Справа № 380/15973/24
Суддя: Кондратюк Юлія Степанівна
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Львів

27 листопада 2024 рокусправа № 380/15973/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кондратюк Ю.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 31.01.2020 по 21.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 31.01.2020 по 31.12.2020 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2020 за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2021 за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022р. за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2023 по 31.12.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення військовослужбовця за період з 01.01.2024 по 21.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2024 за ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невидачі ОСОБА_1 довідки про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 21.07.2024;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_1 довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 21.07.2024;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, що належало до видачі станом на 21.07.2024;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за неотримане речове майно за період з 31.01.2020 по 21.07.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період проходження військової служби з 31.01.2020 по 21.07.2024.

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для інших населених пунктів за 2020 рік у розмірі 1900.00 грн щомісяця, за період з 31.01.2020 по 31.12.2020;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для інших населених пунктів за 2021 рік у розмірі 1900.00 грн. щомісяця, за період з 01.01.2021 по 31.12.2021;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для інших населених пунктів за 2022 рік у розмірі 1900.00 грн. щомісяця, за період з 01.01.2022 по 31.12.2022;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для інших населених пунктів за 2023 рік у розмірі 1900.00 грн. щомісяця, за період з 01.01.2023 по 31.12.2023;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за піднайом житла у розмірі, визначеному законодавством, виходячи з норм грошової компенсації для інших населених пунктів за 2024 рік у розмірі 3028.00 грн. щомісяця, за період з 01.01.2024 по 21.07.2024;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки за 20 діб у 2020 році, за 20 діб у 2021 році, за 30 діб у 2022 році; за 30 діб у 2023 році та за 30 діб у 2024 році;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки за 20 діб у 2020 році, за 20 діб у 2021 році, за 30 діб у 2022 році; за 30 діб у 2023 році та за 30 діб у 2024 році;

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки;

- зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки;

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту;

- зобов?язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту згідно з пп. 8 п. 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 у розмірі 16216 (шістнадцять тисяч двісті шістнадцять) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що позивач починаючи з 31.01.2020 проходив військову службу по контракту у Військовій частині НОМЕР_1 . Вважає, що під час проходження військової служби відповідачем з порушенням норм законодавства здійснювалось нарахування та виплата грошового забезпечення. Так, у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 №220 від 21.07.2024 частково визначено розміри та види грошового забезпечення, що підлягають виплаті позивачу у зв`язку із виключенням зі списків особового складу, проте, ані станом на дату видання зазначеного наказу, ані станом на день звернення до суду з позовною заявою грошові кошти визначені у наказі не виплачено. Грошове забезпечення позивача розраховано на підставі показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2018, а не на 01 січня кожного поточного календарного року. Оскільки у позивача наявне право на отримання грошової компенсації за неотримане речове майно, то відповідно позивач має право на отримання і довідки про вартість речового майна, що належить до видачі. Також зазначає, що у позивача наявні правові підстави для отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцям після укладення першого контракту.

Вважаючи поведінку відповідача щодо неповноти розрахунку з ним протиправною, просить позов задовольнити повністю.

Ухвалою судді від 01.08.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі.

19.08.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що позивачем приховано ряд обставин, у зв`язку з наявністю яких він не набув права на отримання частини оспорюваних ним видів виплат та компенсацій.

Після прибуття до військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 та написання ним рапорту на виплату такої грошової допомоги командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ (по стройовій частині) від 28.09.2020 №224, яким встановлено Відповідно до наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 та вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», нижчепойменованим військовослужбовцям виплатити одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в сумі: солдату ОСОБА_1 в розмірі 14 096,00 гривень. Таким чином, оспорювана винагорода після укладення першого контракту є виплаченою.

З метою отримання грошової компенсації за піднайом житла, ОСОБА_1 в оспорюваний ним період проходження військової служби зобов`язаний був звернутись з рапортом на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 про виплату йому компенсації за піднайом. Тільки на підставі такого рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 могло бути видано наказ про виплату такої компенсації. Однак, позивач в ході проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з таким рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 не звертався, відомості про реєстрацію та розгляд такого рапорту відсутні.

При вирішенні справи щодо всіх заявлених позовних вимог військова частина НОМЕР_1 просить Суд врахувати наступні обставини, що були безпосередньою причиною позбавлення або зменшення суми виплат позивачу. 20 грудня 2022 року солдат ОСОБА_1 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №348 (по стройовій частині) встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення.

На підставі повідомлення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 стосовно ОСОБА_1 . В подальшому вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року у справі №303/4173/24 щодо ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 01 рік.

Після зазначених обставин, солдат ОСОБА_1 вперше повернувся до військової частини НОМЕР_1 тільки 16 липня 2024 року.

Таким чином, позивач не проходив військову службу в період часу з 20 грудня 2022 року по 16 липня 2024 року, не отримував грошового забезпечення, а отже і позовні вимоги щодо нарахування будь-яких виплат грошового забезпечення та компенсацій в цей період.

Таким чином, солдат ОСОБА_1 був звільнений з військової служби 20 липня 2024 року у зв`язку з негативними обставинами (притягненням до кримінальної відповідальності), що потягли відповідні наслідки відносно нарахування сум грошового забезпечення та компенсацій при звільненні з військової служби, що чітко передбачено чинним законодавством.

Враховуючи той факт, що позивач в період з 20 грудня 2022 року по 16 липня 2024 року військову службу не проходив, цей строк не зараховується до строку військової служби, строку контракту, був звільнений з військової служби 20 липня 2024 року, відповідно ним не набуто право на грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік, права на щорічну відпустку за 2024 рік не набув, так як прослужив у 2024 році 5 днів.

Компенсація за всі види невикористаних відпусток позивачу виплачена в повному обсязі.

Також зазначає, що грошове забезпечення не може бути розраховане як множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 постанови, оскільки таке множення передбачається «не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати» та у самих додатках існує згадка про показник, який не застосується при обрахунках мінімальна заробітна плата.

Ухвалою суду від 22.11.2024 про роз`єднання позовних вимог виділено у самостійне провадження з матеріалів справи №380/15973/24 позовні вимоги: визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 29.08.2022 по 08.12.2022 в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану" № 168 від 28.02.2022, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров?я; зобов?язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду за період з 29.08.2022 по 08.12.2022 в розмірі 100 000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім?ям під час дії воєнного стану" №168 від 28 лютого 2022 року, на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та у відпустках за станом здоров`я.

З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.11.2019 позивач прийнятий на підставі контракту на військову службу за контрактом Командиром Військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 .

В подальшому наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2020 №28 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 січня 2020 року №11-рс на посаду навідника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 31 січня 2020 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31 січня 2020 року №19-рс призначити на посаду гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, ВОС 103061, вважати, що справи та посади прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою та зарахувати до сил та засобів операції об`єднаних сил ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Донецької та Луганської областей. Таким чином, до військової частини НОМЕР_1 він був переведений з військової частини НОМЕР_2 .

Видано наказ (по стройовій частині) від 28.09.2020 №224, яким встановлено відповідно до наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 та вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», нижчепойменованим військовослужбовцям виплатити одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в сумі: Солдату ОСОБА_1 в розмірі 14 096,00 гривень.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №348 (по стройовій частині) позивача встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №359 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 як такого, що самовільно залишив військову частину, увільнено від займаної посади і вважається таким, що знаходиться в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

На підставі викладених обставин командиром військової частини НОМЕР_1 здійснено повідомлення органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. На підставі повідомлення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 стосовно ОСОБА_1 .

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2024 у справі №303/4173/24 щодо ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 01 рік.

Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 24.06.2024 року №303/4173/24/14086/2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2024 №214 встановлено солдата ОСОБА_1 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважати таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 16 липня 2024 року та поновити виплату грошового забезпечення з 16 липня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2024 №220 (далі наказ №220) солдата ОСОБА_1 , колишнього гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 липня 2024 року №204-РС з військової служби на підставі статті 26 частини 1 пункту "а" у запас), частини 5 пункту 3 підпункту «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232 - XII зі змінами. З 20 липня 2024 року виключити зі списків особового складу частини та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо неповноти нарахування усіх сум грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Змістом спірних правовідносин, які склалися між сторонами, є розрахунок основного розміру грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення без врахування розміру прожиткового мінімуму, встановленого на кожен рік; видача довідки про вартість речового майна, та нарахування компенсації за неотримане речове майно; нарахування та виплата позивачу грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період проходження військової служби; належне нарахування та здійснення виплат під час проходження військової служби.

До вказаних правовідносин суд застосовує такі положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704) затверджено тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів, схеми тарифних розрядів, тарифних коефіцієнтів, додаткові види грошового забезпечення, розміри надбавки за вислугу років.

Згідно з п. 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Додатком 1 до Постанови № 704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

21.02.2018 Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 103, пунктом 6 якої внесено зміни, відповідно до яких п. 4 Постанови № 704 викладено в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».

Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 зауважив, що на момент набрання чинності Постановою № 704 (01.03.2018) п. 4 цієї постанови було викладено в редакції змін, передбачених п. 6 постанови № 103, а саме: «4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».

Тобто, станом на 01.03.2018 п. 4 Постанови № 704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

Водночас, Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі Закон №2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій.

Відповідно до ст. 1 Закону №2017-III державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.

Базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (ст. 6 Закону № 2017-III).

Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються Державний бюджет України і бюджетна система України (п. 1) та порядок встановлення державних стандартів (п. 3).

Таким чином, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.

Пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23.11.2018 № 2629-VIII було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.

У свою чергу, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 № 294-IX (надалі - Закон № 294-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15.12.2020 № 1082-IX (далі Закон № 1082-IX), Закон України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» від 02.12.2021 № 1928-IX (далі - Закон № 1928-IX) та Закон України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» від 03.11.2022 №2710-ІХ таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2018, 2020, 2021, 2022 та 2023 роки відповідно, не містять.

Таким чином, положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.

Відповідно до ст. 7 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19).

Отже, з огляду на передбачені в ч. 3 ст. 7 КАС України правила, а також враховуючи те, що з 01.01.2020 положення п. 4 Постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідають правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для розрахунку посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних відносин належить застосувати п. 4 Постанови № 704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-IX, Закону № 1082-IX, Закону № 1928-IX, із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).

Отже, перерахунок грошового забезпечення позивача потрібно здійснити з 01.01.2020.

Ураховуючи наведене в сукупності, суд виснує, що відповідач, застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням за відповідною посадою позивача такої розрахункової величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018, діяв протиправно.

Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 15.03.2023 у справі № 420/6572/22, від 02.08.2022 у справі № 440/6017/21 та від 12.09.2022 у справі № 500/1813/21, які в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при розгляді цієї справи.

Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з ч. 3 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям виплачуються грошова допомога на оздоровлення та державна допомога сім`ям з дітьми в порядку і розмірах, що визначаються законодавством України.

У силу приписів розділу XXIII «Виплата грошової допомоги для оздоровлення» Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (далі - Порядок № 260), розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Відповідно до розділу XXIV «Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Отже, виплата грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань - безпосередньо залежить від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням.

Разом з цим, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», яка набрала чинності 20.05.2023, було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та внесено зміни до пункту 4постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», шляхом викладення абзацу першого в такій редакції:

« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».

Суд вказує, що коментована Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023. При цьому, жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема й у період з 29.01.2020, дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за № 103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.

За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.

Так, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.

Водночас, Кабінетом Міністрів України в Постанові № 481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, за період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/6453/18) до 12.05.2023 (дня прийняття Постанови № 481).

Отже, зважаючи на відсутність в Постанові № 481 приписів про її застосування з іншої дати, ніж дати набрання чинності, в суду, станом на час вирішення цього спору, нема підстав для висновку, відмінного від вищевикладеного, згідно усталеної практики Верховного Суду.

Схожа правова позиція щодо дії вищевказаної постанови в часі була висловлена Верховним Судом в постанові від 02.04.2024 у справі № 340/608/23.

Отже, стосовно позовних вимог про нарахування грошового забезпечення позивачу за період з 31.01.2020 по 21.07.2024 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи у відповідному році, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №348 (по стройовій частині) позивача встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2022 №359 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 як такого, що самовільно залишив військову частину, увільнено від займаної посади і вважається таким, що знаходиться в розпорядженні військової частини НОМЕР_1 .

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.05.2024 у справі №303/4173/24 щодо ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 1 рік. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 24.06.2024 №303/4173/24/14086/2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2024 №214 встановлено солдата ОСОБА_1 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважати таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 15 липня 2024 року та поновити виплату грошового забезпечення.

Вказане в сукупності зумовлює висновок суду про наявність у позивача права на перерахунок та виплату із 01.01.2020 по 20.12.2022 (день самовільного залишення військової частини та призупинення виплати грошового забезпечення) грошового забезпечення, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно, тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 21.07.2024, та нарахування та виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно за період з 31.01.2020 по 21.07.2024, суд зазначає таке.

За змістом ч. 2 ст. 1-2 Закону №2011-XII у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з абз. 2 п. 1 ст. 9-1 Закону №2011-XII речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджено Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (далі Порядок №178).

За приписами п. 2 Порядку №178 виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки.

Пункт 3 Порядку №178 передбачає, що грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі:

звільнення з військової служби;

загибелі (смерті) військовослужбовця;

переведення військовослужбовця до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, правоохоронних органів спеціального призначення і державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями для подальшого проходження військової служби з виключенням із списків особового складу військової частини.

Відповідно до п. 4 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку №178 визначено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 №768/28898, затверджено Інструкцію про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період (далі Інструкція №232).

Пунктом 4 розділу І Інструкції №232 передбачено, що речове майно за цільовим призначенням поділяється на майно поточного забезпечення, майно фонду зборів і майно непорушних запасів, а за використанням - на майно особистого користування та інвентарне майно.

Майно особистого користування це предмети військової форми одягу, взуття та спорядження, які видаються у власне користування військовослужбовців.

Інвентарне майно це предмети військової форми одягу, взуття, спорядження, технічні засоби речової служби, обладнання, намети, брезенти, контейнери та інше устаткування, яке є власністю Міністерства оборони України та яким забезпечуються військовослужбовці за потреби у мирний час та особливий період.

Відповідно до пункту 4 розділу ІІІ «Порядок забезпечення військовослужбовців Збройних Сил речовим майном особистого користування в мирний час та особливий період» Інструкції №232, військовослужбовці, які звільняються в запас або відставку, за їх бажанням отримують речове майно, яке не було отримане під час проходження служби, або грошову компенсацію за нього, виходячи із закупівельної вартості такого майна.

Порядок виплати грошової компенсації здійснюється відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 «Про затвердження Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно».

Грошова компенсація замість речового майна, що підлягає видачі, виплачується на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, форма якої наведена у додатку до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, яка видається речовою службою військової частини, виходячи із заготівельної вартості цих предметів.

Особливості речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період регламентовані розділом V Інструкції №232.

Відповідно до пункту 1 розділу V Інструкції №232 основною метою речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил в особливий період є створення умов, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань особливого періоду.

Відповідно до пункту 8 розділу V Інструкції №232 з уведенням воєнного часу військові частини і установи Збройних Сил переходять на забезпечення речовим майном з норм мирного часу на норми воєнного часу. Наявне речове майно і технічні засоби речової служби, які перебувають на поточному забезпеченні (отримані у мирний час), за винятком непридатного майна, використовуються на забезпечення потреб військ (сил). Строки носіння предметів у тилу обчислюються за нормами воєнного часу з дня їх видачі.

Пунктом 28 розділу V Інструкції №232 передбачено, що військовослужбовці, призвані на військову службу за мобілізацією, забезпечуються речовим майном за нормами забезпечення на особливий період.

Під час переведення військових частин на штати воєнного часу із введенням режиму воєнного стану дія норм забезпечення повсякденної форми одягу, військовослужбовцям, які проходять службу за контрактом, призупиняється.

Військовослужбовці строкової служби в особливий період забезпечуються за Нормами мирного часу.

Відповідно до п. 4 Розділу 3 Інструкції №232 у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби.

Згідно з п. 242 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Судом встановлено, що вже після відкриття провадження у цій справі Начальником речової служби Військової частини НОМЕР_1 складено довідку №65 від 16.08.2024 про взаєморозрахунок речового майна, що належить до видачі та майна термін експлуатації якого не вичерпаний солдату ОСОБА_1 (далі Довідка №65).

Згідно з Довідкою №65 позивачу належить компенсація речового майна в розмірі 2860,86.

Начальником речової служби подано рапорт від 16.08.2024 вх. №16454 з проханням внести зміни до наказів по стройовій частині щодо виплати компенсації за неотримане речове право.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.08.2024 №248 встановлено пункт 1 параграфу 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 липня 2024 року №220 доповнити наступним змістом: Згідно вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 16 березня 2016 року № 178 солдату ОСОБА_1 виплатити грошову компенсацію за неотримане речове майно за час проходження військової служби згідно довідки розрахунку №65 в сумі 2860,86 грн. (дві тисячі вісімсот шістдесят грн. 86 коп.).

Доказів виплати відповідачем позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно за час проходження військової служби згідно з Довідкою №65 в сумі 2860,86 грн суду не надано.

З урахуванням вказаного, позовні вимоги про зобов`язання відповідача видати позивачу довідку про вартість речового майна, що належало до видачі станом на 21.07.2024, та нарахування та виплати позивачу компенсації за неотримане речове майно за період з 31.01.2020 по 21.07.2024, підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не виплати позивачу грошової компенсацію вартості не отриманого речового майна на підставі Довідки №65 від 16.08.2024 та зобов`язання відповідача виплатити на її підставі грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

Стосовно позовних вимог про ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період проходження військової служби з 31.01.2020 по 21.07.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 12 Закону України № 2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.

За приписами Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081, військовослужбовці та члени їх сімей забезпечуються службовими житловими приміщеннями, що відповідають вимогам житлового законодавства. З цією метою у кожній військовій частині формується фонд службового житла.

У разі відсутності службового житлового фонду у військовій частині військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безоплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови у зазначених казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян.

Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло з метою забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднаймання (наймання) житлового приміщення у встановленому порядку.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання.

Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 червня 2013 року № 450 «Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень» затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Порядок № 450) за піднайом (найом) ними жилих приміщень.

Порядок № 450 визначає розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКА.

Відповідно до п. 4 Порядку № 450 грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця (незалежно від тривалості розгляду такого рапорту, перевірки інформації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності, перевірки житлових умов): особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини (підрозділу, органу, закладу, установи); курсантам - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Згідно з п. 5 Порядку № 450 для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи:

копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї;

копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї;

інформацію (витяг, інформаційну довідку) з бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї на праві власності у населеному пункті за поточним місцем проходження військової служби;

копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки;

належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, розвідувальними органами, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження);

акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, складений відповідно до Порядку виконання невідкладних робіт щодо ліквідації наслідків збройної агресії Російської Федерації, пов`язаних із пошкодженням будівель та споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2022 р. № 473 (Офіційний вісник України, 2022 р., № 37, ст. 1981), та/або відомості з Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією російської федерації (для осіб, житло яких зруйноване (знищене) або стало непридатним для проживання внаслідок збройної агресії російської федерації).

Відповідно до п. 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі, серед іншого: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження, крім осіб, житлове приміщення яких зруйноване (пошкоджене) внаслідок збройної агресії російської федерації, що підтверджується документом, зазначеним в абзаці восьмому пункту 5 цього Порядку. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони.

З аналізу положень Порядку № 450 вбачається, що право на отримання грошової компенсації за піднайом (найом) житла виникає у військовослужбовця за умови подання відповідно рапорту військовослужбовця із документами, перелік яких визначений п. 5 Порядку № 450 з метою, зокрема, встановлення випадків, у яких компенсація не виплачується.

Однак, всупереч вимог Порядку №450 позивач з рапортом про виплату грошової компенсації за піднайом житла до відповідача не звертався, копій відповідних документів, передбачених п. 5 Порядку № 450, не подав.

Відомості про надання позивачем рапорту разом з доданими до неї документами в матеріалах справи відсутні.

Отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за піднайом житлового приміщення за період проходження військової служби з 31.01.2020 по 21.07.2024 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку грошову компенсацію, є безпідставними, тому не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов?язання її нарахувати та виплатити, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років - 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Згідно з ч. 2 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року.

Пунктами 1, 2 Розділу ХХІІІ Порядку №260 встановлено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Грошова допомога для оздоровлення надається військовослужбовцям у разі вибуття їх у щорічну основну відпустку повної тривалості, або у другу частину щорічної основної відпустки (у тому числі в дозволених випадках за невикористану відпустку за минулі роки), або без вибуття у відпустку (за їх рапортом протягом поточного року) на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому суми грошової допомоги. Військовослужбовцям, звільненим з військової служби, які мали право на грошову допомогу для оздоровлення та не отримали її протягом року, виплата цієї допомоги здійснюється на підставі наказу командира військової частини про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, в якому оголошується про її виплату.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №348 (по стройовій частині) позивача встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення.

На підставі викладених обставин командиром військової частини НОМЕР_1 здійснено повідомлення органів досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 Кримінального кодексу України. На підставі повідомлення було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 стосовно ОСОБА_1 .

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року у справі №303/4173/24 щодо ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 01 рік. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 24.06.2024 року №303/4173/24/14086/2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2024 №214 встановлено солдата ОСОБА_1 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважати таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 16 липня 2024 року та поновити виплату грошового забезпечення з 16 липня 2024 року.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 21.07.2024 №220 солдата ОСОБА_1 , колишнього гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, який знаходиться в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_3 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 19 липня 2024 року №204-РС з військової служби на підставі статті 26 частини 1 пункту "а" у запас), частини 5 пункту 3 підпункту «в» (у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання) Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25 березня 1992 року №2232 - XII зі змінами. З 20 липня 2024 року виключити зі списків особового складу частини та направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік не виплачувати.

Отже, судом встановлено, що 16.07.2024 позивача визнано таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 та поновлено виплату грошового забезпечення з 16.07.2024, а вже з 20.07.2024 року позивача виключено зі списків особового складу частини, тобто позивач не набув право на щорічну основну відпустку у 2024 році, та відповідно не набув право на грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік.

Також суд погоджується з доводами відповідача про те, що позивачем не оскаржувався Наказ від 21.07.2024 №220, яким визначено грошову допомогу на оздоровлення за 2024 рік позивачу не виплачувати.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги на оздоровлення за 2024 рік та зобов?язання її нарахувати та виплатити, є безпідставними, та задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки за 20 діб у 2020 році, за 20 діб у 2021 році, за 30 діб у 2022 році; за 30 діб у 2023 році та за 30 діб у 2024 році, за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки, та зобов`язання її виплатити, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 14 ст. 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються з військової служби, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічна основна відпустка надається з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті за кожний повний місяць служби в році звільнення. При цьому, якщо тривалість відпустки таких військовослужбовців становить більш як 10 календарних днів, їм оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад до місця служби або до обраного місця проживання в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".

У разі звільнення військовослужбовця до закінчення календарного року, за який він уже використав щорічну основну та щорічну додаткову відпустки, за винятком осіб, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі або у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, на підставі наказу командира (начальника) військового з`єднання чи частини, керівника органу військового управління, вищого військового навчального закладу, установи та організації провадиться відрахування із грошового забезпечення за дні відпустки, що були використані в рахунок тієї частини календарного року, яка залишилася після звільнення військовослужбовця.

Згідно з Наказом командира від 08.02.2021 №27 солдат ОСОБА_1 вибув у м.Львів у щорічну основну відпустку за 2021 рік на 15 діб з 08 по 22 лютого 2021 року.

Відповідно до Наказу командира від 29.12.2021 №270 солдат ОСОБА_1 вибув у м.Львів у щорічну основну відпустку за 2021 рік на 15 діб без урахування святкових діб з 29 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року.

Отже, позивач використав відпустку за 2021 рік.

Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2024 №220 встановлено:

«Щорічна основна відпустка за 2020 рік використана терміном 20 діб.

Виплатити грошову компенсацію за невикористані 10 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік.

Щорічна основна відпустка за 2022 рік не надавалась.

Виплатити грошову компенсацію за невикористані 28 діб щорічної основної відпустки за 2022 рік.

Виплатити грошову компенсацію за невикористані 42 доби додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України «Про відпустки», як учаснику бойових дій за 2020, 2021 та 2022 рік відповідно до вимог наказу Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260.»

На виконання вимог Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21.07.2024 №220 відповідачем здійснено виплату компенсації за 42 доби (2020-2022) компенсації відпустки як учаснику бойових дій, 28 діб за 2022 рік, 10 діб за 2020 рік, тобто в загальній кількості за 80 діб.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 05.08.2024 №235 (по стройовій частині) до пункту 1 параграфу 1 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 21 липня 2024 року №220 внесено зміни стосовно відпустки та читати в наступній редакції: Виплатити грошову компенсацію за невикористані 03 доби щорічної основної відпустки за 2019 рік. Щорічна основна відпустка за 2020 рік не надавалась. Виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб щорічної основної відпустки за 2020 рік. Щорічна основна відпустка за 2021 рік використана терміном 30 діб без урахування 2 святкових діб (з 08 по 22 лютого 2021 року та з 29 грудня 2021 року по 14 січня 2022 року».

На підтвердження виплати відповідачем надано довідку- розрахунок №141/53/4094 від 16.08.2024 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 №220 від 2024 року про нараховане грошове забезпечення: 70 151, 47 гривень нараховано за 80 діб. Зарахування такої суми на картковий рахунок позивача 30.07.2024 підтверджується відомістю зарахувань, отриманою від АТ КБ ПриватБанк. Також відповідно до довідки-розрахунку позивачу нараховано за 23 доби компенсацію в розмірі 20 168, 55 гривень та зараховано на картковий рахунок (відомість АТ КБ ПриватБАНК) 19 866, 02 гривень 13.08.2024.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 20.12.2022 №348 (по стройовій частині) позивача встановлено вважати таким, що самовільно залишив військову частину та призупинено виплату грошового забезпечення.

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 травня 2024 року у справі №303/4173/24 щодо ОСОБА_1 , останнього визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі та звільнено від відбування покарання з іспитовим строком в 01 рік. Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області видано Розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили від 24.06.2024 року №303/4173/24/14086/2024.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.07.2024 №214 встановлено солдата ОСОБА_1 , який рахувався таким, що самовільно залишив частину, вважати таким, що прибув до пункту постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 16 липня 2024 року та поновити виплату грошового забезпечення з 16 липня 2024 року.

Отже, позивач не набув право на відпустку за 2023 та 2024 роки.

Таким чином, позивачу нараховано та виплачено відповідачем грошову компенсацію за невикористанні дні щорічної відпустки та за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки, тож позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористанні дні щорічної відпустки за 20 діб у 2020 році, за 20 діб у 2021 році, за 30 діб у 2022 році; за 30 діб у 2023 році та за 30 діб у 2024 році, за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2020-2022 роки, та зобов`язання її виплатити, задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту та зобов`язання її виплатити, суд зазначає таке.

Відповідно до пп. 8 п. 6 Постанови №704 встановлено надати право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, зокрема, виплачувати одноразову грошову допомогу військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу після укладення ними першого контракту в таких розмірах:

особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

особам сержантського і старшинського (молодшого начальницького) складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року;

особам офіцерського (середнього, старшого та вищого начальницького) складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Згідно з п.п. 2, 3 Розділу ХХІІ Порядку №260 одноразова грошова допомога виплачується в таких розмірах:

особам рядового складу - вісім розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;

особам сержантського і старшинського складу - дев`ять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року;

особам офіцерського складу - десять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 01 січня календарного року.

Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця після набрання чинності першим контрактом, призначення на посаду та вступу до виконання обов`язків за посадою на підставі наказу командира.

При цьому військовослужбовцям, що уклали перший контракт про проходження військової служби під час навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, військових коледжах або навчальних частинах (центрах), одноразова грошова допомога виплачується після закінчення навчання у цих навчальних закладах у військових частинах, до яких їх призначено для подальшого проходження військової служби.

Судом встановлено, що 27.11.2019 позивач прийнятий на військову службу за контрактом Командиром Військової частини НОМЕР_2 полковником ОСОБА_2 , що підтверджується військовим квитком (а.с. 21).

Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.01.2020 №28 солдата ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 27 січня 2020 року №11-рс на посаду навідника мотопіхотного відділення мотопіхотного взводу мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону, який прибув з військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 , з 31 січня 2020 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 31 січня 2020 року №19-рс призначити на посаду гранатометника 2 гірсько-штурмового відділення 3 гірсько-штурмового взводу 4 гірсько-штурмової роти 2 гірсько-штурмового батальйону, ВОС 103061, вважати, що справи та посади прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою та зарахувати до сил та засобів операції об`єднаних сил ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » на території Донецької та Луганської областей.

Згідно з Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2020 №224: «Відповідно до наказу Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 та вимог Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», нижчепойменованим військовослужбовцям виплатити одноразову грошову допомогу після укладення першого контракту в сумі: Солдату ОСОБА_1 в розмірі 14 096,00 гривень.

Факт виплати одноразової грошової допомоги відповідачем позивачу 29.09.2020 підтверджується відомістю зарахувань від АТ КБ ПриватБанк, відповідно до якої зараховано на картковий рахунок позивача оспорювану допомогу в розмірі 13 884, 56 гривень (з відрахуванням 1,5% військового збору).

Отже, з урахуванням того, що одноразова грошова допомога після укладення позивачем першого контракту була йому виплачена відповідачем 29.09.2020, то позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу одноразової грошової допомоги після укладення першого контракту та зобов`язання її виплатити задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, суд дійшов висновку, що застосування при нарахуванні позивачу із 01.01.2020 по 20.12.2022 грошового забезпечення розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, не відповідає визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та чинному законодавству, тому такі дії потрібно визнати протиправними, задовольнивши частково позовні вимоги.

Суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, похідна позовна вимога підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу з 01.01.2020 по 20.12.2022 грошового забезпечення, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов потрібно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» і такий фактично не сплачувався, відсутні підстави для вирішення питання про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 293, 295 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у застосуванні з 01.01.2020 по 20.12.2022 розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 01.01.2020 по 20.12.2022 грошового забезпечення із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 відповідно, з урахуванням раніше виплачених сум.

4. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації вартості не отриманого речового майна на підставі довідки №65 від 16.08.2024 про взаєморозрахунок речового майна, що належить до видачі та майна термін експлуатації якого не вичерпаний солдату ОСОБА_1 .

5. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 на підставі довідки №65 від 16.08.2024 про взаєморозрахунок речового майна, що належить до видачі та майна термін експлуатації якого не вичерпаний солдату ОСОБА_1 , грошову компенсацію вартості неотриманого речового майна.

6. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

7. Судовий збір розподілу не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Повне рішення суду складено 27.11.2024.

СуддяКондратюк Юлія Степанівна