Справа № 340/5821/24
Суддя: С.В. ДЕГТЯРЬОВА
Дата ухвалення: 2024-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/5821/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дегтярьової С.В., розглянув у порядку спрощеного провадження (письмового провадження) адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до відповідача Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду та прийняття рішення по суті рапорту позивача ОСОБА_1 , солдата запасу, водія 154-ої бригади військової частини НОМЕР_2 від 05.08.2024 р. про звільнення з військової служби за сімейними обставинами;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_2 у межах компетенції вчинити усі необхідні дії для звільнення з військової служби ОСОБА_1 на підставі п.п. г п.2, ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (в редакції чинній на момент подачі рапорту), у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за братом ОСОБА_2 , який за довідкою ЛКК потребує постійного стороннього догляду.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.09.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а.с.53-54).

Позов мотивований тим, що 03.07.2024 року на електронну адресу Міністерства оборони України для сприяння доведення до відому командування військової частини НОМЕР_2 , представником позивача супровідним листом від 01.07.2024 року направлений рапорт ОСОБА_1 від 01.07.2024 року про звільнення з лав Збройних сил України на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 15.07.2024 року на електронну адресу Міністерства оборони України, представником позивача направлений лист від 15.07.2024 року про надання інформації стосовно доведення до командування військової частини НОМЕР_2 рапорт ОСОБА_1 від 01.07.2024 року.

16.07.2024 року від військової частини НОМЕР_2 на електронну адресу представника позивача надійшов лист від 15.07.2024 року №2368/6178, в якому вказано, що позивачем було допущене порушення порядку підпорядкування звернення рапорту ОСОБА_1 від 01.07.2024 року, довідка до акта огляду МСЕК № 149047 від 07.10.2008 року, видана брату позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не містить висновку про необхідність постійного стороннього догляду за ним і на думку командування військової частини НОМЕР_2 , надані солдатом ОСОБА_1 до рапорту від 01.07.2024 року письмові докази відповідно до приведених вище норм Положення №1317 не є достатніми для застосування підстав, передбачених пп. г п. 2 ч.4 абз. 13 п.3 ч.12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», при вирішенні питання звільнення військовослужбовця з військової служби.

Позивач вказує, що на виконання вимог листа військової частини НОМЕР_2 №2368/6178 від 15.07.2024 року, 05.08.2024 року позивач ОСОБА_1 подав рапорт на звільнення до свого безпосереднього начальника (по команді) на підставі вимог ст.ст. 12,14 Статуту, абз.1 п.233 Положення №1153 щодо підпорядкування звернень військовослужбовців з питань, що стосується виконання ними службових обов`язків, а також із службових та особистих питань, у тому числі, питань звільнення з військової служби. Після подачі рапорту від 05.08.2024 року позивачу безпосереднім начальником в усній формі було повідомлено надати, ще додаткові документи до свого рапорту від 05.08.2024 року. 17.08.2024 року позивач подав додаткові документи.

Позивач вказує, що вмотивованої письмової відповіді по суті рапорту ні йому, ні представнику позивача не надійшло.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову (а.с.58-60). Представник відповідача вказує, що до матеріалів позовної заяви позивачем долучено фотокопію рапорту ОСОБА_1 від 05.08.2024 про звільнення з військової служби, однак вказана фотокопія рапорту не містить підпису позивача, а також відсутні будь які відомості які підтверджують надсилання такого рапорту на адресу військової частини або відомостей які підтверджують отримання військовою частиною такого рапорту. В свою чергу повідомляє, що рапорт від 05.08.2024 про звільнення ОСОБА_1 на адресу військової частини не надходив та в службі діловодства військової частини НОМЕР_2 не реєструвався, що виключає обґрунтованість посилань позивача на безпідставне ухилення від його розгляду.

Розглянувши справу в порядку спрощеного (письмового) провадження, суд установив такі обставини та дійшов до таких висновків.

01 липня 2024 року ОСОБА_1 склав на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 рапорт від 01.07.2024 р., яким просив звільнити його з військової служби у запас за сімейними обставинами відповідно до пп.«г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). Доказів направлення рапорту до військової частини НОМЕР_2 позивачем не надано та матеріали справи їх не містять.

01.07.2024 року адвокат Скоробогатько В.Ю. в інтересах позивача направив електронною поштою та цінним листом до Міністерства оборони України рапорт позивача від 01.07.2024 року про звільнення та просив посприяти в доведенні до відома командування військової частини НОМЕР_2 його змісту. Таке звернення Міністерство оборони України отримало 12.07.2024 року (а.с.45-48).

15.07.2024 року на електронну адресу Міністерства оборони України, представником позивача направлений лист №10-С від 15.07.2024 року в якому він просив надати інформацію про те, чи доведено Міністерством до командування військової частини НОМЕР_2 зміст рапорту ОСОБА_1 від 01.07.2024 року про звільнення позивача з лав Збройних сил України (а.с.25-26).

Листом від 15.07.2024 року №2368/6178 військова частина НОМЕР_2 повідомила представника позивача про те, що рапорт про звільнення з військової служби адресований командиру військової частини НОМЕР_2 , а не безпосередньому начальнику (по команді) позивача, що свідчить про порушення ОСОБА_1 вимог ст.ст.12, 14 Статуту, абз.1 п.233 Положення №1153 щодо підпорядкування звернень військовослужбовців з питань, що стосуються виконання ними службових обов`язків, а також із службових та особистих питань, у тому числі, питань звільнення з військової служби.

Окрім того, зазначено, що довідка до акта огляду МСЕК серії 2-18 ВБ №149047 від 07.10.2008 р., видана ОСОБА_2 , не містить висновку про необхідність постійного стороннього догляду, а тому, на думку командування військової частини НОМЕР_2 , надані позивачем до рапорту від 01.07.2024 р. письмові докази не є достатніми для застосування підстав пп. «г» п. 2 ч. 4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.23-24).

В позові вказано, що позивачем 05.08.2024 р. подано рапорт на звільнення до свого безпосереднього начальника (по команді).

Матеріали справи містять копію рапорту від 05.08.2024 року, складеного на ім`я командира військової частини НОМЕР_2 . В додатку до рапорту вказані такі документи: копія паспорту ОСОБА_1 ; копія РНОКПП ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_4 від 15.12.1986 року; копія паспорту ОСОБА_2 ; копія РНОКПП ОСОБА_2 ; копія посвідчення серія НОМЕР_5 ОСОБА_2 від 21.10.2008 року; копія свідоцтва про народження ОСОБА_2 серія НОМЕР_6 від 04.09.1990 року; копія довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_2 серія 2-18 ВБ № 149047 від 07.10.2008 року; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серія НОМЕР_7 від 01.09.2004 року; копія пенсійного посвідчення ОСОБА_4 серія НОМЕР_8 від 14.09.2012 року; копія довідки ЛКК № 75 від 26.07.2024 року ОСОБА_2 ; копія довідки ЛКК № 76 від 26.0.2024 року ОСОБА_1 ; копія висновку № 74 від 26.07.2024 року про отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Документальних доказів надсилання поштою, вручення особисто, або направлення іншим чином позивачем рапорту від 05.08.2024 р., матеріали справи не містять.

Ухвалою суд витребовував такі докази, натомість вимог ухвали суду позивач не виконав.

Матеріали справи не містять іншого рапорту від 05.08.2024 року як і доказів його отримання адресатом.

Позивач надав до суду письмове пояснення, в якому вказав, що він цей рапорт 04.08.2024 року передав нарочно головному сержанту роти.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

За змістом частин першої, другої статті 17 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-XII «Про оборону України» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232).

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону №2232 захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232 військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Згідно з абзацами першим-другим частини першої статті 39 Закону №2232 призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону № 2232.

Відповідно до підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232 порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, визначаються та регулюються Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення №1153).

Згідно з абзацом другим пункту 12 Положення № 1153 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Відповідно до абзаців першого-четвертого пункту 233 Положення №1153 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

підстави звільнення з військової служби;

думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Абзацом першим пункту 234 Положення №1153 передбачено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України від 07 квітня 2017 року №124, рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення - звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

За змістом статті 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Отже, бажання військовослужбовця звільнитися з військової служби виражається у формі письмового звернення рапорту, до якого додаються документи, що підтверджують підстави звільнення. Такий рапорт повинен бути розглянутий командуванням військової частини, до якої зараховано військовослужбовця, що виявив бажання звільнитися з військової служби. Своєю чергою розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, уточнюються дані про проходження особою військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Позивач стверджує про те, що відповідач не розглянув його рапорт від 05.08.2024 року про звільнення його з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Натомість докази отримання військовою частиною НОМЕР_2 цього рапорту в матеріалах справи відсутні.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказав, що рапорт позивача від 05.08.2024 року до військової частини НОМЕР_2 не надходив. Зауважує, що наданий до матеріалів справи рапорт від 05 серпня 2024 року не містить підпису позивача, а також відсутні будь-які докази, що підтверджували б надсилання такого рапорту на адресу військової частини або відомості, які підтверджують отримання військовою частиною такого рапорту.

Судом встановлено, що примірник рапорту від 05.08.2024, копія якого подана позивачем до матеріалів справи, не містить підпису ОСОБА_1 та відмітки про його реєстрацію Військовою частиною НОМЕР_2 . Доказів надсилання його поштою, електронною поштою суду не надано.

Доказами в адміністративному судочинстві, в розумінні ст. 72 КАС України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.76 КАС України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглядаючи справу в межах позовних вимог, суд вважає, що відсутність беззаперечних доказів отримання Військовою частиною НОМЕР_2 рапорту від 05.08.2024 р., виключає наявність підстав стверджувати про ухилення командира від його розгляду та допущення протиправної бездіяльності, а тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги задоволені бути не можуть.

Що стосується письмового пояснення позивача, поданого до матеріалів справи, то суд оцінює його критично та стверджує, що рапорт, складений 05.08.2024 року позивачем, не міг в об`єктивній дійсності бути переданий головному сержанту роти 04.08.2024 року.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Копію рішення суду надіслати учасникам справи.

Повний текст судового рішення складений 27.11.2024 року.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду С.В. ДЕГТЯРЬОВА