Справа № 240/2860/24
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/2860/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач 1), військової частини НОМЕР_2 (далі відповідач 2),в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення з військової служби;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення з військової служби та звільнити його з військової служби.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що з 2022 року проходить військову службу за контрактом в Збройних Силах України та з 11 квітня 2023 року був зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 на посаду водія-санітара медичного пункту управління військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 окремий батальйон територіальної оборони), яка підпорядковується та входить в структуру військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 окрема бригада територіальної оборони).

Вказує, що відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 22.03.2023 його мати - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою похилого віку, яка потребує постійного стороннього догляду, так як не має змоги самостійно пересуватись та обслуговувати себе. Крім того, зазначає, що згідно консультативного висновку спеціаліста №1795 його батьку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 діагностували хворобу Паркінсона та відповідно до довідки МСЕК від 16.11.2023 №258948 він є особою з інвалідністю ІІ групи, що потребує додаткового (постійного) нагляду.

З огляду на зазначені обставини, він неодноразово, а саме 09.04.2023 та 18.09.2023 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю та додав до вказаних рапортів всі необхідні документи, які підтверджують потребу матері в постійному догляді. Разом з тим, вказані рапорти відповідачами не були розглянуті.

02.12.2023 позивач повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 27.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком та матір`ю з нотаріально завіреними копіями документів, які підтверджують потребу батьків в постійному догляді. Однак даний рапорт відповідачами також не був розглянутий.

Позивач вважає бездіяльність відповідачів щодо не розгляду його рапорту від 27.11.2023 та не звільнення його з військової служби протиправною.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду прийнято подану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Крім того, вказаною ухвалою відповідачам було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення їм копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Однак, станом на дату розгляду справи відповідачі своїм правом на заперечення щодо заявлених позовних вимог не скористались, відзивів на позовну заяву до суду не надали.

Згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до положень ст.257, 262 КАС України суд розглядає дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 , старший солдат, з 2022 року проходить військову службу за контрактом та з 11.04.2023 перебуває в особовому складі військової частини НОМЕР_1 .

Позивач неодноразово, а саме 09.04.2023 та 18.09.2023 звертався до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю та додав до вказаних рапорту всі необхідні документи, які підтверджують потребу матері в постійному догляді. Разом з тим, вказані рапорти відповідачами не були розглянуті.

02.12.2023 позивач повторно звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із рапортом від 27.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами, а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за батьком та матір`ю.

На підтвердження наявності вказаних в рапорті підстав для звільнення ОСОБА_1 долучив до рапорту копії наступних документів:

- нотаріально засвідчену копію довідки МСЕК від 16.11.2023 №258948;

- нотаріально засвідчену копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ;

- нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_1 ;

- нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_4 ;

- нотаріально засвідчену копію паспорту ОСОБА_2 ;

- копію довідки ЛКК від 22.03.2023;

- копію консультативного висновку спеціаліста №1795.

Однак даний рапорт відповідачами також не був розглянутий.

21.12.2023 представником позивача із зазначених підстав був поданий адвокатський запит з метою з`ясування результатів розгляду рапорту позивача від 27.11.2023, але відповіді відповідачами не надано, що стало підставою для звернення до суду.

Надаючи оцінку спірних правовідносинам, суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 1 статті 1 Закон №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Статтею 2 Закону №2232-XII передбачено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 з 2022 року проходить військову службу за контрактом та з 11.04.2023 перебуває в особовому складі військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан. На момент розгляду даної адміністративної справи воєнний стан в Україні триває.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач виявив своє бажання припинити проходження військової служби та 02.12.2023 подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 27.11.2023 про звільнення з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України №2232-XII.

Суд зазначає, що підстави звільнення з військової служби, зокрема і під час дії воєнного стану, передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до абз.4 пп. "г" п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 №413 затверджено Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі - Перелік №413).

Відповідно до абз.6 Переліку №413 військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини, зокрема, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько- консультативної комісії для осіб до 18 років.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений у Положенні про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженому Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Згідно з пунктом 260 Положення №1153/2008 під час дії особливого періоду військовослужбовці звільняються з військової служби з підстав, визначених статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", та з урахуванням особливостей, передбачених статтею 26-2 названого Закону.

Підпунктом другим пункту 225 Положення №1153/2008 встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Порядок звільнення врегульований пунктами 233-243 Положення №1153/2008.

Пунктом 233 Положення №1153/2008 закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до пункту 14.10 Розділу XIV "Особливості проходження військової служби, служби в резерві та виконання військового обов`язку в запасі в особливий період" Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Відповідно до пункту 241 Положення №1153/2008 накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення №1153/2008 після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

З системного аналізу вказаних норм права суд дійшов висновку, що наслідком розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту.

Дослідивши під час розгляду справи рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2023, який був поданий ним до командира військової частини НОМЕР_1 , суд встановив, що в ньому позивач просив звільнити його з військової служби на підставі абз. 4 пп. "г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який відповідно до довідки МСЕК від 16.11.2023 №258948 є особою з інвалідністю ІІ групи, що потребує додаткового (постійного) нагляду та нездатний до самообслуговування та матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є особою похилого віку та відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії від 22.03.2023 потребує постійного стороннього догляду, так як не має змоги самостійно пересуватись та обслуговувати себе.

Як вже зазначалося судом, підпунктом другим пункту 225 Положення №1153/2008 встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Тобто, вирішення питання щодо звільнення позивача, старшого солдата ОСОБА_1 , з військової служби не віднесено до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 - відповідача 1 у справі, а належить до повноважень командира військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 окрема бригада територіальної оборони) - відповідача 2 у справі.

Одночасно суд враховує, що за приписами пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Саме у відповідності до вимог пункту 233 Положення №1153/2008 позивачем 02.12.2023 був поданий командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт від 27.11.2023 про звільнення зі служби.

Однак, докази розгляду вказаного рапорту командиром військової частини НОМЕР_1 та прийняття відповідного рішення по суті рапорту командиром військової частини НОМЕР_2 в матеріалах справи відсутні.

Суд враховує, що нормами чинного законодавства не передбачено строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. За загальним правилом, такий рапорт має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині. При цьому, розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення чи відповідь доведена до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Разом з тим, як вказує позивач у позовній заяві, жодних дій відповідачами щодо поданого ним рапорту про звільнення з військової служби за сімейними обставинами, вчинено не було.

Крім того, під час розгляду справи по суті відповідачі не надали до суду жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів на підтвердження розгляду поданого позивачем рапорту від 27.11.2023 по суті про задоволення або відмову у задоволені порушеного ним питання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачі допустили протиправну бездіяльність щодо не розгляду рапорту про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз. 4 пп. "г" п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами.

Вирішуючи спірні правовідносини в частині позовних вимог щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 звільнити позивача з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України №2232-XII, суд зазначає наступне.

Відповідно до Рекомендацій №R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 р. термін "дискреційне повноваження" означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.

Таким чином, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Суд наголошує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положенняст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах особи.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи дану позовну вимогу, фактично просить суд втрутитися у дискреційні повноваження військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо прийняття відповідного рішення за результатом розгляду його рапорту про звільнення.

Суд наголошує, в спірних правовідносинах рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону №2232-XII військовою частиною НОМЕР_1 та військовою частиною НОМЕР_2 по суті розглянутий не був, а відтак наявність підстав для такого звільнення відповідачі не перевіряли.

Суд виходить з того, що може зобов`язати відповідача вчинити конкретні, позитивні для позивача дії, лише у випадку, якщо за певних конкретних обставин справи встановить відсутність підстав для прийняття будь-якого іншого рішення, прийняття якого можливо відповідно до вимог чинного законодавства.

В даному випадку, суд вважає, що задоволення вказаної позовної вимоги фактично порушить закріплені законом виключні повноваження військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 .

Однак, суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в даній частині не можуть бути задоволені у спосіб, обраний позивачем, а тому у задоволенні позову в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абз.4 пп. "г" п.3 ч. 5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" слід відмовити.

Водночас, положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

З огляду на зазначене, застосовуючи механізм захисту права порушеного суб`єктом владних повноважень та його відновлення, суд керуючись повноваженнями, наданими ч. 2 ст.9, ч. 2 ст.245 КАС України, вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", перевірити наявність в нього підстав для звільнення відповідно до вказаної норми, та прийняти за наслідками розгляду відповідне рішення.

Відповідно до ч. 2ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір" та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення судом питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та військової частини НОМЕР_2 щодо не розгляду по суті рапорту ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абз.4 пп. "г" п.3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 та військову частину НОМЕР_2 розглянути по суті рапорт ОСОБА_1 від 27.11.2023 про звільнення його з військової служби на підставі абз.4 пп."г" п.3 ч.5 ст.26 Закону України від 25.03.1992 №2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу", перевірити наявність в нього підстав для звільнення відповідно до вказаної норми, та прийняти за наслідками розгляду відповідне рішення.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович

26.11.24