Справа № 160/24625/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнати протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
11.09.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому з урахуванням уточненого позову, просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.08.2024 року про зарахування до пільгового страхового стажу за списком № 2 періоди роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року та перерахунку пенсії, з урахуванням висновків суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 15.10.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду письмовий відзив на адміністративний позов не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.07.2021 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
26.02.2019 року позивач звертався до відповідача про призначення пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Рішенням від 15.05.2019 року №162 складено рішення про відмову в призначенні пенсії, оскільки на день звернення у заявника відсутній необхідний страховий та пільговий стаж, визначений абзацом першим пункту другого частини і статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зі змісту вказаного рішення вбачається, що станом на дату подання заяви страховий стаж позивача складав 25 років 01 місяць 14 днів, пільговий стаж за Списком№2 03 роки 02 місяці 10 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року у зв`язку з тим, що довідка уточнююча пільговий характер роботи від 15.01.2015 року №15/01/15, видана ТОВ «Дніпробетон», не відповідає вимогам додатку №5 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій й за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, крім того вказано, що електрозварники точкового зварювання не користуються пільговим пенсійним забезпеченням. Також до пільгового стажу позивача не зараховано період роботи на Придніпровській ГРЕС з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року, оскільки уточнююча довідка від 05.02.2018 року №8 містить розбіжності щодо назви атестованого робочого місця та фактичного місця роботи позивача, згідно до записів трудової книжки.

ОСОБА_1 рішення суду від 15.05.2019 року №162 не оскаржував.

08.08.2024 року позивач звернувся із заявою до відповідача про перерахунок його пенсії відповідно до ч.2 ст.40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV та включення до страхового стажу всі періоди роботи, які були не зараховані при призначенні його пенсії.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.04.2024 року № 47048-35062/0-01/0-0400/24 позивачу повідомлено, зокрема, що зарахувати періоди роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року як пільгову роботу по Списку № 2 немає законних підстав, чіткі підстави не зарахування періодів роботи до пільгового стажу з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року зазначені в рішенні від 15.05.2019 року № 162.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні зарахування періодів роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року як пільгову роботу по списку № 2, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною 3 статті 4 вказаного Закону визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Частиною другою пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до ч.1 ст.44 Закону України №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Відповідно до закону звернення за призначенням пенсії відбувається шляхом подання заяви та інших документів застрахованою особою особисто. Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Згідно із ч. 2 ст. 44 Закону України №1058-IV призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.

Призначення пенсії за віком відбувається автоматично у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону або за особистою заявою особи шляхом подання її та інших документів, необхідних для призначення пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою.

Водночас порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до п. 1.1. Порядку №22-1 заява про призначення, перерахунок, поновлення пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Згідно до приписів ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі, якщо особа вважає, що орган, що призначає пенсію, прийняв рішення, що суперечить законодавству про пенсійне забезпечення або виходить за межі його компетенції, встановленої законом, особа має право оскаржити таке рішення: у органі Пенсійного фонду України вищого рівня відповідно до Порядку розгляду скарг на рішення органів Пенсійного фонду України щодо пенсійного забезпечення, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2007 року № 18-6; у судовому порядку.

Відповідно до ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно до ч.3 ст.245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене право, а його відновлення, за наслідком розгляду справи, має бути ефективним, тобто таким, що повертає правовідносини до стану, який існував до прийняття рішення, вчинення дій або бездіяльності суб`єктом владних повноважень, які визнані протиправними.

Так питання щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком№2 періодів роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року було вирішено у рішенні від 15.05.2019 року №162, про що останньому було наголошено листом відповідача від 22.04.2024 року № 47048-35062/0-01/0-0400/24.

Матеріали справи не містять доказів оскарження даного рішення ані в адміністративному, ані в судовому порядку. Не заявлено такої вимоги й в межах даної адміністративної справи.

Більше того, згідно інформації наявної в комп`ютерній програмі «Діловодство спеціалізованого суду» ОСОБА_1 15.01.2024 року вже звертався до суду із позовними вимогами, зокрема, щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року, за Списком №2 (адміністративна справа №160/1342/24).

За результатами судового розгляду Дніпропетровським окружним адміністративним судом 23.04.2024 року ухвалено рішення по справі №160/1342/24, яким позивачу у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Згідно ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В рішенні суду від 23.04.2024 року по справі №160/1342/24 зазначено: «Позивачем не заявлено вимоги щодо скасування рішення від 15.05.2019 року №162, яким відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком №2 та не зараховано окремі періоди роботи до пільгового стажу. Разом з тим, з огляду на значний пропуск строку звернення до суду, відсутність будь-яких клопотань та пояснень які унеможливи позивачу своєчасно звернутись до суду за захистом свого порушеного права на пільгову пенсію, суд не вбачає можливості виходу за межі позовних вимог. Таким чином суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового стажу періоди роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року, за Списком №2 та встановити пенсію на пільгових умовах відповідно до п.2 ч.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за Списком №2 та виплачувати її в подальшому».

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 9 КАС України).

Суд зазначає, що з моменту ухвалення рішення від 23.04.2024 року по справі №160/1342/24 позивач, як і раніше, не оскаржував рішення від 15.05.2019 року №162, яким відмовлено у призначенні пільгової пенсії за Списком №2 та не зараховано окремі періоди роботи до пільгового стажу. Відтак вказане рішення є чинним.

Таким чином суд не вбачає підстав для визнання протиправною відмову викладену у листі від 22.04.2024 року № 47048-35062/0-01/0-0400/24 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській у здійсненні зарахування періодів роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року як пільгову роботу по списку № 2 ОСОБА_1 , оскільки вказаним листом не було відмовлено позивачу у зарахуванні спірних періодів роботи до пільгового стажу, а лише роз`яснено, що причини не зарахування таких періодів зазначені в рішенні від 15.05.2019 року №162.

За таких обставин, суд не вбачає протиправності дій відповідача при розгляді заяви ОСОБА_2 від 08.08.2024 року про зарахування до пільгового страхового стажу за списком № 2 періоди роботи з 11.07.1980 року по 20.10.1989 року та з 01.11.1989 року по 23.02.1998 року та перерахунку пенсії.

Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, особливістю адміністративного /судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

З урахуванням наведеного, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовні вимоги є такими, що задоволенню не підлягають.

Згідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України в разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнати протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна