Справа № 580/9227/24
Суддя: Анжеліка БАБИЧ
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року справа № 580/9227/24

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши правилами спрощеного письмового провадження в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними і скасування рішень та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

18.09.2024 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) (далі відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) (далі відповідач 2) про:

визнання протиправним і скасування наказу начальника відповідача 1 від 12.07.2024 №223 у частині його призову на військову службу за мобілізацією в якості солдата;

визнання протиправним і скасування наказу командира відповідача 2 від 14.07.2024 №211 у частині зарахування його до списків особового складу частини на всі види забезпечення;

визнання протиправним і скасування наказу командира відповідача 2 по стройовій частині від 18.07.2024 №215 про самовільне залишення пункту постійної дислокації;

зобов`язання командира відповідача 2 видати наказ про звільнення з військової служби та виключити його зі списків особового складу відповідача 2.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що відповідачі, порушуючи законодавство, проти його волі мобілізували на військову службу.

Ухвалою від 23 вересня 2024 року суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Справу вирішив розглядати за правилами спрощеного провадження. Вказану ухвалу відповідач 2 отримав 25.09.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа в його електронний кабінет. Відповідач 1 отримав ухвалу та позов з додатками 03.10.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про поштове вручення.

21.10.2024 від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову повністю. Обґрунтовуючи зазначив, що не допустив порушення прав позивача. Стверджує, що громадяни чоловічої статті віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ та пред`являти його за вимогою. На вимогу представника відповідача 1 позивач військовий квиток не пред`явив, що свідчить про відсутність у позивача намірів щодо виконання свого обов`язку та законних вимог. Оформив військовий квиток позивачу у зв`язку з його відсутністю. Вказав, що провів службове розслідування та до дисциплінарної відповідальності його посадові особи не притягувалися у зв`язку з відсутністю в діях ознак правопорушення. Доводи позивача про те, що він не проходив ВЛК, спростовані карткою обстеження, медичним оглядом від 12.07.2024 та довідкою №1254/451 від 12.07.2024, яку позивач не оскаржував. На підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 та наказу від 12.07.2024 №223 позивач призваний на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_5 .

30.10.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що неодноразово повідомляв відповідачу 1, що він перебуває на військовому обліку у м.Черкаси. Безпідставні дії щодо його затримання та примусового доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Посилання відповідача 1 щодо того, що позивач не надав працівникам ІНФОРМАЦІЯ_2 свій військово-обліковий документ, не може однозначно свідчити про його фактичну відсутність. Стверджує, що 12.07.2024 ВЛК не проходив та не міг бути призваний на військову службу по мобілізації, оскільки в розпорядженні ІНФОРМАЦІЯ_2 відсутні відомості щодо стану його здоров`я та його придатності до військової служби.

Оскільки обґрунтовані заяви про розгляд справи з викликом сторін у судове засідання суду не надходили, зважаючи на відсутність необхідності призначити в справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд вирішив справу розглянути правилами спрощеного провадження без такого виклику (у письмовому провадженні) на підставі письмових доказів.

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_6 , який виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 21.10.1999, позивач 19.12.1999 прийняв військову присягу у в/ч НОМЕР_7 . 05.04.2001 на підставі наказу ком. ПВУ 3116 від 16.02.2001 звільнений у запас ЗС України.

На підтвердження доводів позивача про те, що 12.07.2024 він рухався на т.з. MAN TGX 26/440 д.н.з. НОМЕР_8 в якості водія з метою виконання господарського зобов`язання із переміщення сільськогосподарської техніки, позивач додав до позовної заяви копію договору від 10.07.2024 №10/07/24/170 перевезення вантажу, укладеного між ТОВ «Партнер Агропром» в особі директора ОСОБА_2 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , предметом якого визначено доставку (перевезення) автомобільним транспортом довіреного вантажу з пункту (місця) відправлення до пункту (місця) призначення і видача вантажу уповноваженій на одержання вантажу особі.

12.07.2024 відповідач 1 видав позивачу військовий квиток серії НОМЕР_9 .

Того ж дня відповідач 1 видав письмове направлення №1254/318 Голові Білгород-Дністровської військово-лікарської комісії, яким направив позивача для встановлення придатності до проходження військової служби за станом здоров`я у зв`язку із плановим медичним оглядом.

Згідно з карткою обстеження та медичного огляду ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач 12.07.2024 пройшов обстеження у відповідних лікарів та у діагнозі вони зазначили про його придатність до військової служби. Довідкою військово-лікарської комісії від 12.07.2024 №1254/451 підтверджується, що позивачу проведено медичний огляд ВЛК 12.07.2024 та він придатний до військової служби.

12.07.2024 начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» видав наказ №223, яким призвав позивача на військову службу по мобілізації до Військової частини НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ).

Витягом із наказу командира відповідача 2 від 14.07.2024 №211 підтверджується, що позивач з 14.07.2024 зарахований до списків особового складу частини на всі види забезпечення, а на котлове забезпечення - з 15.07.2024 та призначений на посаду стрільця помічником гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону.

Згідно з витягом із наказу командира відповідача 2 від 18.07.2024 №215 позивача, стрільця-помічника гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу 3 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону наказано вважати таким, що самовільно залишив пункт постійної дислокації відповідача 2 з 17.07.2024, призупинено йому виплату грошового забезпечення та знято з котлового забезпечення (триразового харчування за каталогом) з 18.07.2024.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань станом на 07.08.2024 підтверджується внесення відомостей за номером кримінального провадження №0000090. Установлено, що до Черкаської окружної прокуратури 06.08.2024 надійшла ухвала Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30.07.2024 у справі №711/5904/24 щодо внесення відомостей про кримінальне правопорушення за заявою позивача, про те, що у період часу з 12.07.2024 до 17.07.2024 працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 перевищили службові повноваження, тобто вчинили умисні дії щодо позивача, які явно виходять за межі наданих їм повноважень.

За фактом відповідач 1 провів службове розслідування, яке оформив наказом від 05.10.2024 №319. У ньому зафіксовано, що позивач, намагаючись ухилитися від мобілізації та конституційного обов`язку громадянина України по захисту України під час повномасштабної агресії РФ, порушуючи ст.65 Конституції України, намагався незаконно перетнути Державний кордон України, а після призову на військову службу по мобілізації та направлення до військової частини намагається усіма шляхами, у т.ч. через адвокатів ухилитися від проходження військової служби, аргументуючи це незаконними діями представників ІНФОРМАЦІЯ_6 . У діях посадових осіб відповідача 1 порушень законодавства України щодо перевищення службових повноважень щодо позивача не встановлено.

Тому позивач звернувся до суду позовною заявою, до якої долучив:

виписку №9835 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного), згідно з якою він проходив амбулаторне лікування з 18.06.13 до 02.07.13;

консультативний висновок спеціаліста від 18.07.2022, згідно з яким проконсультувався у ортопеда-травматолога Травматологічного відділення КНП «Третя Черкаська міська лікарня ШМД» та отримав діагноз з рекомендацією консервативного лікування;

виписку №19375 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного), згідно з якою позивач проходив амбулаторне лікування з 08.12.14 до 12.12.14;

консультаційний висновок спеціаліста КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» від 23.08.2024, згідно з яким він пройшов огляд та лабораторне дослідження у лікаря-консультанта ортопеда-травматолога, що встановив діагноз з рекомендацією помірних навантажень і консервативного лікування.

Надаючи оцінку спірним обставинам, суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 12.07.2024, суд врахував законодавство у редакціях, чинних на вказану дату.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Пунктом 6 ст.2 Закону №2232-XII передбачені такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні (дали - Указ №64/2022), затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому його дію продовжено.

Відповідно до ст.1 Закону України від 12 травня 2015 року №389-VIII Про правовий режим воєнного стану (далі ЗУ №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України згідно з ч.1 ст.17 Закону України від 06.12.1991 № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) є конституційним обов`язком громадян України.

Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством (ч.2 ст.17 Закону № 1932-ХІІ).

Пунктом 2 Указу № 64/2022 постановлено військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_7 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 вказаного Указу передбачено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини І громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Пунктом 7 цього ж Указу Міністерству закордонних справ України доручено забезпечити інформування в установленому порядку Генерального секретаря ООН та офіційних осіб іноземних держав про введення в Україні воєнного стану, про обмеження прав і свобод людини і громадянина, що є відхиленням від зобов`язань за Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, та про межу цих відхилень і причини прийняття такого рішення.

Одночасно із введенням воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ №65/2022), у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Пунктом 4 цього Указу Президент України постановив призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» (далі - Указ №65/2022), затвердженого Законом України від 03.03.2022 № 2105-1X, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України оголошено провести загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької. Чернігівської областей, міста Києва протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом (строк проведення загальної мобілізації продовжено з 25.05.2022 на 90 діб).

Пунктами 4 та 5 цього Указу Президент України постановив призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами. Генеральному штабу Збройних Сил України визначити черговість та обсяги призову військовозобов`язаних, резервістів та транспортних засобів національної економіки в межах загального строку мобілізації.

Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України від 21.10.1993 № 3543-ХІІ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-ХІІ) загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань. Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Правовий статус та обмеження прав і свобод громадян та прав і законних інтересів юридичних осіб в умовах воєнного стану згідно з ч.ч.1, 2 ст.20 ЗУ №389-VIII визначаються відповідно до Конституції України та цього Закону. В умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені частиною другою статті 64 Конституції України.

Оскільки спірні правовідносини виникли під час дії воєнного стану в Україні, суд урахував, що у запас Збройних Сил України та інших військових формувань відповідно до ч.1 ст.27 Закону № 2232-ХІІ зараховуються громадяни України, які придатні за станом здоров`я до проходження військової служби в мирний або воєнний час і не досягли граничного віку перебування в запасі. Вони перебувають на військовому обліку в відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та відповідних органах інших військових формувань.

Згідно з положеннями ч.1 ст.33 Закону № 2232-ХІІ загальне керівництво роботою, пов`язаною з організацією та веденням військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, контроль за станом цієї роботи в центральних та місцевих органах виконавчої влади, інших державних органах (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України), органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах та організаціях незалежно від підпорядкування і форми власності здійснює Генеральний штаб Збройних Сил України. Функціонування системи військового обліку забезпечується органами Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної поліції України, Державного бюро розслідувань, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, правоохоронними органами спеціального призначення, місцевими державними адміністраціями та органами місцевого самоврядування. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально- якісний, персонально-первинний та персональний.

В нормах ч.1 ст. 8 Закону №389-VIII вказано, що в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану:

встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів;

встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, заборону або обмеження на вибір місця перебування чи місця проживання осіб на території, на якій діє воєнний стан;

забороняти громадянам, які перебувають на військовому або спеціальному обліку у Міністерстві оборони України, Службі безпеки України чи Службі зовнішньої розвідки України, змінювати місце проживання (місце перебування) без дозволу територіального центру або керівника відповідного органу Служби безпеки України чи Служби зовнішньої розвідки України; обмежувати проходження альтернативної (невійськової) служби тощо.

Тобто, обмеження свободи пересування для військовозобов`язаних осіб, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації або можуть бути залучені в умовах воєнного стану до суспільно корисних робіт, пов`язане саме із оголошенням загальної мобілізації у період правового режиму воєнного стану.

Щодо оскаржуваних рішень.

Згідно з ч.7 ст. 1 Закон №2232-ХІІ забезпечення виконання військового обов`язку громадянами України покладено на державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Пунктом 9-1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 154 від 23.02.2022 (далі - Положення) передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право на здійснення (у період проведення мобілізації (крім цільової) заходів з перевірки військово-облікових документів громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років.

Абзацом 12 п. 9 Положення передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Відповідно до п. 25 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 560 від 16.05.2024 (далі - Порядок) громадяни чоловічої статі віком від 18 до 60 років зобов`язані мати при собі військово-обліковий документ (військово- обліковий документ в електронній формі) та пред`являти його за вимогою уповноваженого представника територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейського, а також представника Держприкордонслужби у прикордонній смузі, контрольованому прикордонному районі та на пунктах пропуску через державний кордон України.

Пунктом 49 Порядку визначено, що у період проведення мобілізації (крім цільової) уповноважені представники територіального центру комплектування та соціальної підтримки або поліцейські, а також представники Держприкордонслужби мають право вимагати у громадян чоловічої статі віком від 18 до 60 років військово-обліковий документ (військово-обліковий документ в електронній формі) разом з документом, що посвідчує особу.

Аналогічна норма передбачена ч. 6 ст. 22 Закону № 3543-ХІІ.

Згідно абзацу 5 п. 54 Порядку у разі встановлення, що громадянин порушує правила військового обліку, визначені Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30.12.2022, або Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», виявлення розбіжностей військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів старший групи оповіщення пропонує резервісту або військовозобов`язаному (крім резервістів та військовозобов`язаних СБУ та розвідувальних органів) прослідувати до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення своїх персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Належні, достовірні та допустимі докази виконання позивачем обов`язку щодо пред`явлення військово-облікового документу на вимогу працівників ТЦК відсутні. Тому його доводи про те, що військовий квиток серії НОМЕР_6 , який виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 21.10.1999 знаходився з ним у транспортному засобі не обґрунтовані. Відповідач 1 відповідно до закону запросив позивача для територіального центру для взяття на військовий облік, проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби, уточнення персональних даних, даних військово-облікового документа з військово-обліковими даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних, резервістів.

Доводи позивача про те, що працівники відповідача 1 застосували до нього фізичне насильство та проти його волі утримували на території ІНФОРМАЦІЯ_2 не підтверджені жодними належними, достовірними та допустимими доказами. Тому не враховані. Також відсутні докази щодо притягнення до відповідальності, у т.ч. кримінальної, посадових осіб відповідача 1 на дату вирішення спірних правовідносин.

Водночас згідно з ч.10 ст.1 Закону №2232-XII громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки;

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Отже, позивач як особа, яка згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_6 05.04.2001 на підставі наказу ком. ПВУ 3116 від 16.02.2001 звільнена у запас ЗС України, зобов`язаний виконувати вказані вище вимоги Закону. Належні, достовірні та допустимі докази виконання позивачем до 12.07.2024 - дати виникнення спірних правовідносин з відповідачами, вказаних вимог Закону відсутні.

Відповідно до ст. 4 Закону №2232-XII Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:

призову (направлення) громадян України на військову службу;

прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Статтею 37 Закону №2232-XII визначено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України:

2) на військовий облік військовозобов`язаних:

які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;

призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;

які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;

військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;

які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;

які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;

які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;

які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;

Громадянам України, взятим на військовий облік, роз`яснюються права та обов`язки, правила військового обліку та відповідальність за порушення цих правил.

У ст.23 Закону №3543-XII визначено перелік осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Належні, достовірні та допустимі докази поширення цієї норми на позивача відсутні.

Оскільки позивач є громадянином України та згідно з копією військового квитка серії НОМЕР_6 , який виданий ІНФОРМАЦІЯ_3 21.10.1999, він 05.04.2001 на підставі наказу від 16.02.2001 звільнений у запас ЗС України та є придатним до військової служби, підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Доводи позивача про те, що він 12.07.2024 не проходив ВЛК не обгрунтовані, оскільки спростовані чинними карткою обстеження, медичним оглядом від 12.07.2024 та довідкою №1254/451 від 12.07.2024.

Отже, відповідач 1, приймаючи спірний наказ від 12.07.2024 №223 у частині призову позивача на військову службу за мобілізацією у якості солдата, не допустив порушення прав позивача та діяв у порядку, визначеному законодавством.

Зважаючи, що оскаржуваний наказ командира відповідача 2 від 14.07.2024 №211 у частині зарахування його до списків особового складу частини на всі види забезпечення прийнято на підставі мобілізації позивача та його оскарження є похідною позовною вимогою, відсутні підстави для визнання його протиправним і скасування. Зі вказаних вище мотивів відсутні правові та фактичні підстави для зобов`язання командира відповідача 2 видати наказ про звільнення з військової служби та виключити його зі списків особового складу відповідача 2. То ж вказані позовні вимоги не обгрунтовані та задоволенню не підлягають.

Щодо визнання наказу командира відповідача 2 по стройовій частині від 18.07.2024 №215 про самовільне залишення пункту постійної дислокації суд урахував.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону №2232-XII військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби:

1) на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);

2) на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;

3) поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);

4) під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою;

5) під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає СТАТУТ ВНУТРІШНЬОЇ СЛУЖБИ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV (далі Статут № 548-XIV). У його вступі вказано, що ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями. Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.

Відповідно до ст.ст.5-8 Статуту № 548-XIV внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів.

Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

Статтею 11 Статуту № 548-XIV визначено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:

свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;

бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;

беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;

постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;

знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;

дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;

поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини;

бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;

вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;

виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;

додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо) (ст.12 Статуту № 548-XIV).

Відповідно до ст.14 Статуту № 548-XIV із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Згідно зі ст.16 Статуту № 548-XIV кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Отже, позивач, як військовослужбовець, зобов`язаний знати і сумлінно виконувати вимоги вказаного вище Статуту та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Статтею 216 Статуту № 548-XIV визначено, що військовослужбовці строкової військової служби у вільний від занять та робіт час мають право вільно переміщатися по території військової частини, а під час звільнення - і в межах гарнізону. Військовослужбовці офіцерського, сержантського (старшинського) складу, які проходять службу за контрактом, що виїжджають за межі гарнізону, письмово повідомляють про це командира військової частини. Виїзд військовослужбовців строкової військової служби за межі гарнізону (за винятком випадків відбуття у відпустку або відрядження) забороняється.

Відповідно до п.1 розділу "загальні положення" СТАТУТУ ГАРНІЗОННОЇ ТА ВАРТОВОЇ СЛУЖБ ЗБРОЙНИХ СИЛ УКРАЇНИ, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 550-XIV, визначено, що військові частини, штаби, організації, установи та військові навчальні заклади Збройних Сил України, військові частини (установи, організації, органи тощо) Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, розташовані (дислоковані) постійно чи тимчасово в населеному пункті (пунктах) або поза ним (ними) (далі - військові частини), територіально об`єднуються в гарнізон. Межі гарнізону та зони відповідальності згідно з п.3 цього Статуту визначаються наказом командувача військ оперативного командування, а в місті Києві - наказом Міністерства оборони України. Межі гарнізону мають бути добре відомі всьому особовому складу гарнізону.

Отже, виїзду за межі гарнізону має передувати письмове повідомлення військовослужбовця про це командиру військової частини. Його межі обмежені населеним пунктом. Відповідно, м.Черкаси, де позивач 23.08.2024 проходив медичний огляд та лабораторне дослідження у лікаря-консультанта ортопеда-травматолога КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги», що підтверджується консультативним висновком від 23.08.2024, не входить в межі знаходження відповідача 2. Належні, достовірні та допустимі докази такого письмового повідомлення позивачем командира відповідача 2 відсутні. Спростування цих обставин також документально не підтверджене.

Тому до часу визнання у встановленому законом порядку та спосіб протиправною мобілізації позивача, відповідних наказів щодо його призову та зарахування до військової частини, позивач не мав права залишати місце дислокації військової частини, в якій ніс службу.

Отже, оскаржуваний наказ командира відповідача 2 по стройовій частині від 18.07.2024 №215 про самовільне залишення позивачем пункту постійної дислокації є правомірним та не підлягає скасуванню.

Відповідачі у спірних правовідносинах діяли з дотриманням порядку, меж і способу дій, визначених законом. Позовні вимоги не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Зважаючи на результат вирішеного спору, відсутні підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 138-139, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про:

визнання протиправним і скасування наказу від 12.07.2024 №223 у частині його призову на військову службу за мобілізацією у якості солдата;

визнання протиправним і скасування наказу від 14.07.2024 №211 у частині зарахування його до списків особового складу частини на всі види забезпечення;

визнання протиправним і скасування наказу по стройовій частині від 18.07.2024 №215 про самовільне залишення пункту постійної дислокації;

зобов`язання видати наказ про звільнення з військової служби та виключити його зі списків особового складу військової частини.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя Анжеліка БАБИЧ

Рішення ухвалене, складене у повному обсязі та підписане 22.11.2024.