Справа № 420/20384/24
Суддя: Іванов Е.А.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Іванова Е.А., розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування державі шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь позивача, завдану державі шкоду в сумі 12 657,22 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 старшим лейтенантом медичної служб ОСОБА_2 19.01.2024 року подано рапорт №674, згідно якого, під час проведення перевірки наявності особового складу на медичному огляді ВЛК у військовій частині НОМЕР_2 було виявлено, що 18.01.2024 року матрос ОСОБА_1 , який був направлений на ВЛК, не відповідає на дзвінки та на перевірку не з`явився.

На підставі вказаного рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 19.01.2024 року №19 матроса ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив місце несення служби 25.12.2023 року, знято з усіх видів забезпечення та призупинено виплату грошового забезпечення з 25.12.2023 року на підставі наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260. За самовільне залишення місяця несення служби без поважних причин останнього позбавлено премії за січень 2024 року у повному розмірі.

Також позивач вказав, що з вищенаведеного факту проводилось службове розслідування. Під час службового розслідування встановлено, що матрос ОСОБА_1 був неправомірно відсутній на військовій службі з 25.12.2023 року.

При цьому, з 25.12.2023 року матросу ОСОБА_1 неправомірно нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення в сумі 18 732,15 грн.

Водночас, представником позивача зазначено, що з підстав повернення відповідача до військової частини йому було поновлено виплату грошового забезпечення. Проте 16.03.2024 року відповідач повторно самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та до теперішнього часу не повертався. За період перебування відповідача на військовій службі з 12.02.2024 по 15.03.2024 з належного йому грошового забезпечення військовою частиною було утримано 6074.93 грн. на користь держави. У зв`язку з цим, до теперішнього часу залишається невідшкодованою завдана державі матросом ОСОБА_1 матеріальна шкода в сумі 12 657,22 грн.

Враховуючи те, що військова частина НОМЕР_1 має право на відшкодування ОСОБА_1 грошових коштів у загальній сумі 12 657,22 грн., які він незаконно отримав, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідач відзив на адміністративний позов не надав.

Ухвалою суду від 15.07.2024 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Дослідивши адміністративний позов, відзив на адміністративний позов, інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

Наказом командира військової частинни НОМЕР_1 від 18.06.2023 року №172 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду стрілець-помічник гранатометника 1 десантно-штурмового відділення 1 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 .

Відповідачем самовільно залишено військову частину. За фактом самовільного залишення військової частини матросом ОСОБА_1 проведено службове розслідування. За результатами якого складено акт службового розслідування від 29.02.2024 року №1462 та командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 29.02.2024 року №174 про підсумки даного службового розслідування. Та під час такого розслідування встановлено, що відповідач був неправомірно відсутній на військовій служби з 25.12.2023 року.

При цьому з 25.12.2023 року відповідачу неправомірно нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення. Згідно бухгалтерського обліку військової частини НОМЕР_1 , за грудень 2023 року матросу ОСОБА_1 було неправомірно нараховано та виплачено грошове забезпечення в сумі 18 732,15 грн.

Також судом встановлено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.02.2024 року №43 матрос ОСОБА_1 12.02.2024 року повернувся до військової частини. Йому було поновлено виплату грошового забезпечення з 13.02.2024 року. Однак, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2024 року №76 матрос ОСОБА_1 повторно самовільно залишив військову частину та до теперішнього часу неправомірно відсутній на військовій службі. З підстав чого йому призупинено виплату грошового забезпечення з 16.03.2024 року.

На виконання п.4 наказу командира військової частини про підсумки службового розслідування від 29.02.2024 року №174, за період перебування матроса ОСОБА_1 на військовій службі з 12.02.2024 року по 15.03.2024 рік з належного йому грошового забезпечення військовою частиною було утримано 6 074,93 грн. на користь держави. У зв`язку з цим, до теперішнього часу залишається невідшкодованою завдана державі матросом ОСОБА_1 матеріальна шкода в сумі 12 657,22 грн.

Згідно довідки фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , станом на 10.06.2024 рокуз а матросом ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 12 657,22 грн.

Відповідно до ст.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV, кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Згідно із ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Статтею 27 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, встановлено, що військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.

Відповідно до ч.1 ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

У статті 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, зокрема, що солдат зобов`язаний: бути хоробрим та ініціативним, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; своєчасно доповідати командирові відділення про захворювання, надзвичайні події та факти порушення військової дисципліни, випадки втрати чи несправності озброєння, техніки та інших матеріальних засобів.

Згідно із ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям врегульовано Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. № 260.

Відповідно до п.15 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.

Таким чином, з дня самовільного залишення відповідачем військової частини, останній втратив право на отримання грошового забезпечення військовослужбовця.

Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлено Законом України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" від 03.10.2019 р. №160-ІX.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 1 статті 1 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

Згідно із частинами 1-4 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п.1 ч.1 ст.6 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі").

Відповідно до ст.12 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Частина перша статті 1212 Цивільного кодексу України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 Цивільного кодексу України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц виклав висновок, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

У даній справі доказів про набуття відповідачем заробітної плати в сумі 12 657,22 гривні в результаті рахункової помилки позивача матеріали справи не містять, на такі обставини позивач не посилається.

З тих підстав, що виплата грошового забезпечення виконана позивачем добровільно, без рахункової помилки та за відсутності недобросовісної поведінки відповідача, оскільки останній не міг вплинути на вирішення питання про виплату йому власного грошового забезпечення та приховати від керівництва та відповідальних осіб факт проведення відносно нього службового розслідування, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача таких коштів.

Враховуючи, що нарахування та виплата грошового забезпечення проведена позивачем добровільно, за відсутності рахункової помилки з його боку і недобросовісності з боку відповідача, передбачені законом підстави для її повернення відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 6-11, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування державі шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Відповідач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ІПН НОМЕР_4 ).

Суддя Іванов Е.А.

.