Справа № 280/8782/24
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року Справа № 280/8782/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Батрак І.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справ

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради

про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) до Управління місцевих соціальних програм Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (далі - Департамент соцзахисту населення ЗМР, відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправними дії відповідача щодо неправомірної відмови у встановленні факту здійснення постійного догляду позивачем за його бабусею, ОСОБА_2 ;

скасувати Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 03.09.2024 №4887, виданий відповідачем;

зобов`язати відповідача видати акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду), із зазначенням про підтвердження факту здійснення догляду позивачем за бабусею ОСОБА_2 .

Також позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 968,96 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що разом із заявою про складення та видачу Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) надав не тільки документи, що зазначені у додатку 5 Порядку подачі документів для отримання відстрочки та оформлення відстрочки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024, але і копію довідки ЛКК №1545 від 17.06.2024 бабусі ОСОБА_2 та копію висновку №185 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 від 16.08.2024. Вказує, що комісія Управління місцевих соціальних програм Департаменту соцзахисту населення ЗМР при винесенні Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) навмисно не взяла до уваги документи, що підтверджували необхідність постійного стороннього догляду ОСОБА_2 , що стало підставою неправомірної відмови у встановленні факту здійснення догляду ОСОБА_1 за його бабусею. Вважаємо, що позивачем надано вичерпний перелік доказів які вказують потребу у постійному догляді та сторонньої допомоги, а також підтверджено це здійсненням саме позивачем, а тому його права підлягають захисту в судовому порядку, внаслідок чого змушений звернутись із цим позовом до суду.

Ухвалою судді від 23.09.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному ст. 262 КАС України. Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, 26.09.2024 через систему «Електронний суд» надав до суду відзив (вх. №44798), в якому стверджує, що Департамент (як відповідальний виконавчий орган міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних) прийняв заяву ОСОБА_1 та передав на розгляд комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду. Зауважує, що Департамент соцзахисту населення ЗМР є неналежним відповідачем у даній справі про визнання протиправними дій щодо неправомірної відмови у встановленні факту здійснення постійного догляду ОСОБА_1 за його бабусею ОСОБА_2 , оскільки не наділений відповідними повноваженнями щодо розгляду заяв та складання актів про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, а тому у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту соцзахисту населення ЗМР про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії просить відмовити у повному обсязі.

02.10.2024 представник позивача через систему «Електронний суд» надав до суду відповідь на відзив (вх. №45594), в якій наголошує, що згідно з розпорядженням Запорізького міського голови від 30.08.2024 № 220-р «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» визначено Департамент соцзахисту населення ЗМР відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, які зареєстровані/проживають на території Запорізької міської територіальної громади, а також при даному виконавчому органі створено комісію, яка проводить розгляд заяв та видає акт встановлення факту здійснення особою постійного догляду. На думку позивача, оскільки комісія створена та діє при Департамент соцзахисту населення ЗМР, вона не наділена самостійними повноваженнями та не може бути відповідачем у даній справі. Виходячи з того, що 05.09.2024 ОСОБА_1 отримав відмову саме від Управління місцевих соціальних програм Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради за №П-7866, до якої додано акт №4887 від 03.09.2024 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду, вважає, що належним відповідачем є саме Управління місцевих соціальних програм Департаменту соцзахисту населення ЗМР.

У свою чергу, від представника відповідача 03.10.2024 через систему «Електронний суд» надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №45961), у яких додатково підкреслює, що рішення, щодо створення комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду, приймалось Запорізьким міським головою. Таким чином, комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду підзвітна та підконтрольна Запорізькій міській раді. Також, вказує, що уважно вивчивши позовну заяву та чинне законодавство України з цього питання можна дійти висновку, що позовна заява взагалі (неважливо з яким органом у якості відповідача) не підлягає задоволенню з огляду на те, що із матеріалів справи не вбачається наявність відповідного документу, який підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (в даному випадку батько позивача) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ.

У період з 14.10.2024 по 22.11.2024 суддя Батрак І.В. була відсутня на роботі на підставі наказу від 04.10.2024 №268 «Про надання навчальної відпустки», що підтверджується довідкою №02-35/24/76 від 07.10.2024.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України, справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

21.08.2024 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я директора Департаменту соцзахисту населення ЗМР ОСОБА_3 , якою просив скласти та видати Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , яка являється позивачу бабусею.

Позивачем разом із заявою було надано копії наступних документів:

- паспорту № НОМЕР_1 та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 ;

- картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 ;

- паспорту серія НОМЕР_2 ОСОБА_2 ;

- картки фізичної особи - платника податків ОСОБА_2 ;

- свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 ;

- свідоцтва про народження НОМЕР_4 ОСОБА_4 ;

- довідки МСЕК серія НОМЕР_5 ОСОБА_2 ;

- висновку № 185 від 16.08.2024 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 ;

- пенсійного посвідчення серія НОМЕР_6 ОСОБА_4 ;

- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №458429 ОСОБА_4 ;

- індивідуальної програми реабілітації інваліда № 427 від 15.02.2024 ОСОБА_4 ;

- свідоцтва про шлюб НОМЕР_7 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;

- свідоцтва про смерть серія НОМЕР_8 ОСОБА_5 ;

- свідоцтва про народження НОМЕР_9 ОСОБА_7 ;

- свідоцтва про смерть серія НОМЕР_10 ОСОБА_7 .

05.09.2024 ОСОБА_1 отримав лист Управління місцевих соціальних програм Департаменту соцзахисту населення ЗМР №П-7866, до якої додано спірний Акт №4887 від 03.09.2024 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду. У вищевказаному акті комісія, яка складала акт зазначила, що документ, що підтверджує потребу особи ОСОБА_2 , в постійному догляді відсутній, а тому комісією не підтверджено факт здійснення постійного догляду.

Вважаючи дій відповідача щодо неправомірної відмови у встановленні факту здійснення постійного догляду позивачем за його бабусею протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом про скасування Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) від 03.09.2024 №4887 та зобов`язання відповідача видати акт із зазначенням про підтвердження факту здійснення догляду позивачем за його бабусею, ОСОБА_2 .

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався.

Зокрема, останнім Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 28.10.2024 № 740/2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII.

Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» № 2232-ХІІ від 25.03.1992 (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною 1 ст. 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі - Закон №3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За визначенням, наведеним у ст. 1 Закону №3543-ХІІ, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Частиною 1 ст. 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації, а саме: з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду; надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у розвідувальних органах України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

В свою чергу, ст. 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, згідно з п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані члени сім`ї другого ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи, зайняті постійним доглядом за нею (не більше одного та за умови відсутності членів сім`ї першого ступеня споріднення або якщо члени сім`ї першого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я). У разі відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення норма цього пункту поширюється на членів сім`ї третього ступеня споріднення особи з інвалідністю I або II групи;

Відповідно до п. 61 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16.05.2024 (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у п. 9 і 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію2, та не отримують компенсації (допомоги, надбавки) на догляд за ними, для розгляду питання надання їм відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації звертаються за встановленням факту здійснення постійного догляду із заявою у довільній формі на ім`я керівника виконавчого органу сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її утворення) ради, районної у м. Києві військової адміністрації за адресою задекларованого/ зареєстрованого місця проживання особи, зазначеної у п. 9 і 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», за якою здійснюється догляд. У заяві повинні бути зазначені такі відомості про військовозобов`язаного, який здійснює постійний догляд: прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті); відомості про особу, за якою здійснюється постійний догляд (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), адреса зареєстрованого/задекларованого місця проживання, контактні дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті).

Військовозобов`язані, які здійснюють постійний догляд за особами, зазначеними у п. 9 і 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», до заяви, зазначеної в абзаці першому цього пункту, додають документи, визначені у пп. 9 і 14 додатка 5 (крім акта про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

Районні, міські держадміністрації (військові адміністрації), виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад для розгляду документів щодо встановлення факту здійснення військовозобов`язаним постійного догляду за особами, зазначеними у п. 9 і 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», утворюють постійно діючу комісію із встановлення факту здійснення особою постійного догляду.

Комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду здійснює розгляд заяви протягом десяти календарних днів з дати її подання.

До складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду можуть входити депутати місцевої ради, представники виконавчих органів місцевого самоврядування, громадських організацій загальною чисельністю не менше ніж п`ять осіб.

Під час своєї роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду:

відвідує місце проживання особи, за якою здійснюється постійний догляд, зазначене у заяві військовозобов`язаного, для встановлення факту здійснення постійного догляду;

перевіряє відомості щодо наявності/відсутності інших осіб, які здійснюють постійний догляд за особою, зазначеною в заяві, зокрема інформацію щодо наявних прийнятих структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, міських держадміністрацій (військових адміністрацій), виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад рішень про надання соціальних послуг з догляду за особою, за якою здійснює догляд військовозобов`язаний, за її задекларованим/зареєстрованим місцем проживання.

За результатами роботи комісія із встановлення факту здійснення особою постійного догляду складає та надає військовозобов`язаному акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8).

На виконання п. 61 Порядку 560 розпорядженням Запорізького міського голови від 30.08.2024 №220 р «Про визначення уповноваженого органу та утворення і затвердження складу комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду» було визначено Департамент соцзахисту населення ЗМР відповідальним виконавчим органом міської ради щодо прийому заяв військовозобов`язаних осіб, які зареєстровані/ проживають на території Запорізької міської територіальної громади (п. 1), утворено та затверджено склад комісії із встановлення факту здійснення особою постійного догляду (п. 2) та затверджено Положення про порядок складання та видачі акту встановлення факту здійснення особою постійного догляду (п. 3).

Судом встановлено, що 21.08.2024 ОСОБА_1 подав заяву на ім`я директора Департаменту соцзахисту населення ЗМР Тетяни Круподері, якою просив скласти та видати Акт про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , яка являється позивачу бабусею, та у подальшому 05.09.2024 позивач отримав відмову саме від Управління місцевих соціальних програм Департаменту соцзахисту населення ЗМР за №П-7866, до якої додано спірний акт №4887 від 03.09.2024 про встановлення факту здійснення особою постійного догляду.

Таким чином, оскільки комісія створена та діє при Департамент соцзахисту населення ЗМР, що саме відповідачем не спростоване, суд вважає, що належним відповідачем є саме Департамент соцзахисту населення ЗМР.

Відповідно до Додатку 5 Порядку № 560 документами, що підтверджують право на відстрочку за п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є:

для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки другого ступеня споріднення (рідні брати та сестри, баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, чоловік (дружина), діти, у тому числі усиновлені) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);

для військовозобов`язаного, який зайнятий постійним доглядом за членом сім`ї третього ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I чи II групи, - документи, що підтверджують родинні зв`язки третього ступеня споріднення (дядьки, тітки, племінники та племінниці), один із таких документів, що підтверджує неможливість членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого або другого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, а також документи про отримання компенсації (допомоги, надбавки) на догляд або акт про встановлення факту здійснення особою постійного догляду (додаток 8);

для особи, за якою здійснюється догляд, - один із таких документів, що підтверджує інвалідність особи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або посвідчення, яке підтверджує відповідний статус, або пенсійне посвідчення чи посвідчення, що підтверджує призначення соціальної допомоги відповідно до Законів України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю», «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю», в яких зазначено групу та причину інвалідності, або довідка для отримання пільг особами з інвалідністю, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу, за формою, затвердженою Мінсоцполітики

Надаючи оцінку доводам представника позивача, що позивач разом із заявою про складення та видачу Акту про встановлення факту здійснення особою догляду (постійного догляду) надав не тільки документи, що зазначені у додатку 5 Постанови №560, але і копію довідки ЛКК №1545 від 17.06.2024 бабусі ОСОБА_2 та копію висновку №185 про наявність порушень функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 від 16.08.2024, суд зазначає наступне.

Ключовим питанням, яке потребує дослідження у межах розгляду даної справи є те чи наявні у бабусі позивача ОСОБА_2 особи першого ступеня споріднення, які відповідно до Закону зобов`язані та мають можливість здійснювати постійний догляд.

Як уже встановлено судом, підставою для відмови позивачу у встановленні факту здійснення особою догляду (постійного догляду) за ОСОБА_2 , яка являється позивачу бабусею, слугувало не надання позивачем до заяви документу, який підтверджує неможливість членів сім`ї першого ступеня споріднення (в даному випадку батько позивача) здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ.

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 20.09.1967 батьками ОСОБА_4 є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки МСЕК серії НОМЕР_5 , довідки ЛКК №1545 від 17.06.2024 та висновку №185 про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи і потребує постійного догляду та допомоги.

З аналізу викладеного, вбачається, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного стороннього догляду та має сина - ОСОБА_4 .

Отже, в ході розгляду справи знайшов підтвердження факт наявності члена сім`ї першого ступеня споріднення, зокрема сина, що визнається позивачем.

Встановивши, що бабуся позивача ОСОБА_2 має члена сім`ї першого ступеня споріднення, суд констатує неможливість застосування у спірних правовідносинах п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ без надання належних і допустимих доказів про відсутність можливості у здійсненні постійного догляду сином за матір`ю, тобто членом сім`ї першого ступеня споріднення.

З 18.05.2024 діє новий Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, яким врегульовано та деталізовано процедуру надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення.

Додатком 5 вказаного Порядку вказано, що особі яка зайнята доглядом та бажає отримати відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації за п. 14 ч. 1 ст. 23 Закону №3543-ХІІ необхідно підтвердити неможливість члена сім`ї першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд за особами з інвалідністю I або II групи.

Зокрема, Порядок № 560 регламентує можливість здійснення членом сім`ї другого ступеня споріднення догляду за особою з інвалідністю I або II групи за умови неможливості особи першого ступеня споріднення (батьки, її чоловік або дружина, діти такої особи, у тому числі усиновлені) здійснювати догляд: інвалідність такої особи, її потребу у постійному догляді, перебування під арештом (крім домашнього арешту), відбування покарання у вигляді обмеження чи позбавлення волі.

Так, позивачем до матеріалів справи долучена індивідуальна програма реабілітації інваліда №427 від 15.02.2024, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_4 є особою з інвалідністю ІІ групи, причина загальне захворювання.

Однак, відповідних доказів неможливості особи першого ступеня споріднення здійснювати догляд до заяви про надання відстрочки від призову під час мобілізації та до матеріалів справи позивачем не долучено.

Також слід зазначити, що наявність інвалідності чи досягнення пенсійного віку членом сім`ї першого ступеня споріднення, вказаними нормами не визначено, як підставу неможливості здійснення догляду.

На переконання суду, позивачем до заяви встановлення факту здійснення особою догляду не надано належних доказів того, що він є єдиною особою, хто може здійснювати догляд за його бабусею, зокрема, про неможливість здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I чи II групи: довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією за формою, затвердженою МОЗ, або висновок лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про потребу члена сім`ї першого ступеня споріднення в постійному догляді за формою, затвердженою МОЗ, з урахуванням додатку 5 до Порядку № 560, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі с, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до ст. 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, діяв у межах повноважень, наданих йому законодавством та довів правомірність своїх дій, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд враховує, що особі, що не є суб`єктом владних повноважень у разі відмови у задоволені позову - судовий збір поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 9, 77, 139, 243, 243-246 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_11 ) до Департаменту соціального захисту населення Запорізької міської ради (69035, м. Запоріжжя, бул. Марії Примаченко, буд. 3, ) про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя І.В. Батрак