Справа № 240/17679/24
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/17679/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши в електронній формі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

установив:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі- позивач, ОСОБА_1 ) звернувся у суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Житомирській області) щодо відмови у виплаті неотриманих сум пенсій, що підлягали виплаті його батьку після здійсненого йому перерахунку пенсії на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22 та зобов`язання вчинити такі дії.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що є сином ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя він перебував на пенсійному обліку у ГУ ПФУ в Житомирській області та отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон України №2262-ХІІ). За життя ОСОБА_2 утворилась заборгованість з неотриманої пенсії, за результатом здійснення відповідачем перерахунку пенсії на виконання рішення Житомирського окружного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22. На звернення позивача ГУ ПФУ в Житомирській області всупереч статті 61 Закону України №2262-ХІІ не виплатило належну суму пенсії. Позивач уважає дії відповідача щодо не виплати недоотриманої пенсії померлого батька протиправною, та такою, що порушує його права, що стало підставою звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 17 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи здійснювати в електронній формі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні).

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи судом, що підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи.

02 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що не заперечує свого обов`язку виплатити суму заборгованості на виконання зазначеного позивачем рішення суду, а лише вказує на те, що у разі заміни сторони виконавчого провадження по виконанню рішенні Житомирського окружного адміністративного суду у справі № 240/11202/22 та визнання позивача стягувачем у цій справі, буде проведена виплата нарахованих сум пенсій за вказаним рішенням суду, при надходженні фінансування.

25 листопада 2024 року до суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач указує, що згідно із частиною 1 статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилися недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті. Тобто, наведена норма закону стосується саме пенсії, яка була недоотримана пенсіонером у зв`язку з його смертю. Предметом же спору у цій справі є сума заборгованості у розмірі 328343,85 грн, яка була нарахована на виконання рішення суду та не виплачена пенсіонерові, ОСОБА_2 , станом на дату його смерті, у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування, яке здійснюється централізовано Пенсійним фондом України, а не його територіальними органами. При цьому наголошує, що представником позивача було подано лише одну заяву, яка наявна у матеріалах судової справи, відповідно якої представник позивача просив здійснити виплату ОСОБА_1 недоотриманої пенсії померлого батька на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22, а також надати інформацію щодо суми заборгованості на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22. Відповідачем 29 серпня 2024 року було надано вичерпні відповіді, на поставлені у заяві питання. Інших документів від позивача або його представника, щодо порушеного у позовній заяві предмету спору, до ГУ ПФУ в Житомирській області не надходило.

На підставі частини 1 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Суд установив, що ОСОБА_2 перебував на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області та отримував пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України №2262-ХІІ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08 червня 2024 року.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22, яке набрало законної сили 29 травня 2023 року, зобов`язано ГУ ПФУ в Житомирській області провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 з 01 грудня 2019 року, з урахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення, зазначених у довідці Державної установи «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Житомирській області» від 15 червня 2021 року №33/26/117-795.

На виконання рішення суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22 здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 та нарахована доплата в розмірі 328343,85 грн, яка однак за його життя виплачена не була.

30 липня 2024 року представник позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою щодо виплати ОСОБА_1 заборгованості з не отриманої ОСОБА_2 за життя пенсії відповідно до рішення суду, до якої додав ордер адвоката, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію згоди на обробку персональних даних, копії паспорта і коду ОСОБА_1 , свідоцтва про смерть ОСОБА_2 та свідоцтва про народження ОСОБА_1 .

Листом від 29 серпня 2024 року відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для проведення вказаних виплат пенсії ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із вказаними діями відповідача, позивач звернувся до суду з позовом.

Відповідно до положень частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд дійшов до таких висновків.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Законом України №2262-ХІІ визначаються умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 1 названого Закону, особи з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції та на службі на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Бюро економічної безпеки України, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Частинами 1 та 2 статті 61 Закону України №2262-ХІІ визначено, що суми пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. При зверненні кількох членів сім`ї належна їм сума пенсії ділиться між ними порівну.

За приписами частини 3 цієї статті зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Подібні положення передбачені також статтею 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, згідно з якою сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині 2 статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали.

Члени сім`ї, зазначені в частині 1 цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну.

У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною 2 цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Аналіз чинного пенсійного законодавства дає підстави для висновку, що право на отримання пенсійних виплат у порядку статті 61 Закону України №2262-ХІІ спадкоємці (правонаступники) мають у випадку, якщо така виплата була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, і залишилася недоодержаною, у зв`язку зі смертю пенсіонера. Такий підхід до врегулювання цих правовідносин має соціальне спрямування через закріплення спеціального порядку переходу права на отримання зазначених сум до певного кола осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника або є членами сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті. У цьому випадку право вимоги у зазначених осіб виникає не внаслідок спадкового правонаступництва, а через інший юридичний склад та у спеціально визначений законом порядок. Зокрема, відповідно до частини 3 статті 61 Закону України № 2262-ХІІ зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера.

Однак, у разі не звернення членів сім`ї за виплатою вказаної суми в установлений строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини, право на стягнення якої особа може захистити у цивільному порядку.

Подібні висновки щодо розгляду спорів, які стосуються виплати недоодержаних сум пенсії, в порядку цивільного судочинства за позовом спадкоємця до органу Пенсійного фонду, неодноразово висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №284/252/17 (позов про стягнення з органу пенсійного фонду у порядку спадкування неодержані за життя спадкодавиці підвищення до пенсії й додаткової пенсії, щорічної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування), а також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 28 квітня 2022 року у справі №428/3913/20 (позов про стягнення недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера в порядку спадкування), від 3 листопада 2022 року у справі №638/19167/19 (спір щодо стягнення спадщини у вигляді недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера).

Окрім того, варто відмітити, що постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року №3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок №3-1), відповідно до пункту 3 розділу І та пункту 1 розділу ІІ якого, зокрема, зазначається, що заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4 до цього Порядку) подається заявником до органу, що призначає пенсію. В заявах, зокрема, зазначається інформація про місце проживання, для підтвердження якої особа може надати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні».

Відповідно до пункту 9 розділу ІІ Порядку №3-1 до заяви про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подаються такі документи:

1) свідоцтво про смерть пенсіонера;

2) документи, що підтверджують належність членів сім`ї до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника, які передбачені пунктом 3 цього розділу;

3) документи, що засвідчують родинні відносини з померлим пенсіонером, які передбачені пунктом 12 цього розділу, та відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті (у разі неможливості надати такі документи факт проживання з пенсіонером встановлюється у судовому порядку) (для виплати членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника).

При цьому, суд зауважує, що згідно із статтями 1 та 26 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» факт проживання (перебування) особи за певною адресою може бути підтверджений витягом із реєстру територіальної громади, виданого органом реєстрації, яким є виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються:

- членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або

- членам сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника. У цьому випадку член сім`ї, що не належать до осіб, які забезпечуються пенсією в разі втрати годувальника (в цьому випадку позивач) до заяви має надати документи, що засвідчують відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті, а у разі неможливості надати такі документи - факт проживання з пенсіонером має бути встановлений у судовому порядку.

Окрім того, визначальним, як у випадку звернення із заявою членів сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, так і членів сім`ї, які не належать до таких осіб, є строк звернення із заявою до ГУ ПФУ про виплату нарахованої, але не виплаченої за життя померлого пенсіонера пенсії. Такий строк законодавцем визначається як «не пізніше 6-ти місяців» з моменту смерті пенсіонера.

З матеріалів справи встановлено, що виконуючи рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року у справі №240/11208/22, пенсійний орган нарахував, але не виплатив ОСОБА_2 за його життя пенсію у загальному розмірі 328343,85 грн, що також не заперечується учасниками справи.

Отже, така сума є саме недоотриманою пенсією, що належала померлому пенсіонерові.

Проте доказів віднесення позивача до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, матеріали справи не містять.

Відповідно, для того, щоб отримати ці суми згідно приписів статті 61 Закону України №2262-ХІІ, син, як член сім`ї, який проживав разом із пенсіонером на день його смерті, мав надати докази такого проживання.

Натомість, до заяви про отримання недоодержаної пенсії померлого пенсіонера, поданої до ГУ ПФУ в Житомирській області не було додано жодного документа, виданого уповноваженим органом, який би засвідчував відомості про проживання з пенсіонером на день його смерті.

З огляду на вище викладене та досліджені письмові докази, суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано порядку, визначеного законодавством, для одержання недоотриманої суми пенсії його померлого батька у порядку статті 61 Закону України №2262-ХІІ, а відтак відповідач не мав правових підстав для здійснення позивачу таких виплат у порядку названої правової норми.

Долучену до позовної заяви довідку про місце проживання позивача суд до уваги не приймає, оскільки така не була долучена до заяви, поданої відповідачу, за результатами розгляду якої прийняте оскаржуване позивачем у цій справі рішення.

При цьому помилкове мотивування оскаржуваного рішення, на переконання суду, не обумовило безпідставної відмови в задоволенні заяви, оскільки за результатами розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що позивачем не було дотримано порядку, визначеного законодавством, для одержання недоотриманої суми пенсії його померлого батька у порядку статті 61 Закону України №2262-ХІІ, що виключає правові підстави для задоволення відповідної заяви позивача.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість основних доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 263, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис

25.11.24