Справа № 520/17101/23
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Сліденко А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 р. Справа № 520/17101/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022 по справі № 520/17101/23

за позовом ОСОБА_1

до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому з просив:

- визнати протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону з приводу не розрахування грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб-військовослужбовців на виплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні;

-визнати протиправною бездіяльності Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону з приводу нарахування військового збору на виплачену суму одноразової грошової допомоги при звільненні;

- стягнути зі Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону грошову компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб у розмірі 6.504,63 грн. та військовий збір у розмірі 542,05грн.;

- стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням суду від 29.08.2024 позов задоволено частково. Стягнуто із Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на користь ОСОБА_1 6.504 грн. 63 коп. у якості грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб. Стягнуто із Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на користь ОСОБА_1 542 грн. 05 грн. у якості безпідставно утриманого військового збору. Позов у решті вимог - залишено без задоволення.

Позивач 02.09.2024 подав до суду заяву щодо судових витрат на правничу допомогу, до якої долучив докази в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 заяву позивача задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на користь ОСОБА_1 1.500,00 грн у якості компенсації витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Позивач, не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції в частині відмови у стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 16200 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку, подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі №520/17101/23 постановивши до стягнення з відповідача суму в розмірі 16200 грн. у якості витрат на правову допомогу у складі судових витрат по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом не взято до уваги, що спірним правовідносинам передувала робота адвоката по встановленню дійсної істини в регулярних порушеннях закону відповідачем по належному та своєчасному нарахуванню грошового забезпечення позивача з січня 2020 року, передувала робота з листування з органами Державної казначейської служби України та збору доказів і матеріалів щодо підстав нарахування та надлишкового утримання податків, тобто спірних правовідносин, які породив самостійно відповідач.

Додатково наголошує, що згадування відповідачем у відзиві та судом в оскаржуваному рішенні про наявність вищої юридичної освіти у позивача, професійного стажу в галузі права та статусу учасника бойових дій задля самостійного захисту власних інтересів або використання безоплатної правової допомоги жодним чином не позбавляє позивача можливості мати захисника, представника, що здійснює правову/правничу допомогу на професійному рівні з урахуванням своєрідності спірних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які позивач посилається в апеляційній скарзі, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Позивач у позовній заяві заявив вимоги, зокрема, про стягнення витрат на правову допомогу.

Позивач 02.09.2024 подав до суду заяву щодо судових витрат на правничу допомогу, до якої долучив докази в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заяви позивачем зазначено, що фактичні витрати на професійну правничу допомогу, які він поніс у суді першої інстанції, становлять 16200 грн.

Задовольняючи частково вимоги щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції вважав співмірною суму витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500 грн.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до частини першої статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Cуд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Колегія суддів зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.02.2020 у справі № 280/1765/19, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, які входять до предмета доказування у справі, мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З аналізу статті 134 КАС України, випливає, що крім того, що зазначена стаття забезпечує право особи на правову допомогу, з іншого боку, вона запобігає зловживанню правом на компенсацію витрат на правову допомогу в т.ч. неоднаковій судовій практиці, встановлюючи критерії співмірності, які визначені в частині 5 цієї статті. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.

Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження витрат на правову допомогу представником надані Договір про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021р., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії МК №001596, додаткову угоду від 15.05.2023р. до договору про надання правової (правничої) допомоги від 02.10.2021р., акт про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2024р.

Відповідно до акту про надання правової (правничої) допомоги від 01.09.2024р. позивачу надано професійну правничу допомогу:

1 Вивчення матеріалів справи №520/224/21, що послугувала підставою виникнення спору 1 год - 1300 грн;

2. Вивчення нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини 1 год - 1300 грн;

3. Вивчення судової практики з питань спірних відносин 1 год - 1300 грн;

4. Усна консультація Клієнта з питань спірних правовідносин 1 год - 1300 грн;

5. Підготовка позову від 30.06.2023 р., доказів та матеріалів 6000 грн;

6. Підготовка звернення до відповідача від 30.06.2023 р. щодо проведення компенсації податків позивачу в досудовому порядку 1000 грн;

7. Підготовка запитів про інформацію відповідачу від 11.08.2023 р., 28.08.2023 р. стосовно розгляду звернення щодо проведення компенсації податків позивачу в добровільному порядку 1000x2 = 2000 грн;

8. Підготовка письмових пояснень від 27.09.2023 р по суті спору 2000 грн.

Загальна вартість виконаних послуг (робіт) складає 16.200,00 грн.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції про те, що заявлені до відшкодування витрати є явно завищеними, колегія суддів зазначає таке.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що послуги з вивчення матеріалів справи №520/224/21, що послугувала підставою виникнення спору, вивчення нормативно-правової бази, що регулює спірні відносини, вивчення судової практики з питань спірних відносин, усна консультація Клієнта з питань спірних правовідносин, підготовка звернення до відповідача від 30.06.2023 щодо проведення компенсації податків позивачу в досудовому порядку охоплюються послугою зі складання та подання позовної заяви до суду, а тому відсутні підстави для їх врахування як окремих послуг.

Також, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу за складання письмових пояснень від 27.09.2023 по суті спору у сумі 2000 грн, оскільки зазначені письмові пояснення складаються з повідомлення суду першої інстанції про те, що на виконання іншого рішення Харківського окружного адміністративного суду тим же відповідачем нараховано компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, оскільки зазначене не стосується даної справи та порядку застосування певних норм права, що мали би враховуватись судом попередньої інстанцій при розгляді аналогічних спорів та рішень ЄСПЛ.

Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що згадування судом в оскаржуваному рішенні про наявність вищої юридичної освіти у позивача, професійного стажу в галузі права та статусу учасника бойових дій задля самостійного захисту власних інтересів або використання безоплатної правової допомоги є недоречним, оскільки ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції лише процитував доводи відзиву на позовну заяву та не керувався зазначеними підставами для зменшення суми правової допомоги.

Судом першої інстанції правильно вказано, що заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу не є співмірною із спором, що розглядався, оскільки предмет спору не є складним, існує усталена судова практика щодо вирішення аналогічних правовідносин, обсяг і складність складених адвокатом процесуальних документів не є значними.

Також, дана адміністративна справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін (позивача також подав клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 94)), що свідчить про те, що така справа належить до справ незначної складності, що також вказує на необґрунтовано завищену вартість наданих послуг.

Підсумовуючи викладене, враховуючи складність справи, обсяг наданих послуг, виходячи з критеріїв співмірності, обґрунтованості та доцільності витрат позивача на правничу допомогу, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1500,00 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли підтвердження в ході перегляду додаткового рішення суду першої інстанції, а тому її вимоги не підлягають задоволенню.

Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. 242, 243, 250, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 по справі № 520/17101/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий