Справа № 520/11315/24
Суддя: Ніколаєва О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

22 листопада 2024 року справа №520/11315/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі судді Ніколаєвої Ольги Вікторівни, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1

до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 )

про визнання дій протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) (далі по тексту відповідач), в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту г) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем протиправно, на переконання представника позивача, за результатами розгляду рапорту відмовлено у звільненні з військової служби за сімейними обставинами. Вказав, що оскільки на утриманні позивача перебуває хворий батько, який потребує постійного догляду, то він підлягає звільненню з військової служби на підставі абзацу 3 підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Цією ж ухвалою відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання ухвали про відкриття спрощеного провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву разом з усіма доказами, що обґрунтовують доводи, які в ньому наведені або заяву про визнання позову та надати суду докази надіслання (подання) копії відзиву іншим учасникам справи.

Відповідач 03.06.2024 засобами поштового зв`язку надіслав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з тих підстав, що об`єктивно вивчивши рапорт позивача та долучені до рапорту документи командування НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України прийшло до висновку, що відсутні правові підстави для звільнення з військової служби відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з відсутністю висновку медико-соціальної експертної комісії.

Розглянувши надані сторонами документи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Харківський окружний адміністративний суд встановив наступне.

Позивач майстер сержант зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України для проходження військової служби за контрактом, що не заперечується сторонами у справі.

Судом також встановлено, що позивач, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23.03.1979, має батька ОСОБА_2 .

Згідно з висновком лікарсько-консультативної комісії КНП КСР «ЦПМСД» від 13.02.2024 №13/03 ОСОБА_2 (батько позивача) за станом здоров`я не здатний до самообслуговування, потребує постійної сторонньої допомоги до 13.02.2025 та догляду вдома до 13.02.2025.

Позивач звернувся з рапортом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про своє звільнення з лав Збройних Сил України, на підставі підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме - у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком. До рапорту додано відповідні документи на підтвердження викладених у рапорті обставин, а саме: нотаріальну копію паспорта ОСОБА_1 НОМЕР_4 ; копію ідентифікаційного номера ОСОБА_1 ; нотаріальну копію паспорта ОСОБА_2 НОМЕР_5 ; копію ідентифікаційного номера ОСОБА_2 ; нотаріальну копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 ; нотаріальну копію Висновку лікарсько-консультативної комісії КНП КСР «ЦПМСД» від 13.02.2024 №13/03; нотаріальну копію Висновку лікарсько-консультативної комісії КНП КСР «ЦПМСД» від 13.02.2024 №13/03 про наявність когнітивних порушень у громадян похилого віку, унаслідок яких вони потребують надання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі; копію Показників за якими здійснюється комплексне визначення ступення працездатності індивідуальних потреб особи, яка потребує надання соціальних послуг; згода на обробку персональних даних.

Як стверджує позивач у позовній заяві, в усному порядку відповідач повідомив, що правові підстави для звільнення відсутні, тому рапорт не буде підписано та задоволено.

Між тим, докази отримання відповідачем вказаного рапорту та його розгляду останнім у матеріалах справи відсутні.

У подальшому, 01.04.2024 адвокатом Гур`євим Андрієм Альбертовичем, в інтересах позивача на адресу відповідача засобами поштового зв`язку направлено запит щодо надання інформації, чи був розглянутий рапорт ОСОБА_1 про його звільнення з військової служби, якщо так, повідомити про причини, з яких рапорт не було розглянуто, та про осіб, винних у такій бездіяльності. Відповіді матеріали справи не містять.

Разом з відзивом на позовну заяву позивачем надано витяг з протоколу №7 засідання атестаційної комісії НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до якого позивачу відмовлено у звільненні на підставі підпункту «г» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з відсутністю висновку медико-соціальної експертної комісії.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у звільненні з військової служби, позивач через свого представника звернувся до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон України №2232-XII). Він же визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

За змістом частини першої та третьої статті 1 цього Закону України №2232-XII Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Приписами частини шостої статті 2 Закону України Закону України №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»).

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, передбачені частиною п`ятої цієї статті.

При цьому, пункт перший визначає підстави для звільнення таких військовослужбовців у мирний час, пункт другий під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пункт третій - під час проведення мобілізації та дії воєнного стану.

Згідно з підпунктом г пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України №2232-XII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та до 17.05.2024), під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

З системного аналізу вказаної норми вбачається, що підставою для звільнення військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом під час проведення мобілізації та дії воєнного стану є, зокрема, необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками, що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Відтак, визначальною ознакою для звільнення позивача з військової служби у спірних правовідносинах є обставина необхідності здійснення саме постійного догляду позивачем за хворим батьком.

Як встановлено судом, позивач до рапорту подав висновок лікарсько-консультативної комісії (далі по тексту висновок ЛКК) КНП КСР «ЦПМСД» від 13.02.2024 №13/03 відповідно до якого за станом здоров`я ОСОБА_2 (батько позивача) не здатний до самообслуговування, потребує постійної сторонньої допомоги до 13.02.2025 та догляду вдома до 13.02.2025.

Суд зазначає, що процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України №1317 від 03.12.2009 (далі по тексту - Положення №1317).

Приписи абзацу 3 підпункту 1 пункту 11 цього Положення встановлюють, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають потребу осіб з інвалідністю, потерпілих від нещасного випадку на виробництві, із стійкою втратою працездатності у медичній та соціальній допомозі, в тому числі у додатковому харчуванні, ліках, спеціальному медичному, постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування.

Таким чином, визначення потреби вказаних категорій осіб у постійному сторонньому нагляді визначає МСЕК.

У свою чергу, єдиний механізм організації експертизи тимчасової втрати працездатності осіб в окремих випадках, за яких медичний висновок про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я України від 01.06.2021 №1066, не формується, а також повноваження та роботу лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я (далі - ЛКК) за результатом здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючим лікарем закладу охорони здоров?я незалежно від форми власності та фізичної особи - підприємця, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики визначає Порядок організації експертизи тимчасової втрати працездатності затверджений наказом МОЗ України від 09.04.2008 №189 (далі по тексту - Наказ №189).

Відповідно до розділу ІІ Наказу №189 під час здійснення експертизи тимчасової непрацездатності лікуючий лікар суб?єкта господарювання на підставі даних всебічного медичного обстеження пацієнта, ураховуючи ступінь функціональних порушень органів та систем, характер та перебіг патологічного процесу, умови праці:

1) приймає рішення про формування (видачу) документів про тимчасову непрацездатність: формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність відповідно до вимог Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров?я України від 01.06.2021 №1066; видачу інших документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи, відповідно до вимог цього розділу;

???2) здійснює комплексну оцінку порушень функціонального стану організму та інших причин, якими вона обумовлена, що визначають факт тимчасової втрати працездатності, установлення строку непрацездатності, визначення клінічного та трудового прогнозу відповідно до встановленого діагнозу;

3) представляє пацієнта ЛКК у складних випадках, якщо непрацездатність пацієнта триває 30 і більше днів, для вирішення питання про направлення такого пацієнта на медико-соціальну експертну комісію (далі - МСЕК) на огляд або консультацію, а у випадку наявності ознак стійкої втрати працездатності - незалежно від тривалості хвороби, відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2.009 №1317.

У разі наявності в пацієнта стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності, що засвідчена медичними висновками, не пізніше ніж через 120 днів (а у випадках, коли випадок тимчасової непрацездатності переривався, то не пізніше, ніж через 156 днів) із дня її настання чи у зв?язку з одним і тим самим захворюванням, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності, лікуючий лікар суб?єкта господарювання ініціює питання перед ЛКК щодо направлення хворого на МСЕК шляхом заповнення форми первинної облікової документації №088/0 Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК) відповідно до вимог Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №088/0 Направлення на медико-соціально-експертну комісію (МСЕК), затверджених наказом Міністерства охорони здоров?я України від 14.02.2012 №110, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 28.04.2012 №695/21008.

У свою чергу, відповідно до пункту 4 розділу IV Наказу №189 лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Водночас наказом від 31.07.2013 №667 Міністерство охорони здоров`я України затвердило Інструкцію про порядок надання висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу. Вказана інструкція встановлює підстави для видачі ЛКК висновку щодо необхідності постійного стороннього догляду за особою з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

З проведеного правового аналізу наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК суд дійшов висновку, що необхідність постійного стороннього догляду за хворими, що досягли повноліття, підтверджується виключно медико-соціальною експертною комісією. У той час, як лікарсько-консультативна комісія видає документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи. Необхідність постійного стороннього догляду може бути встановлено за висновком лікарсько-консультативної комісії виключно стосовно хворої дитини або щодо особи з інвалідністю І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу.

З урахуванням зазначеного, суд зауважує, що наданий позивачем висновок від 13.02.2024 №13/03 лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров?я не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду за хворим батьком позивача, оскільки уповноваженим органом згідно чинного законодавства підтвердження цього фактує інша установа.

Вказані висновки суду узгоджуються з правовим висновком Верховного Суду викладеним у постанові від 21.02.2024 у справі №120/1909/23.

Судом враховано, що матеріали справи не містять доказів подання позивачем до рапорту про звільнення висновку медико-соціальної експертної комісії, яким підтверджено необхідність постійного догляду за його батьком, що свідчить про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби за підпунктом г пункту 2 частини п?ятої статті 26

Закону України №2232-ХП.

Суд також враховує інші аргументи сторін, зазначені у заявах по суті справи, однак зауважує, що встановлені судом обставини є самостійними та достатніми підставами для прийняття рішення по суті спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені у позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, відтак наявні правові підстави для їх задоволення.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач є діючим військовослужбовцем, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_6 від 12.11.2021, копія якого наявна у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, військовослужбовці - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.

Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», питання про його розподіл судом не вирішується.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_8 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили у порядку, передбаченому статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та підлягає оскарженню у порядку та у строки, визначені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено 22.11.2024.

Суддя Ольга НІКОЛАЄВА