Справа № 560/5376/24
Суддя: Фелонюк Д.Л.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/5376/24
РІШЕННЯ

іменем України

22 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Фелонюк Д.Л. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини № НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо непроведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, за весь період служби з 13.06.2016 по дату звернення до суду з даним позовом включно;

- зобов`язати Військову частину № НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані додаткові відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, за весь період служби з 13.06.2016 по дату звернення до суду з даним позовом включно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач протиправно не нарахував та виплатив грошову компенсацію за невикористані додаткові відпустки та, відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

До суду надійшов відзив, в якому Військова частина НОМЕР_1 просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що старший солдат ОСОБА_1 у період з 08.06.2016 по 23.11.2022 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 та наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.11.2022 №583-РС зарахований у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ) та, на виконання якого, командиром Військової частини НОМЕР_1 видано наказ по стройовій частині від 23.11.2022 №350, згідно з яким старший солдат ОСОБА_1 23.11.2022 справи та посаду здав і вибув до нового місця служби у військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_1 ). Тобто позивача з військової служби не було звільнено, а направлено для подальшого проходження військової служби до іншої військової частини, тому не використана ним відпустка (частина відпустки) повинна надаватись за новим місцем військової служби або бути виплачена компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічної основної та додаткової відпусток також за місцем служби з якого він звільняється. Враховуючи те, що підстав для виплати позивачу компенсації за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічної основної та додаткової відпусток немає, то і виплату середнього заробітку позивачу здійснювати не належно.

До суду надійшов відзив, в якому Військова частина НОМЕР_2 просить позовну заяву залишити без розгляду.

До суду надійшла відповідь на відзив, в якому позич зазначає про тривалий час перебування на лікуванні та реабілітації.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2024 позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 30.04.2024 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, визначених в ухвалі Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.04.2024 у справі №560/5376/24, в частині надання позовної заяви із зазначенням узгоджених між собою позовних вимог та дотриманням процесуальних вимог щодо її оформлення та подання, на п`ять днів з моменту отримання копії цієї ухвали.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 10.06.2024 відкрито провадження в цій частині та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.07.2024 у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про заміну неналежного відповідача відмовлено. Залучено до участі у справі №560/5376/24 як співвідповідача Військову частину НОМЕР_2 .

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_2 про залишення позову без розгляду відмовлено.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим 19.04.2016, позивач є учасником бойових дій.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23.11.2022 №350 старшого солдата ОСОБА_1 зараховано наказом Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 12.11.2022 №583-РС у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 . З 23.11.2022 позивач виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Додаткові відпустки передбачені статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" та пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за період з 13.06.2016 по 23.11.2022 не надавалися.

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.10.2023 №296 позивача, звільненого (у відставку) з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №235-РС від 18.10.2023 за підпунктом "б" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", з 19.10.2023 виключено зі списків особового складу військової частини. Зазначено про необхідність виплатити грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2023 рік, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", п. 12 ст. 12 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Військовій частині НОМЕР_1 направлено адвокатський запит, в якому міститься прохання провести виплату грошової компенсації за невикористані за весь період служби додаткові відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів, передбаченої пунктом 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Проте, відповідь не надано.

Позивач, вважаючи порушеними його права, звернувся з позовом до суду.

IV. ЗАКОНОДАВСТВО ТА ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з частиною 8 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки".

Статтею 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Положеннями пункту 12 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Відповідно до статті 16-2 Закону України "Про відпустки" учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Таким чином позивач, як учасник бойових дій, має право на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

У свою чергу, абзацом 3 пункту 14 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Відповідно до пункту 17 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Згідно з пунктом 18 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець.

Відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

При цьому визначення поняття особливого періоду наведене у законах України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та "Про оборону України".

За визначенням, наведеним в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Положеннями статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Також в статті 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" наведено визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Зміст наведених норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски. Проте, Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Суд вважає, що припинення відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 за результатами розгляду зразкової справи №620/4218/18 (Пз/9901/4/19), залишеній без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Відповідно до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Ця справа відповідає ознакам зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права та порядок застосування таких норм викладених у постанові Верховного Суду у зразковій справі №620/4218/18.

Таким чином, під час звільнення зі служби та виключення зі списків особового складу, з військовослужбовцем повинен бути повністю проведений розрахунок, в тому числі, нараховано грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, чого відповідачем здійснено не було.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок №260), у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Враховуючи наведені норми Порядку №260 та Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", витяг із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.10.2023 №296, саме Військовою частиною НОМЕР_2 (останнє місце служби позивача), а не Військовою частиною НОМЕР_1 , допущено порушення права позивача на грошову компенсацію за невикористану додаткову щорічну відпустку як учаснику бойових дій.

З приводу періоду за який слід нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію невикористаної додаткової відпустки, суд зазначає таке.

Право особи на отримання додаткової відпустки або компенсації за її неотримання пов`язано з встановленням факту набуття особою статусу особи, що має таке право, тобто, з дня отримання особою посвідчення про набуття такого статусу.

З огляду на те, що позивач набув статусу учасника бойових дій в квітні 2016 року, а в витязі із наказу командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.10.2023 №296 зазначено про виплату грошову компенсацію за 14 календарних днів невикористаної додаткової відпустки за 2023 рік, передбаченої ст. 16-2 Закону України "Про відпустки", п. 12 ст. 12 "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", слід зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані у 2016 - 2022 роках календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

З урахуванням пункту 6 розділу XXXI Порядку №260, розмір грошової компенсації за всі невикористані календарні дні додаткової відпустки повинен бути розрахований від розміру місячного грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою станом на день фактичного звільнення з військової служби.

Щодо позовних вимог в частині середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважає відсутніми підстави для їх задоволення як передчасних, оскільки нарахування та виплата позивачу грошової компенсації за невикористані у 2016 - 2022 роках календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, ще не здійснена. При цьому, з урахуванням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, судовому захисту належить лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно з пунктом 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994).

За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, звільнення позивача від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2016 - 2022 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 )
Відповідачі:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_6 ) Військова частина НОМЕР_2 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_7 )

Головуючий суддя Д.Л. Фелонюк