Справа № 480/3550/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 р. Справа № 480/3550/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023, головуючий суддя І інстанції: М.М. Шаповал, м. Суми, по справі № 480/3550/23

за позовом ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України

про визнання бездіяльності протиправною та стягнення додаткової винагороди,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі відповідач, прикордонний загін), третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України, про визнання бездіяльності протиправною та стягнення додаткової винагороди, в якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування та невиплати йому, додаткової щомісячної винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. за період з 01.08.2022-31.08.2022 (31 днів), 01.09.2022 по 30.09.2022 (30 днів), 01.10.2022 по 31.10.2022 (31 днів) та 01.11.2022 по 30.11.2022 (30 днів) у розмірі 280 000 гривень;

- стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) на його користь додаткову щомісячну винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. за період з 01.08.2022-31.08.2022 (31 днів), 01.09.2022 по 30.09.2022 (30 днів), 01.10.2022 по 31.10.2022 (31 днів) та 01.11.2022 по 30.11.2022 (30 днів) у розмірі 280 000 грн.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі №480/3550/23 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), третя особа - Адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення додаткової винагороди відмовлено.

Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі №480/3550/23 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилався на те, що у період з 01.08.2022 по 30.11.2022 безпосередньо приймав участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у зв`язку з чим начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону підполковником ОСОБА_2 подавались рапорти про встановлення додаткової винагороди в розмірі 70 000, 00 грн. На переконання позивача, у зв`язку з тим, що він виконував обов`язки військової служби в межах Сумської області, яка протягом серпня-листопада 2022 року була віднесена до областей, в яких ведуться воєнні (бойові) дії, а також враховуючи подання підполковником ОСОБА_2 відповідних рапортів, НОМЕР_3 прикордонний загін зобов`язаний був нарахувати та виплатити позивачу спірну додаткову винагороду.

Відповідачем на апеляційну скаргу подано письмовий відзив, в якому він просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, а також те, що ухвалами суду апеляційної інстанції було витребувано додаткові докази у даній справі, проте жоден із наданих суду доказів не спростував висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання представника позивача про розгляд справ за участі представника позивача та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на норми частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з 20 грудня 2021 року проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Адміністрації Державної прикордонної служби України на посаді начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності головного оперативно-розшукового відділу.

У період з 24.02.2022 по 31.07.2022, позивачу здійснювалася виплата додаткової щомісячної винагороди у розмірі до 100 000 грн, яка встановлена постановою КМУ № 168 від 28.02.2022.

У зв`язку з тим, що за період з 01.08.2022 по 30.11.2022, а саме:

- за серпень (31 днів) 2022 - 70 000 грн в розрахунку (70000:31= 2258 грн/день х 31)

- за вересень (30 днів) 2022 - 70 000 грн в розрахунку (70000:30= 2333 грн/день х 30);

- за жовтень (31 днів) 2022 - 70 000 грн в розрахунку (70 000:30 = 2333 грн/день х 31);

- за листопада (30 днів) 2022 - 70 000 грн в розрахунку (70000:30= 2333 грн/день х 30) позивачу така додаткова винагорода в загальній сумі 280 000 грн не виплачена, він у березні 2023 року звернувся до керівництва відповідача з рапортом, у якому просив повідомити причини невиплати додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно як військовослужбовцю, який перебуває безпосередньо в районі проведення воєнних (бойових) дій, за період з серпня, вересня, жовтня, листопад 2022 року включно, також просив виплатити йому вказану заборгованість.

Однак, виплата додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" здійснена була не в повному обсязі, а саме не в розмірі 100 000 грн з розрахунку на місяць.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що право позивача на отримання додаткової щомісячної винагороди у 100000 грн розмірі, встановленої постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 з 01.08.2022 по 30.11.2022, у наведений період роботи позивача не виникало, оскільки інформації щодо його безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та доказів на підтвердження цієї інформації, суду не надано, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що в діях ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутня протиправна бездіяльність.

Колегія суддів з приведеними висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XІІ), законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Одночасно, військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_4 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

В подальшому, строк воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на день розгляду справи.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 Про введення воєнного стану в Україні та № 69 Про загальну мобілізацію, Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 793 від 07.07.2022 до постанови № 168 від 28.02.2022 були внесені зміни, згідно з якими цю постанову доповнено пунктом 21 такого змісту:

21. Установити, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.

Пунктом 2 постанови КМУ № 793 від 07.07.2022 передбачено, що ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24.02.2022.

Отже, за змістом вказаних нормативно-правових актів, з 24.02.2022 у військовослужбовців Державної прикордонної служби України, виникло право на отримання додаткової винагороди в розмірі до 30 000 гривень щомісячно, а у тих військовослужбовців, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), у період здійснення зазначених заходів виникло право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Водночас, право визначати порядок і умови виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, закріплено за керівниками відповідних міністерств і державних органів.

Так, з метою врегулювання порядку і умов виплати згаданої додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби, Адміністрацією Державної прикордонної служби 30.07.2022 прийнято наказ № 392-АГ Про реалізацію вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168.

Відповідно до пункту 1 вказаного наказу, військовослужбовцям, які проходять військову службу в Адміністрації Державної прикордонної служби, регіональних управліннях, органах охорони державного кордону, загонах морської охорони, навчальних закладах, підрозділах спеціального призначення та органах забезпечення, на період дії воєнного стану щомісячно здійснюється виплата додаткової винагороди в розмірі до 30 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу виконання відповідно до законодавства України обов`язків військової служби.

Також, цим пунктом передбачено, що додаткова винагорода збільшується до 100 тисяч гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення бойових дій у період здійснення зазначених заходів.

За змістом пункту 2 наказу № 392-АГ від 30.07.2022, вказаними заходами визнається виконання військовослужбовцем у відповідні дні:

- бойових завдань із ведення руху опору на тимчасово окупованій території України;

- бойових завдань з пошуку, виявлення і знешкодження диверсійно- розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб), поєднаних з безпосереднім контактом з такими групами, формуваннями, особами;

- бойових завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій з виявлення та вогневого ураження повітряних цілей;

- польотів у районах безпосереднього ведення бойових дій або ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту;

- бойових (спеціальних) завдань у районах безпосереднього ведення бойових дій кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником;

- бойових завдань з відбиття збройного нападу (безпосереднього вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються, у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час вогневого ураження;

- бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби оборони або наступу, контрнаступу, контратаки) під час перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ (сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави;

- бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовим розпорядженням, поєднане з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.

Пунктом 4 згаданого наказу передбачено, що підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у вказаних бойових діях або заходах, здійснюється на підставі сукупності наявної інформації у таких документах:

- бойового наказу (бойового розпорядження);

- журналу бойових дій (службово-бойових дій, вахтового, навігаційно- вахтового, навігаційного журналу), журналу ведення оперативної обстановки, бойового донесення (підсумкового, термінового, позатермінового) або постової відомості (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад);

- рапорту (донесення) начальника (командира) підрозділу (тимчасово створеної групи військовослужбовців, зведеного загону, катерів і кораблів Морської охорони, екіпажу літака, вертольоту тощо) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військових звань, прізвищ, імен та по батькові, а також кількості днів участі військовослужбовців у таких діях та заходах.

Отже, системний аналіз вказаних норм, дає підстави дійти висновків про те, що у період дії воєнного стану, військовослужбовці Держприкордонслужби мають право на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022.

Втім, таке право не є безумовним, а виникає у військовослужбовців виключно у разі, коли вони беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Водночас, вказана постанова Кабінету Міністрів України містить загальні умови отримання збільшеної до 100000,00 грн. додаткової винагороди, а саме: безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, під час перебування безпосередньо в районах їх ведення (здійснення).

Право визначати конкретні бойові дії та конкретні заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, здійснення яких зумовлює виникнення права на отримання збільшеної додаткової винагороди, так само, як і право визначати порядок отримання цієї винагороди, надано керівникам міністерств та державних органів, у структурах яких проходить службу військовослужбовець.

Таким чином, право на отримання збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди позивач, військовослужбовець, набуває у разі безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби позивач отримує додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.

Із матеріалів справи колегією суддів встановлено, що майор ОСОБА_1 на підставі наказу від 28.12.2021 №610-ОС проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_2 ) Адміністрації Державної прикордонної служби України на посаді начальника відділу організації оперативно-розшукової діяльності головного оперативно-розшукового відділу (а.с. 9, 39 том 1).

У період з 24.02.2022 по 31.07.2022, позивачу здійснювалася виплата додаткової щомісячної винагороди у розмірі до 100 000 грн, яка встановлена постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022, що підтверджено відповідними наказами та документами до них (а.с. 10-22 том 1).

Позивачем не заперечувалось, що в період 01.08.2022 по 31.11.2022 він отримував в повному обсязі додаткову винагороду в розмірі 30 000,00 грн в незалежності від виконання ним бойових (спеціальних) завдань, пов`язаних із безпосередньою участю у бойових діях чи під час безпосереднього зіткнення з противником з урахуванням фактичного часу виконання обов`язків військової служби, що також підтверджується розрахунковими листами (а.с. 22-23 том 1).

Водночас, за період з 01.08.2022 по 30.11.2022 позивачу додаткова винагорода у сумі 100 000 грн не була виплачена, у зв`язку з чим він звернувся до керівництва відповідача з рапортом, у якому просив повідомити причини невиплати додаткової винагороди в розмірі до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно як військовослужбовцю, який перебуває безпосередньо в районі проведення воєнних (бойових) дій, за період з серпня, вересня, жовтня, листопад 2022 року включно, також просив виплатити йому вказану заборгованість (а.с. 8 том1).

Як встановлено колегією суддів з матеріалів справи, у спірний період заступником начальника загону з оперативно-розшукової діяльності - начальника головного відділу полковника ОСОБА_3 було складено рапорти від 18.11.2022 (за серпень 2022 року), від 21.11.2022 (за вересень 2022 року), від 24.11.2022 (за жовтень 2022 року), від 01.12.2022 (за листопад 2022 року) (а.с. 84-95 том 1), з проханнями встановити військовим (в тому числі, ОСОБА_1 ) додаткову винагороду за відповідні місяці за безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримання збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Однак, матеріали справи не містять доказів складання відповідних наказів про нарахування та виплату додаткової винагороди ОСОБА_1 .

Задля забезпечення всебічного розгляду справи та вживаючи заходів щодо одержання доказів, колегія суддів суду апеляційної інстанції витребувала у відповідача докази.

23 серпня 2024 року на виконання ухвали Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2024 про витребування доказів відповідачем повідомлено, що восени 2022 року наказом командира НОМЕР_1 прикордонного загону за № НОМЕР_4 від 03.10.2022 «Про створення робочої групи» була створена робоча група для перевірки та опрацювання рапортів та іншої інформації щодо нарахування та виплати військовослужбовцям загону додаткової винагороди встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022. Пізніше, у грудні 2022 почав діяти вже інший наказ командира НОМЕР_1 прикордонного загону за № НОМЕР_5 від 17.12.2022 «Про створення робочої групи». Проте, за результатами проведення перевірки рапортів, на підставі бойових розпоряджень, журналу бойових дій, а також фактичного виконання службових завдань військовослужбовцями головного оперативно-розшукового відділу, факт участі вищевказаного підрозділу у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки та оборони, відсічі і стримані збройної агресії, перебування безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період серпень-листопад 2022 року - не знайшов свого підтвердження, а тому, подальших правових підстав для опрацювання наказів по НОМЕР_1 прикордонному загону про виплату додаткової винагороди позивачу в розмірі 70000 гривень за вказані періоди, не було.

Водночас, у НОМЕР_1 прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) відсутнє будь-яке документальне підтвердження (в бойових розпорядженнях начальника НОМЕР_1 прикордонного загону, в журналах бойових дій та в інших документах), що ОСОБА_4 в період з 01.08.2022 по 30.11.2022 приймав участь у бойових діях, зокрема, виконував бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення, під вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником.

Далі, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 29.08.2024 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 копії бойових розпоряджень та журналів бойових дій в частині, що стосуються ОСОБА_1 , які були підставою для направлення начальнику НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України рапортів заступника начальника загону з оперативно-розшукової діяльності - начальника головного відділу полковника ОСОБА_5 від 18.11.2022 (за серпень 2022 року), від 21.11.2022 (за вересень 2022 року), від 24.11.2022 (за жовтень 2022 року), від 01.12.2022 (за листопад 2022 року).

05 вересня 2024 року на виконання вказаної ухвали надійшли письмові пояснення відповідача, в яких зауважено, що надати копії бойових розпоряджень та журналів бойових дій в частині, що стосуються ОСОБА_1 , не представляється за можливе, оскільки бойові розпорядження та журнали бойових дій за оскаржувані періоди не містять посилання на вказаного військовослужбовця.

Отже, єдиною підставою для виплати збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, позивач визначає факт проходження ним служби у межах Сумської області, яка у період з 01.08.2022 по 30.11.2022 за наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України була віднесена до районів проведення бойових дій, а також факт подання підполковником ОСОБА_2 рапортів про виплату позивачу збільшеної додаткової винагороди.

Слід зазначити, що незважаючи на встановлений частиною 2 статті 77 КАС України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Будь-яких доказів участі у бойових (спеціальних) завданнях із переліку, встановленого пунктом 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392-АГ від 30.07.2022 у період служби з 01.09.2022 по 31.12.2022, ОСОБА_1 також суду не надав, про виконання таких завдань не повідомив.

Разом з тим, з інформації наданої відповідачем на виконання ухвал апеляційного суду про витребування доказів встановлено, що у згаданий період проходження служби, позивач безпосередньої участі у заходах, передбачених пунктом 2 наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 392-АГ від 30.07.2022, не приймав, документальне підтвердження виконання таких заходів відсутнє.

За таких обставин, наявність у позивача права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 у спірний період, колегія суддів вважає недоведеним.

Колегія суддів не бере до уваги посилання ОСОБА_1 на подання підполковником ОСОБА_2 рапортів, як підставу для виплати збільшеної додаткової винагороди, оскільки сам по собі факт подання рапорту не є безумовною підставою для виплати збільшеної додаткової винагороди, з огляду на те, що підтвердженням права на отримання винагороди є сукупність таких документів, як бойовий наказ (бойове розпорядження), журнал бойових дій, рапорт.

Колегія суддів наголошує на тому, що проходження позивачем військової служби в межах Сумської області, яке було віднесене згідно з наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України до територій несення служби органами прикордонної служби на яких ведуться воєнні (бойові) дії, не є виключною підставою для отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022. Право на таку винагороду у військовослужбовців Державної прикордонної служби України у спірний період виникає виключно за умов, передбачених наказом № 392-АГ від 30.07.2022.

Таким чином, підсумовуючи всі надані до суду документи щодо виконання позивачем завдань військової служби в період з серпня 2022 року по листопада 2022 року за місцем дислокації у Сумській області, колегією суддів не встановлено обставин, які б вказували на те, що майор ОСОБА_1 був задіяний у заходах, які визначені у пункті 2 Наказу №392-/0/81-22-АГ.

З приведеного вбачається, що відповідачем не було отримано підтвердження інформації про участь позивача у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність в діях відповідача протиправної бездіяльності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що останній виконував у спірний період приймав участь у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій в межах Сумської області, яка за наказами Адміністрації Державної прикордонної служби України була віднесена до районів ведення воєнних (бойових) дій, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки за вимогами наказу № 392-АГ для отримання додаткової винагороди у збільшеному розмірі позивач мав брати участь у заходах визначених пунктом 2 наказу № 392-АГ, тоді як доказів участі у таких заходах позивача за спірний період в ході розгляду справи не встановлено.

Доводи апеляційної скарги позивача про безпідставне посилання суду першої інстанції в оскаржуваному рішенні на приписи наказу Адміністрації Державної прикордонної служби України № 628-АГ від 09.12.2022, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки посилання у тексті рішення на вказаний наказ не змінює висновків суду та не може бути підставою для скасування рішення суду.

Твердження апеляційної скарги позивача про те, що висновки суду першої інстанції про те, що позивач не має права на отримання додаткової грошової винагороди за період з 01.08.2022 по 31.11.2022 спростовуються наказом відповідача №780 ОС від 01.11.2022, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки згідно наказу №780 ос від 01.11.2022 відповідачем наказано виплатити військовослужбовцям додаткову винагороду із розрахунку 70000,00 гривень на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.10.2022 по 31.10.2022, відповідно до додатку №1, в якому позивач відсутній. Отже, вказаний наказ не стосується позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження йому надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено), добросовісно та розсудливо.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Колегія суддів також зауважує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 24.01.2020 (справа № 420/2921/19).

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За пунктом 1 частини першої статті 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на положення статті 139 КАС України, питання розподілу судових витрат не вирішується.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.09.2023 по справі № 480/3550/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя Я.М. Макаренко
Судді Л.В. Любчич С.П. Жигилій