобів, пов`язаних з господарською діяльністю у ТОВ «Украгрозапчастина», ТОВ «Керзер», ТОВ фірма «Дівітракс», ТОВ «КПП Центр», ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Інстал Поділля», ТОВ «Алло» тощо, суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 ПК України основні засоби - матеріальні активи, у тому числі запаси корисних копалин наданих у користування ділянок надр (крім вартості землі, незавершених капітальних інвестицій, автомобільних доріг загального користування, бібліотечних і архівних фондів, матеріальних активів, вартість яких не перевищує 20000 гривень, невиробничих основних засобів і нематеріальних активів), що призначаються платником податку для використання у господарській діяльності платника податку, вартість яких перевищує 20000 гривень і поступово зменшується у зв`язку з фізичним або моральним зносом та очікуваний строк корисного використання (експлуатації) яких з дати введення в експлуатацію становить понад один рік (або операційний цикл, якщо він довший за рік).

Так, відповідно до пп. 177.4.5 п. 177.4 ст. 177 ПКУ передбачено, що не включаються до складу витрат підприємця, зокрема, витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації.

В свою чергу, відповідно до підпункту 177.4.6 пункту 177.4 статті 177 ПК України не підлягають амортизації такі основні засоби подвійного призначення: земельні ділянки; об`єкти житлової нерухомості; легкові та вантажні автомобілі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що не включаються до складу витрат підприємця у період, що перевірявся, витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, а саме тих, які визначені у статті 177 ПК України: земельних ділянок, об`єктів житлової нерухомості, легкових та вантажних автомобілів.

З акту перевірки слідує, що контролюючий орган вважає безпідставним включення позивачем до складу валових витрат сум, сплачених за придбання підмітальної машини вартістю 129166,70 грн., компресора вартістю 21475,30 грн., ноутбука вартістю 23000,00 грн., осушувача паперового вартістю 21539,25 грн., генератора вартістю 538871,70 грн тощо.

Контролюючий орган вказує на те, що зазначені вище товарно-матеріальні цінності є основними засобами, які пов`язанні з господарською діяльністю та підлягають амортизації, а тому не можуть включатися до складу витрат придбання основних засобів.

Проте, такі посилання контролюючого органу є безпідставними, з огляду на відсутність законодавчо встановленої форми ведення обліку вартості, яка амортизується, для фізичних осіб - підприємців.

В пункті 2 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013, визначено, що його норми застосовуються до фінансової звітності і консолідованої фінансової звітності юридичних осіб усіх форм власності (крім банків та бюджетних установ), які зобов`язані подавати фінансову звітність згідно із законодавством.

Крім того, ч.1 ст.2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначає, що Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правової форми і форми власності, на філії та представництва юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність, а також на операції з виконання державного та місцевих бюджетів і складання фінансової звітності про виконання бюджетів з урахуванням бюджетного законодавства.

Таким чином, для фізичних осіб підприємців не передбачено порядку ведення обліку вартості, яка амортизується.

Отже, посилання контролюючого органу на те, що позивач не мав право включати вартість цих товарів до складу витрат придбання основних засобів, пов`язаних з господарською діяльністю, які підлягають амортизації є безпідставними.

Відтак, податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 03.04.2024 року № , яким збільшено суму грошового зобов`язання позивачу за платежем «Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 2 614 718,03 грн., із яких 2 424 659,25 грн. за основним зобов`язанням, 190058,78 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями), є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення форми «Р» № від 03.04.2024 за платежем військовий збір на загальну суму 217 893,17 грн. (основний платіж 202 054,94 грн., штрафні санкції 15 838,23 грн.), суд зазначає наступне.

Відповідно до підпункту 16-1.1.1 підпункту 16-1.1 статті 16-1 розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

При цьому, об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про протиправність нарахування позивачеві податку на доходи фізичних осіб відповідно до податкового повідомлення-рішення від 03.04.2024 року № , у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення № від 03.04.2024 за платежем військовий збір на загальну суму 217 893,17 грн., також підлягає скасуванню, оскільки має похідний характер від суми нарахованого доходу.

Щодо позовних вимог в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2024 про сплату боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування у сумі 543 907,38 грн. та рішення № від 03.04.2024 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску на суму 175 361,66 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Водночас, за змістом частини 3 статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим законом, є недоїмкою та стягується з урахуванням пені та застосуванням штрафів.

Суд відхиляє доводи контролюючого органу з приводу несплати позивачем єдиного соціального внеску, оскільки викладеним вище спростовані висновки акту перевірки від 22.02.2024 №3707/22-01-24-06/ та встановлено відсутність у відповідача підстав для збільшення позивачу суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб. Тому всі наступні висновки контролюючого органу з приводу несплати єдиного соціального внеску, а також штрафних санкцій є помилковими, оскільки всі донарахування були здійснені на його підставі.

Тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 03.04.2024 та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2024 також є необґрунтованими та протиправними, а тому, їх слід скасувати.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Позивач сплатив судовий збір у розмірі 12112 грн., тому ці витрати слід присудити на його користь.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 03.04.2024.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області № від 03.04.2024.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 03.04.2024.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Хмельницькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 03.04.2024.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 12112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Хмельницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 25 листопада 2024 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління ДПС у Хмельницькій області (вул. Пилипчука, 17,м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29001 , код ЄДРПОУ - 44070171)

Головуючий суддя Д.А. Божук