Справа № 560/15651/24
Суддя: Салюк П.І.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

25 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Салюка П.І. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Відповідача 1 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, оформлену рішенням від 04.10.2024 року за №48 Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в проведенні перерахунку пенсії щодо переведення з пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII;

- зобов`язати Відповідача 2 Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області () призначити та виплачувати з 27.09.2024р. ОСОБА_1 пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723- XII та пункту 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 року № 889-VIII з урахуванням довідок наявного у ОСОБА_1 стажу посадової особи місцевого самоврядування та довідок Управління соціального захисту населення Славутської міської ради №04-1536 від 26.09.2024р., №04-1537 від 26.09.2024р. і №04-1538 від 26.09.2024р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Харківській області протиправно відмовлено у переведенні пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про державну службу" з мотивів, викладених у Рішенні про відмову в перерахунку пенсії №48 від 04.10.2024 року.

Ухвалою суду від 25 жовтня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачі правом на подання відзиву на адміністративний позов у наданий їм строк згідно ухвали не скористались, жодних документів до суду не подали.

Будь-яких заперечень чи клопотань у визначений законодавством термін від відповідачів не надходило.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, з`ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

27.09.2024 року позивач звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України у Хмельницькій області із заявою про переведення з пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про державну службу", з урахуванням довідок Управління соціального захисту населення Славутської міської ради №04-1536 від 26.09.2024р., №04-1537 від 26.09.2024р. і №04-1538 від 26.09.2024р.

Заява від 27.09.2024 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 року за № 48 позивачу відмовлено в переході на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" оскільки додані до заяви довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №04-1536 від 26.09.2024р. і №04-1538 від 26.09.2024р. не відповідають вимогам Постанові № 823 від 12.07.2024 року.

Позивач вважаючи, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 року за № 48 є протиправним - звернулася до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначаються Законом України від 10.12.2015 №889-VIII "Про державну службу" (далі - Закон №889). Відповідно до пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889 з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" (далі - Закон №3723), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №889, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723 у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За наявності в особи станом на 01.05.2016 стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату обіймали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до ч. 1 статті 37 Закону №3723 на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачений єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом по цій справі встановлено, що позивач працювала в період з 17.11.1994р. (в виконавчому комітеті Славутської міської ради), та по сьогоднішній день (в виконавчому комітеті Ганнопільської сільської ради) працює на різних посадах державного службовця.

У спірний період трудової діяльності позивачки чинним був порядок Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі Порядок №283), який втратив чинність 01.05.2016.

Відповідно до п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування", а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Вказане положення також закріплено у пункті 4 чинного Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі Порядок №229).

Таким чином, як Порядок №283, так і чинний Порядок №229 передбачають, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

04.07.2001 року набрав чинності закон України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III (далі Закон №2493-III).

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2493-III передбачено, що дія Закону №3723-ХІІ поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», цьому Закону та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Верховний Суд у постанові від 10.05.2018 у справі №351/1792/17, зазначив, що після набрання чинності Законом №889-VIII положення законодавства в частині механізму обрахунку стажу державної служби не змінилися. Відповідно до ст.46 Закону №889-VIII та п.4 Порядку №229 час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Також у постанові від 06.03.2020 року у справі №1.380.2019.000417 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування зараховувалась до стажу державної служби у порядку та відповідно до Порядку №283 спірний досліджуваний період слід зарахувати до стажу державної служби для виплати надбавки за вислугу років.

На підставі ч. 5 ст. 242 КАС України суд враховує висновки, викладені Верховним Судом, та вважає, що робота позивачки на посадах в органі місцевого самоврядування відповідно до п.2 Порядку №283 зараховується до стажу державної служби.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019 у зразковій справі №822/524/18 виснувала: право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII пов`язане лише з певним стажем роботи особи на посаді державного службовця, визначеним згідно з пунктами 10, 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, у той час як додаткових умов для призначення пенсії у вказаних пунктах Закону №889-VIII не встановлено.

Беручи до уваги, що позивач, має відповідний стаж на посаді державної служби, зважаючи на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 822/524/18 (належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723) суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії згідно із статтею 37 Закону №3723, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області ухвалило протиправне рішення від 04.10.2024 року за №48, за наявних підстав для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (п.19 ч.1 ст.4 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду у справі № 9901/415/18 вважає, що законодавчі обмеження стосовно можливості оскарження актів індивідуальної дії не шкодять самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені у суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки.

Позивач у позовній заяві стверджує, що станом на 27.09.2024 у неї виникло право на призначення пенсії державного службовця, тому відмова є протиправною (на думку позивача), проте відповідач не роз`яснив підстав для призначення пенсії та механізму переходу з одного виду пенсії на інший.

У рішенні від 04.10.2024 року за №48 зазначено, що додані до заяви довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №04-1536 від 26.09.2024р. і №04-1538 від 26.09.2024р. не відповідають вимогам Постанові № 823 від 12.07.2024 року., проте немотивовано яким саме критеріям такі довідки не відповідають для зрозумілості моделювання подальшої поведінки заявника.

Верховний Суд 11 вересня 2023 року у справі №420/14943/21 (адміністративне провадження №К/990/8225/23) сформулював правовий висновок про те, що критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень є: 1) логічність та структурованість викладення мотивів, що стали підставою для прийняття відповідного рішення; 2) пов`язаність наведених мотивів з конкретно наведеними нормами права, що становлять легітимну основу такого рішення; 3) наявність правової оцінки фактичних обставин справи (поданих заявником документів, інших доказів), врахування яких є обов`язковим у силу вимог закону під час прийняття відповідного рішення суб?єкта владних повноважень; 4) відповідність висновків, викладених у такому рішенні, фактичним обставинам справи; 5) відсутність немотивованих висновків та висновків, що не ґрунтуються на нормах права.

Оцінюючи доводи та докази сторін, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, від 04.10.2024 року за №48 про відмову в переведення з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII прийняте необґрунтовано, без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тобто не відповідає критеріям, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, тому як протиправне належить скасуванню.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. При цьому під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коди ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на заявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норм) закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.

Суд вважає, що ГУ ПФУ в Харківській області, приймаючи оскаржуване рішення, діяло недобросовісно та необґрунтовано, не врахувало усіх обставин та положень законодавства, що мають значення для переведення позивачки на пенсію за віком для держслудбовців, як наслідок, допустли неналежний розгляд поданої нею заяви і документів та, відповідно, прийняли необґрунтовані рішення про відмову позивачці в переведенні на пенсію за віком за Законом №889-VIII.

Відтак, суд дійшов висновку, що з урахуванням дискреційних повноважень відповідача, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та захисту шляхом: визнання протиправними та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 04.10.2024 року за №48, а також зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (суб`єктом владних повноважень, на чиєму обліку перебуває позивач) повторно розглянути заяву позивачки від 27.09.2024 про переведення з пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про державну службу".

Суд також враховує, що у прохальній частині позовної заяви позивач просить призначити та виплачувати з 27.09.2024р. пенсію державного службовця з урахуванням довідок Управління соціального захисту населення Славутської міської ради № 04-1536 від 26.09.2024р., № 04-1537 від 26.09.2024р. і № 04-1538 від 26.09.2024р. Однак з матеріалів справи суд встановив, що довідки № 04-1536 від 26.09.2024р., № 04-1537 від 26.09.2024р. і № 04-1538 від 26.09.2024р. видані Управлінням соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області, а не Славутської міської ради як помилково вказує позивач.

Відтак, суд вважає, що з метою належного виконання судового рішення необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивачки від 27.09.2024 про переведення з пенсії за віком, відповідно до ЗУ "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до ЗУ "Про державну службу" з урахуванням стажу, який відображений в трудовій книжці та довідок Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області № 04-1536 від 26.09.2024р., № 04-1537 від 26.09.2024р. і № 04-1538 від 26.09.2024р.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд вважає, що на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов - задоволити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 04.10.2024 року за № 48 про відмову в переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком згідно Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015р. №889-VIII.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 27.09.2024 року про переведення з пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком, відповідно до Закону України "Про державну службу", з урахуванням довідок Управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області № 04-1536 від 26.09.2024р., № 04-1537 від 26.09.2024р. і № 04-1538 від 26.09.2024р., та із урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Хмельницький р-н, 29013 , код ЄДРПОУ - 21318350) Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром під. 3, пов. 1, кв. 58, м. Харків, Харківський р-н, Харківська обл., 61022 , код ЄДРПОУ - 14099344)

Головуючий суддя П.І. Салюк