Справа № 160/26668/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Департаменту патрульної поліції, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ № 464 від 20 серпня 2024 року Департаменту патрульної поліції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ № 2210 о/с від 30 вересня 2024року Департаменту патрульної поліції про звільнення інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Скиба Ігоря Євгеновича зі служби в поліції;
- поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції з 30 вересня 2024 року;
- стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення, а саме, з 30 вересня 2024 року по день фактичного розрахунку;
- допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на службі та виплати заробітної плати за один місяць.
Ухвалою суду від 09.10.2024 р. клопотання позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду задоволено; визнано поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду; поновлено позивачу строк звернення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом; відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Судом розглядалась справа у порядку спрощеного позовного провадження, шляхом її віднесення до справ незначної складності.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Згідно з приміткою до статті 51-3 Закону України «Про запобігання корупції» (у редакції, чинній станом на момент розгляду цієї справи судом першої інстанції) до службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище віднесено, зокрема, осіб, посади яких належать до посад державної служби категорії «А» або «Б».
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 6 Закону України «Про державну службу» до категорії «Б» належать посади керівників структурних підрозділів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та інших державних органів, їх заступників, керівників територіальних органів цих державних органів та їх структурних підрозділів, їх заступників.
Як установлено судом та вбачається з матеріалів справи, спір у цій справі виник у зв`язку з перебуванням позивача на посаді інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції.
Отже, ця справа є адміністративною справою щодо проходження публічної служби позивачем, посада якого входить до переліку осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», а відтак не є малозначною.
Проте, ця обставина автоматично не наділяє цю справу ознаками справи, що має виняткову складність і вимагає її розгляду із застосуванням особливостей загального позовного провадження.
Частинами другою-третьою статті 257 КАС України передбачено, що за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У свою чергу, частиною четвертою статті 257 КАС України передбачено вичерпний перелік справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а саме справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, за винятком справ, які обов`язково мають бути розглянуті в порядку загального позовного провадження.
Перелік справ, що не можуть розглядатися у порядку спрощеного позовного провадження, визначено у частині четвертій статті 12 та частині четвертій статті 257 КАС України.
Верховний Суд зазначає, що справи пов`язані з проходженням публічної служби службовими особами, які, у розумінні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне або особливо відповідальне становище, до вказаного переліку не відносяться, а тому суд, беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її як за правилами загального позовного провадження, так і за правилами спрощеного позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
Означеної позиції дотримується ВС, викладеній у постанові від 25.04.2024 р. у справі №520/5388/22.
В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції від 20 серпня 2024 року № 464 до ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Наказом Департаменту патрульної поліції від 30 вересня 2024року № 2210 о/с звільнено зі служби в поліції. Відповідно до наказу від 20 серпня 2024 року № 464, дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосовано за вчинення дисциплінарного проступку. За результатами службового розслідування встановлено, що відповідно до наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» працівники УПП в Дніпропетровській області ДПП, зокрема старший лейтенант ОСОБА_1 відряджалися на навчання до військового стрільбища ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 30 червня 2024 року до 29 серпня 2024 року. Старший лейтенант ОСОБА_1 був проінформований про необхідність відрядження капітаном поліції ОСОБА_2 , командиром роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП та ознайомлений з вимогами вказаного наказу ДПП. Водночас старший лейтенант ОСОБА_1 не виконав усний наказ капітана поліції ОСОБА_3 про необхідність відрядження та відмовився виконати наказ ДПП. Позивач зазначає, що означене не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_1 не відмовлявся виконувати усний наказ капітана поліції ОСОБА_3 про необхідність відрядження та не відмовлявся виконувати наказ Департаменту патрульної поліції про відрядження. Позивач посилається на те, що наказ Департаменту патрульної поліції від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» на навчання до військового стрільбища ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 30 червня 2024 року до 29 серпня 2024 року не був доведений йому до відома, оскільки з ним його не ознайомили. Оскільки з наказом Департаменту патрульної поліції від 26.06.2024 р. за № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» на навчання до військового стрільбища ВЧ НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з 30 червня 2024 року до 29 серпня 2024 року позивача не ознайомили, то і виконати його, як зазначає позивач, він не міг. На підставі означеного, оскаржувані накази позивач вважає протиправними та такими, що підлягають скасуванню, на підставі чого звернення до суду з даним позовом.
Відповідачем було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, разом з матеріалами службового розслідування. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що підставою для звільнення позивача став наказ ДПП від 20.08.2024 р. № 464 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 29.06.2024 р. № 1343 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» за фактом порушення позивачем службової дисципліни. Службовим розслідуванням в повній мірі встановлено наявність в діях позивача повного складу дисциплінарного проступку, який полягає в порушенні вимог пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частини другої статті 24 та Присяги працівника поліції, визначеною статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 10 пункту 3 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП, та виразився у невиконанні усного наказу керівника та відмові від виконання наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», а також у обговоренні та критиці вказаного наказу ДПП. Дисциплінарною комісією було проаналізовано відеозапис, створений на портативний відеореєстратор № 443112, закріплений за капітаном поліції ОСОБА_2 (безпосереднім керівником позивача), за допомогою якого зафіксовано подію, за фактом якої проводилось дане службове розслідування. З наведеного відеозапису встановлено, що капітан поліції ОСОБА_4 оголошує зміст наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», після чого здійснює перевірку наявності осіб, визначених у додатку 3 до такого наказу, які відряджаються до Навчального центру Національної гвардії України. Серед присутніх був старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , який виявив бажання ознайомитись із наказом особисто, у зв`язку із чим йому було надано таку можливість. Зібраними матеріалами, зокрема, долученими до матеріалів службового розслідування відеозаписами, спростовуються посилання позивача, наведені в його позовній заяві, щодо його не ознайомлення з наказом ДПП № 352 від 26.06.2024 р., не інформування його про необхідність вибуття у відрядження та відсутність його відмови від виконання відповідних наказів. Навпаки, дисциплінарною комісією належним чином підтверджено повну обізнаність позивача з направленням його у відрядження та відмову виконувати наказ про відрядження ОСОБА_1 .
На підставі означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених вимог відмовити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, копії матеріалів службового розслідування, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.
ОСОБА_1 проходив службу на посаді інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції (надалі - Управління). Наказом ДПП № 2210 о/с від 30.09.2024 р. позивача, відповідно до п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного, відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) звільнено зі служби в поліції.
Підставою для звільнення ОСОБА_1 став наказ ДПП від 20.08.2024р. №464 «Про застосування до працівника УПП в Дніпропетровській області ДПП дисциплінарного стягнення», який було видано за результатами службового розслідування, проведеного на підставі наказу ДПП від 29.06.2024р. № 1343 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків» за фактом порушення ОСОБА_1 службової дисципліни.
Судом встановлено, шо відповідно до наказу Департамента патрульної поліції від 12.07.2024 р. №1442 «Про продовження строку проведення службового розслідування » термін проведення службового розслідування був продовжений на 15 календарних днів на підставі рапорта начальника УПП в Дніпропетровській області ДПП підполковника поліції Андрія Калюжного, у зв`язку із необхідністю аналізу значного обсягу зібраних матеріалів.
Під час проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до п.3 наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції» Управлінню необхідно забезпечити відрядження на навчання до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання (Вінницька область) з 30.06.2024 р. до 29.08.2024 р. поліцейських, відповідно до додатка 3 даного наказу. Додатком третім вказаного наказу визначено список поліцейських, які відряджаються до військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання з 30.06.2024р. до 29.08.2024р. на навчання, в тому числі ОСОБА_1 .
Як зазначено в матеріалах службового розслідування та досліджено судом під час розгляду справи по суті, відповідно до матеріалів відеозапису, який створений на портативний відеореєстратор № 443112, закріплений за капітаном поліції ОСОБА_2 (безпосереднім керівником ОСОБА_1 ) зафіксовано подію, за фактом якої проводилось дане службове розслідування. Наявний відеозапис здійснений у проміжок часу з 23.29 хв. до 23.30 хв. 29.06.2024 р. та підтверджує той факт, що ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції».
Водночас, в матеріалах справи міститься відеозапис, створений на портативний відеореєстратор № 470863, який триває у період часу з 22.10 хв. по 23.07 хв. 29.06.2024 р. та фіксує обставини перебування в учбовому класі окремих працівників Управління, а також т.в.о. заступника начальника ВМтАЗ Управління капітана поліції ОСОБА_5 . З наведеного відеозапису встановлено, що капітан поліції ОСОБА_4 оголошує зміст наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», після чого здійснює перевірку наявності осіб, визначених у додатку 3 до такого наказу, які відряджаються до Навчального центру Національної гвардії України. Серед присутніх був старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , який виявив бажання ознайомитись із наказом особисто, у зв`язку із чим йому було надано таку можливість.
До матеріалів службового розслідування долучено надані капітаном поліції ОСОБА_2 дисциплінарній комісії скріншоти листування у чаті в месенджері «Telegram», до переліку учасників якого входив ОСОБА_1 , зі змісту яких вбачається завчасне надання ОСОБА_2 відповідної інформації стосовно згаданого вище відрядження, а також ознайомлення позивача з такою інформацією.
Не погодившись із означеними наказами, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку встановленим у справі обставинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 8 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Статтею 16 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені, відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.
Пунктом 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського, професійно виконувати свої службові обов`язки, відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Згідно з пунктом 24 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція, відповідно до покладених на неї завдань, бере участь, відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості. Частиною другою статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Частиною першою статті 59 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові.
Частинами першою та другою статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика, за відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
Пунктом 1.2 Посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 13.11.2018 р. № 5110 (надалі - посадова інструкція), встановлено, що у своїй діяльності інспектор керується Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції» та іншими законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, Положенням про Департамент, Положенням про Управління, наказами Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, цією Інструкцією, іншими наказами, розпорядженнями та дорученнями керівництва, за винятком тих, що порушують Конституцію України та закони України, або є явно незаконними чи злочинними. Згідно з підпунктом 10 пункту 3.1 розділу ІІІ посадової інструкції, інспектор під час несення служби зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва, постійно та наполегливо самовдосконалюватись, підвищувати рівень довіри суспільства до поліції. Відповідно до пунктів 2.1.1, 2.1.2 посадової інструкції командира роти УПП в Дніпропетровській області ДПП, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 12.12.2017 р. № 6086 (далі посадова інструкція командира роти), основними завданнями діяльності командира роти також є сприяння, в межах компетенції та повноважень, забезпеченню реалізації задач патрульної поліції в межах завдань Національної поліції України; здійснення заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації роботи Управління, забезпечення якісного і ефективного виконання покладених на Управління завдань і функцій.
Згідно з пунктами 3.1.1 та 3.1.3 посадової інструкції командира роти, командир роти має право давати обов`язкові до виконання, усні та письмові вказівки, доручення, розпорядження особовому складу роти, діяльність яких він координує, та вносити пропозиції командиру батальйону та начальнику УПП в Дніпропетровській області ДПП щодо організації роботи підпорядкованого особового складу.
Відповідно до частини першої та другої статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Пунктом 5.5.1 розділу V посадової інструкції визначено, що за неналежне виконання або невиконання своїх службових обов`язків, що передбачені цією інструкцією, інспектор несе відповідальність.
Відповідно до частини першої статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України (надалі - Дисциплінарний статут), службова дисципліна дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Пункти 1, 4, 6, 13 частини третьої статті 1 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; сприяти керівникові в організації дотримання службової дисципліни, інформувати його про виявлені порушення, у тому числі вчинені іншими працівниками поліції.
Згідно із частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України визначено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до частин першої та другої статті 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків. Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України під час проведення службового розслідування поліцейський має право на захист, що полягає в наданні йому можливості надавати письмові пояснення щодо обставин вчинення дисциплінарного проступку та докази правомірності своїх дій.
Частиною 7 статті 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.
Згідно ст. 21 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу. У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування. При цьому, як то визначено ч. 1, 3 ст. 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його застосування, не враховуючи часу перебування поліцейського у відпустці, відрядженні або на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності). Після закінчення зазначеного строку дисциплінарне стягнення не виконується. Дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.
Відповідно до ст. 26 Дисциплінарного статуту Національної поліції України у період дії воєнного стану службове розслідування проводиться з дотриманням вимог цього Статуту з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Службове розслідування призначається та проводиться у формі письмового провадження. Службове розслідування за фактом порушення поліцейським службової дисципліни може проводитися як дисциплінарною комісією, так і однією особою, у тому числі безпосередньо уповноваженим керівником, який одноособово здійснює передбачені Статутом повноваження дисциплінарної комісії (далі - уповноважена особа). Службове розслідування має бути завершене протягом 15 календарних днів з дня його призначення уповноваженим керівником. У разі потреби цей строк може бути продовжений керівником, який призначив службове розслідування, але не більш як на 15 календарних днів. За результатами службового розслідування уповноважена особа складає висновок. У разі проведення службового розслідування безпосередньо керівником, який його призначив, висновок не складається, а обставини вчинення дисциплінарного проступку відображаються в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності або в довідці про відсутність в діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку.
Положеннями ч. 1 ст. 27 Дисциплінарного статуту Національної поліції України передбачено, що під час проведення службового розслідування уповноважена особа зобов`язана запропонувати поліцейському або іншій особі, обізнаній з обставинами вчинення дисциплінарного проступку, надати пояснення.
Судом під час розгляду справи не встановлено порушення процедури проведення службового розслідування.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акту, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акту адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.
Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».
Межею, що розділяє істотне (фундаментальне) порушення від неістотного, є встановлення такої обставини: чи могло бути іншим рішення суб`єкта владних повноважень за умови дотримання ним передбаченої законом процедури його прийняття.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2020 р. у справі №813/1790/18.
Суд зауважує, що під час проведення службового розслідування було приділено увагу відеозаписам, створеним на портативні відеореєстратори за № 443112, № 470863 та за №473548, якими, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 відмовився виконувати наказ ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції». При цьому, відеозапис підтверджує, що капітан поліції ОСОБА_4 оголошував зміст наказу ДПП від 26.06.2024 р. №352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», після чого здійснював перевірку наявності осіб, визначених у додатку 3 до такого наказу, які відряджаються до Навчального центру Національної гвардії України, серед присутніх був старший лейтенант поліції ОСОБА_1 , який виявив бажання ознайомитись із наказом особисто, у зв`язку із чим йому було надано таку можливість.
Відтак, зібраними матеріалами, зокрема долученими до матеріалів службового розслідування відеозаписами, спростовуються доводи позивача, наведені в обгрунтування позовної заяви, щодо його не ознайомлено з наказом ДПП № 352 від 26.06.2024 р., не інформування його про необхідність вибуття у відрядження та відсутність його відмови від виконання відповідних наказів.
Доводи позивача стосовно того, що єдиним можливим доказом його ознайомлення з наказом про відрядження є його особистий підпис, спростовується Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 р. № 672, яка не містить імперативної норми щодо ознайомлення особи, яка направляється у службове відрядження, з наказом про таке відрядження під підпис.
Матеріалами службового розслідування спростовуються твердження позивача про його необізнаність із фактом призначення та проведення відносно нього службового розслідування, а також про не відібрання в нього письмових пояснень в межах проведення такого службового розслідування. Так, відповідно до п. 3, 4 наказу ДПП від 29.06.2024 р. № 1343 «Про призначення службового розслідування, утворення дисциплінарної комісії та відсторонення від виконання службових обов`язків», ОСОБА_1 відсторонено від виконання службових обов`язків та на період відсторонення від виконання службових обов`язків останнього зобов`язано перебувати на робочому місці у відділі чергової служби Управління. У зв`язку з наведеним ОСОБА_1 у період проведення службового розслідування за графіком батальйону, в якому він проходив службу, на чергування не заступав та перебував в цей період у розпорядженні відділу чергової служби Управління, що підтверджується відповідними розстановками сил та засобів відповідних підрозділів Управління за наведений період часу, копії яких містяться в матеріалах справи. Означене підтверджує обізнаність позивача із фактами призначення відносно нього службового розслідування та його відсторонення у зв`язку із цим від виконання службових обов`язків.
Судом також встановлено, що позивачу під час проведення службового розслідування було належним чином забезпечено можливість реалізувати свої права, передбачені ст. 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що підтверджується наявністю в матеріалах службового розслідування письмових пояснень позивача від 01.07.2024 р. Так, 01.07.2024 р. позивачу, який перебував на робочу місці у відділі чергової служби (каб. № 103) Управління, членом дисциплінарної комісії було запропоновано надати пояснення в межах проведення службового розслідування, на що позивач відмовився. Даний факт зафіксований на портативний відеореєстратор № 473548, відеозапис з якого долучений до матеріалів службового розслідування та міститься в матеріалах справи. Наведеним відеозаписом, зафіксовано також особисте ознайомлення позивача з наказом про призначення службового розслідування. У зв`язку з відмовою позивача надати письмові пояснення щодо обставин, стосовно яких проводиться службове розслідування, було складено відповідний акт від 01.07.2024 р., зареєстрований у відділі документального забезпечення Управління за №8531ВН/41/19-2024. У вказаному акті мається відмітка про повідомлені позивачем причини його відмови надавати пояснення (необхідність ознайомитись із матеріалами, скористуватись правовою допомогою для кращого висвітлення події). В акті відображені усні пояснення позивача по суті предмету службового розслідування (наказ, на його думку, був нечітким і незрозумілим, паспорт на відрядження відсутній, жодних добових коштів перед виїздом надано не було, чіткого терміну відрядження зазначено не було, що він вважає порушенням службової дисципліни).
01.07.2024 р. позивачем надано письмове пояснення, яке було долучено до матеріалів службового розслідування та в подальшому отримало належну оцінку дисциплінарної комісії, що відображено у висновку службового розслідування. Відтак, позивачем в повній мірі реалізовано його право на ознайомлення з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, що підтверджується наявним в матеріалах службового розслідування його рапортом від 04.07.2024 р. зареєстрованого відділом документального забезпечення Управління за № 7042 від 11.07.2024 р.
На підставі викладеного вище, суд вважає, що застосоване дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції , що полягає в порушенні вимог пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частини другої статті 24 та Присяги працівника поліції, визначеною статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 10 пункту 3 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП, та виразився у невиконанні усного наказу керівника та відмові від виконання наказу ДПП від 26.06.2024 р. № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», а також у обговоренні та критиці вказаного наказу ДПП.
У постановах Верховного Суду України від 29.09.2015 р. (справа № 21-1288а15) та від 20.10.2015 р. (справа № 21-2103а15) зазначено, що дискредитація звання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (національної поліції) за своєю суттю полягає у вчиненні такого проступку, що підриває довіру та авторитет таких органів і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.
Судом досліджені докази, які містяться в матеріалах справи, зокрема, службова характеристика старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №1 роти №4 батальйону №1 управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, 17.09.1986 року народження, освіта вища, в Національній Поліції України з лютого 2017 р., в тексті якого зазначено, що за період служби в Національній поліції України зарекомендував себе юридично грамотним, але не достатньо дисциплінованим працівником. Неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності. Не завжди враховує в роботі думки та пропозиції керівництва та колег. На критику реагує не завжди вірно. Іноді допускає прояви нетактовної поведінки. За складом характеру доволі емоційний. Під час стресових ситуацій, конфліктів, при затриманні правопорушників тримається не завжди спокійно.
В даному випадку ОСОБА_1 було вчинене діяння несумісне з посадою поліцейського, оскільки останнім було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, а саме: не дотримання вимог пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частини другої статті 24 та Присяги працівника поліції, визначеною статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 10 пункту 3 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП, та виразився у невиконанні усного наказу керівника та відмові від виконання наказу ДПП від 26.06.2024 № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», а також у обговоренні та критиці вказаного наказу ДПП.
Означений проступок, вчинений ОСОБА_1 , зокрема, виразився у недотриманні принципів діяльності поліції в умовах воєнного стану та вчиненні дій, не сумісних з вимогами, які пред`являються до професійно-етичних якостей поліцейського та призвели до приниження авторитету патрульної поліції, водночас є таким, що підриває довіру до нього як до носія влади, що призвело до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.
Більш того, вказана надзвичайна подія набула значного негативного суспільного резонансу, що завдало шкоди авторитету патрульної поліції та довіри населення до її органів і підрозділів.
Таким чином, позивачем вчинено проступок, який за своїми наслідками, є тяжким та сам по собі є підставою для застосування до особи найбільш суворого стягнення.
Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням певних обставин та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.01.2021 року у справі №2140/342/18.
З огляду на викладене, суд вважає обґрунтованим висновок дисциплінарної комісії Департаменту патрульної поліції, викладений у висновку службового розслідування про те, що позивачем скоєно дисциплінарний проступок, за який передбачена дисциплінарна відповідальність у вигляді звільнення зі служби.
Законодавець висуває підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку. У свою чергу, недотримання поліцейським вищезазначених вимог є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення.
Таким чином, судом під час розгляду справи перевірено та встановлено дисциплінарний проступок за участю позивача, який є наслідком протиправної поведінки позивача, що в свою чергу призвело до шкідливих наслідків - підриву авторитету Національної поліції та було підставою для застосування дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби за порушення службової дисципліни, що виявилось у порушенні вимог пунктів 1, 4, 13 частини третьої статті 1, частини першої статті 5 Дисциплінарного статуту, пунктів 1, 2 частини першої статті 18, пункту 24 частини першої статті 23, частини другої статті 24 та Присяги працівника поліції, визначеною статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», підпункту 10 пункту 3 розділу ІІІ посадової інструкції інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 УПП в Дніпропетровській області ДПП, та виразився у невиконанні усного наказу керівника та відмові від виконання наказу ДПП від 26.06.2024 № 352 «Про відрядження працівників Департаменту патрульної поліції», а також у обговоренні та критиці вказаного наказу ДПП.
Таким чином, враховуючи тяжкість проступку, наслідки проступку, які фактично підривають довіру до органів патрульної поліції та авторитет поліції, відповідачем правомірно притягнено позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
Отже, підстави, якими позивач обґрунтовує протиправність оскаржуваних наказів, спростовуються матеріалами справи та копіями матеріалів службового розслідування.
На підставі означеного вище, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для скасування оскаржуваних наказів, а саме: № 464 від 20 серпня 2024 року Департаменту патрульної поліції в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Скиба Ігоря Євгеновича; № 2210 о/с від 30 вересня 2024року Департаменту патрульної поліції про звільнення інспектора взводу № 1 роти № 4 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції, а отже відмовляє у їх задоволенні.
В свою чергу, щодо інших заявлених позовних вимог, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено.
Відповідно до ст. 139 КАС України, у зв`язку з відмовою у задоволенні вимог позивача, розподіл понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на службі в поліції, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька