Справа № 480/2542/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 р. Справа № 480/2542/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024, головуючий суддя І інстанції: О.А. Прилипчук, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 09.07.24 по справі № 480/2542/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 99 від 04.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області № 99 від 21.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 99 від 26.12.2023; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 13.08.1980 по 25.10.1980; з 06.10.1988 по 24.10.1988; з 13.07.1993 по 31.05.1995; 1986 по 1988; з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002, а також період навчання в Буйнакському кооперативному технікумі з 01.09.1977 року по 10.07.1980 року, призначити пенсію за віком з 30.11.2023 року.

В обгрунтування позовних вимог зазначив, що спірними рішеннями пенсійні органи порушують його право на належне пенсійне забезпечення.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 99 від 04.12.2023.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області № 99 від 21.12.2023.

Скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 99 від 26.12.2023.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 01.09.1977 року по 10.07.1980 року,з 13.08.1980 по 25.10.1980, з 10.11.1985 по 28.09.1987, з 15.02.1988 по 13.08.1988, з 06.10.1988 по 24.10.1988, з 13.07.1993 по 31.05.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2023.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем, Головним управліням Пенсійного фонду України в Львівській області подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що за принципом екстериторіальності та за результатами розгляду заяви про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 26.12.2023 № 99, про що повідомлено позивача. Підставою відмови у призначенні пенсії за віком є те, що за результатами заяви позивача та документів долучених до заяви до страхового стажу не зараховано:

- період роботи з 13.08.1980 по 25.10.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки даний період передує даті заповнення;

- період роботи з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення не завірено належним чином,

- період роботи з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_2 , оскільки печатка про звільнення нечитабельна, а зазначена назва організації в довідці не відповідає назві у трудовій та відсутня довідка про реорганізацію;

- період навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977 в Буйнакському Кооперативному технікумі республіки Дегестан, яка є суб`ктом російської федерації, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений;

- період роботи в колгоспі з 1986 по 1988 згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені;

- період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_3 , оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб.

Інших документів щодо підтвердження даних періодів роботи позивач не надав, а тому датою з якої позивач матиме право на пенсію є 14.04.2025.

Позивач посилається на норми Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992, згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права.

Апелянт зазначив, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, який продовжено по сьогоднішній час.

З урахуванням зазначеного, припинено всі дипломатичні відносини з російською федерацією, органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості в повному обсязі виконувати Угоду, зокрема, здійснювати до органів Пенсійного фонду російської федерації запити документів та інших відомостей. Отже, починаючи з 23 грудня 2022 року правові відносини, зокрема, з російською федерацією зупинені офіційно, а тому жодні запити на отримання правової допомоги виконуватись не будуть.

Крім того, апелянт зазначив, що російська федерація у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак, з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

З огляду на викладене, Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації.

Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31.12.1991, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV.

Міністерство соціальної політики України листом від 12.01.2023 № 411/0/2-23/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій.

Отже, з огляду на викладені вище обставини, підстави для зарахування періодів роботи позивача на території російської федерації до страхового стажу з 01.01.1992 відсутні.

Згідно поданих документів загальний (страховий) стаж позивача становить 21 рік 10 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV. Таким чином, згідно поданих документів право на пенсійну виплату у позивача відсутнє.

Позивач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що 10.03.2022 року позивачу виповнилось 60 років.

30 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення пенсії за віком.

04 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Київській області прийнято рішення № 99, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком, оскільки на час звернення необхідний страховий стаж, визначений частиною 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" становив 29 років. Стаж для визначення права становив 28 років 9 місяців 16 днів, страховий стаж заявника становив 28 років 3 місяці 14 днів.

Підставою відмови зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 : з 13.08.1980 року по 25.10.1988 року, оскільки дата заповнення трудової книжки - 10.01.1983 року; з 06.10.1988 по 24.10.1988 року, оскільки виправлено дату звільнення з роботи та не завірено належним чином. Для зарахування вказаних періодів роботи необхідно надати уточнюючі довідки; з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002, оскільки відсутні відомості про застраховану особу згідно довідки ОК-5 (а.с. 20).

19 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

21 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області прийнято рішення №99, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж особи на час розгляду становив - 25 років 08 місяців 04 дні. За доданими документами до страхового стажу не враховано: період з 13.08.1980 по 25.10.1980, оскільки дата заповнення трудової книжки "10.01.1983" не відповідає даті початку трудової діяльності "13.08.1980"; період з 06.10.1988 по 24.10.1988, оскільки в даті звільнення міститься виправлення; період навчання з 01.09.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікумі республіки Дагестан, яка є суб`єктом російської федерації, у зв`язку із припиненням 19.06.2023 для України дії Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, при цьому до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав по 31 грудня 1991 року (а.с. 21).

24 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

26 грудня 2023 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення № 99, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що страховий стаж позивача становить 21 рік 10 місяців 10 днів (а.с. 22).

За результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу не зараховано: період роботи з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року, оскільки даний період передує даті заповнення 10.01.1983, а тому потребує уточнення первинними документами; період роботи з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати звільнення не завірено належним чином; - період роботи з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки печатка при звільненні не читається, а зазначена назва організації в довідці від 31.05.1995 не відповідає назві у трудовій книжці та відсутня довідка про реорганізацію; період навчання з 03.01.1977 по 28.12.1977 (фактично навчався з 01.09.1977 по 10.07.1980) в Буйнакському кооперативному технікум республіки Дегестан, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений; період роботи в колгоспі з 1986 по 1988 рік, згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки № 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені; період роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись з рішеннями ГУПФУ в Київській, Тернопільській і Львівській областях та вважаючи їх протиправними, позивач звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 99 від 04.12.2023; скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області № 99 від 21.12.2023; скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 99 від 26.12.2023; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 01.09.1977 року по 10.07.1980 року, з 13.08.1980 по 25.10.1980, з 10.11.1985 по 28.09.1987, з 15.02.1988 по 13.08.1988, з 06.10.1988 по 24.10.1988, з 13.07.1993 по 31.05.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.11.2023.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

За правилами частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Водночас, відповідно до частини 3 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно із частиною 1 статті 64 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, виконавча дирекція Пенсійного фонду та її територіальні органи мають право: отримувати безоплатно від органів державної влади, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання і від фізичних осіб - підприємців відомості, пов`язані з нарахуванням, обчисленням та сплатою страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для виконання ними функцій, передбачених цим Законом та іншими законами України; проводити планові та позапланові перевірки документів для оформлення пенсії, виданих підприємствами, установами та організаціями, а також поданих відомостей про застрахованих осіб, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсійні виплати; вимагати від керівників та інших посадових осіб підприємств, установ і організацій, а також від фізичних осіб усунення виявлених порушень законодавства про порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків, здійснення фінансових операцій з коштами Пенсійного фонду та порядок їх використання; порушувати в установленому законом порядку питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у порушенні законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу та сплати страхових внесків за цей період страхового стажу, відповідач має право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Положенями ч.ч. 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Приписами статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 №637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Пунктами 1-2 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Системний аналіз вказаних норм права свідчить про те, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами чи показань свідків.

Вищевказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №415/4914/16-а, від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а, від 21.05.2020 у справі №550/927/17 та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.

Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року №58 також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно положень пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 2.4 цієї Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

До прийняття наведеної вище Інструкції порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях регламентувався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 (чинної на момент заведення трудової книжки позивача, далі також Інструкція № 162), пунктом 1.1. якої було також передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , досяг 60-річного віку 10.03.2022 року, отже за наявності страхового стажу не менше 30 років може набути право на призначення пенсії за віком, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Згідно змісту оскаржуваних рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 99 від 04.12.2023, Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області № 99 від 21.12.2023 та Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 99 від 26.12.2023 позивачу відмовлено в призначенні пенсії, оскільки страховий стаж становить менше 30 років, що є недостатнім для призначення пенсії.

Так, наведеними рішеннями позивачу відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоди роботи :

- з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року, оскільки даний період передує даті заповнення 10.01.1983, а тому потребує уточнення первинними документами;

- з 06.10.1988 по 24.10.1988 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки виправлення дати звільнення не завірено належним чином;

- з 13.07.1993 по 31.05.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки печатка при звільненні не читається, а зазначена назва організації в довідці від 31.05.1995 не відповідає назві у трудовій книжці та відсутня довідка про реорганізацію;

- з 01.09.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікум республіки Дегестан, оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений;

- з 1986 по 1988 рік, згідно довідок № 679/02-09 від 28.06.2022 та довідки № 169/02-09 від 16.02.2023, оскільки наявні розбіжності в прізвищі та імені;

- з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.05.2002 по 30.09.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Так, згідно змісту трудової книжки НОМЕР_1 , встановлено, що в період з 13.08.1980 року по 25.10.1980 року ОСОБА_1 працював на посаді бухгалтером Дербентского райпо (а.с. 9).

В період з 10.11.1985 по 28.09.1987 позивач працював в колгоспі "Дружба" водієм вантажного автомобіля (а.с.12).

В період з 15.02.1988 по 13.08.1988 працював в колгоспі на роботах з капітального ремонту тваринницьких приміщень (а.с.13).

Також, встановлено, що в період з 06.10.1988 по 24.10.1988 позивач працював на Завод ЖБК в объденении "Сумижелезобетон" (а.с. 14).

В період з 13.07.1993 по 31.05.1995 позивач працював на посаді комерческого директора Малое часное п/п "Каспий" (а.с.18).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25.04.2019 в справі № 593/283/17 та від 30.09.2019 в справі № 638/18467/15-а, формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами пенсійного фонду в реалізації особою конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії.

Отже обов`язок належного оформлення документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні уточнюючої довідки.

Колегія суддів зазначила, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

У разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення до установ, підприємств, організацій, де працював заявник, із відповідними запитами.

Вказана правова позиція апеляційного суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 та від 06.03.2018 у справах №754/14898/15-а, №127/9055/17, від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 08.02.2021 у справі № 487/68/17, від 30.09.2021 у справі №300/860/17, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Враховуючи вищевказані норми права, колегія суддів вважає, що зазначені періоди роботи позивача підлягають зарахуванню до страхового стажу.

Стосовно періоду роботи з 03.01.1977 по 28.12.1977, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно архівної довідки Республики Дагестан Муницыпального образования "Город Буйнакск" від 26.08.2022 №542 встановлено, що в період з 01.07.1977 по 10.07.1980 позивач навчався в Буйнакскому кооперативному технікумі (а.с.23).

Відмовляючи в зарахуванні спірного періоду навчання, відповідач зазначив, що оскільки відсутнє проставлення апостеля компетентним органом держави, в якій документ був складений, а тому підстави для зарахування зазначеного страхового стажу відсутні.

Відповідно до статті 4 Закону № 1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на положеннях міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення). Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Згідно з статтею 7 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасників Угоди та членів їх сімей здійснюються відповідно до законодавства держави, на території якого вони проживають.

Всі видатки, пов`язані з здійсненням пенсійного забезпечення за вказаною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми договорами (стаття 3 вказаної Угоди).

Статтею 5 Угоди у галузі пенсійного забезпечення, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.

Згідно зі статтею 6 зазначеної Угоди у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).

Відповідно до статті 8 Угоди, органи, які здійснюють пенсійне забезпечення в державах-учасницях Угоди, співпрацюють один з одним в порядку, визначеному договором між їх центральними органами.

Згідно зі ст. 11 Угоди необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, викладені у спірному рішенні № 99 від 26.12.2023 щодо обставин припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.92, оскільки таке припинення не стосується (не впливає) періодів трудової діяльності позивача, що мали місце в час дії вказаної Угоди.

Крім того, якщо договором не передбачено інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення, відповідно до частини 1 статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів.

При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Так, 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України "Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року", відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з російською федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року №140/98-ВР.

Колегія суддів зазначає, що незарахування правомірно здобутого позивачем в країні-агресорі трудового стажу в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинними, не може мати негативні наслідки та нівелювати його право на призначення пенсії, а тому посилання відповідача на зупинення дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до неї є безпідставними.

Так, у Рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року №25-рп/2009 чітко вказано, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про безпідставність незарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області періоду навчання позивача з 01.07.1977 по 10.07.1980 в Буйнакському кооперативному технікумі.

Щодо періоду роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.05.2002 по 30.09.2002, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що в період з 20.05.2000 по 25.12.2002 позивач працював на посаді директора ПП "Салют" (а.с.19).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 15 листопада 2005 року № 22-1, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи, зокрема, документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).

Згідно пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема: уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.

Для підтвердження страхового стажу до 01.01.2004 подаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного судового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 12.08.1993 № 637, а за період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року довідкою з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, зарахування страхового стажу здійснюється з врахуванням законодавчих норм визначених Законом № 1058-IV, на підставі відомостей персоніфікованого обліку, що містяться в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру, а за періоди до 01.01.2004 на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

До 1 січня 2004 року стаж вимірювався часом роботи (і це був трудовий стаж), після цієї дати сумою фактично сплачених страхових внесків.

Тобто, з 1 січня 2004 року враховується не трудовий, а страховий стаж.

Враховуючи те, що записи про період роботи позивача з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.05.2002 по 30.09.2002 містяться у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, колегія суддів дійшла погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність відмови відповідача у зарахуванні позивачу періодів роботи з 01.07.2000 по 31.12.2000 та з 01.05.2002 по 30.09.2002 до стажу роботи ОСОБА_1 .

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області № 99 від 04.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду в Тернопільській області № 99 від 21.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області № 99 від 26.12.2023 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи: з 01.09.1977 року по 10.07.1980 року,з 13.08.1980 по 25.10.1980, з 10.11.1985 по 28.09.1987, з 15.02.1988 по 13.08.1988, з 06.10.1988 по 24.10.1988, з 13.07.1993 по 31.05.1995, з 01.07.2000 по 31.12.2000, з 01.05.2002 по 30.09.2002.

Поряд з цим, відповідно до п.1.1 розділу І Порядку №22-1, серед інших заяв, заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр).

Згідно з п. 4.10. Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Таким чином, заява про призначення пенсії подається особою до територіального органу Пенсійного фонду України (органу, що призначає пенсію), після сканування якої та сканування копій доданих до неї документів (формування електронної пенсійної справи), за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.

Отже, заява про призначення пенсії може бути розглянута як територіальним органом Пенсійного фонду, до якого заява була подана, так і іншим територіальним органом Пенсійного фонду.

А вже після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку обираючи спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 30.11.2023, з урахуванням висновків суду.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи те, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 09.07.2024 по справі № 480/2542/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова