Справа № 420/19712/24
Суддя: Скрипченко В.О.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19712/24

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Коваля М.П. та Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року (суддя Вовченко О.А., м. Одеса, повний текст рішення складений 17.10.2024) про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

21.06.2024 ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до Мін`юсту, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача, які полягали у опрацюванні та надсиланні до ЄСПЛ листа Мін`юсту №8700/5.3/30-20 від 26.10.2020 щодо справи 63403/13 за заявою ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" проти України й додатків до нього;

- зобов`язати відповідача повідомити про таке визнання протиправними його дій ЄСПЛ;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягала у ненаданні ніяких матеріалів та документів до ЄСПЛ щодо справи 63403/13 за заявою ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" проти України від 18.12.2020;

- зобов`язати відповідача припинити таку бездіяльність та надати до ЄСПЛ усі документи та матеріали, необхідні для об`єктивного вирішення ЄСПЛ справи 63403/13 за заявою ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" проти України відповідно до конвенційних стандартів прав людини та правомірних інтересів держави Україна;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача моральну шкоду, заподіяну позивачу у розмірі 25000 грн.

Ухвалою суду від 01.07.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження по справі (Т. 1 а.с 143-144).

19.07.2024 року (вх. №ЕС/29831/24) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому, зокрема, зазначено про відсутність порушеного права позивача та невірно обраний спосіб його захисту, оскільки в даному випадку Міністерство юстиції України не приймало владно-управлінських рішень щодо позивача. Взаємодія Уряду України та ЄСПЛ, за своєю правовою природою не являється здійсненням владно-управлінських функцій по відношенню до позивача та об`єктивно не змінює, не припиняє та не порушує права та законні інтереси позивача.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року провадження у справі закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України (справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства).

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини, що виникли між відповідачем та позивачем, виникли із цивільних відносин та мають приватно-правовий характер. Відтак, ці правовідносини не можуть бути предметом розгляду адміністративним судом в порядку адміністративного судочинства та підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства судом загальної юрисдикції, навіть якщо стороною в ньому виступає суб`єкт владних повноважень.

Також суд висловив думку, що доводи позовної заяви щодо виготовлення МЮУ та подання до ЄСПЛ листа №8700/5.3/30-20 та подальша бездіяльність відповідача всупереч Постанові №784, Положення про Уповноваженого, Положення про МЮУ, порушують його конституційні та процесуальні права на захист як підозрюваного у кримінальному провадженні 0000361, де досі триває досудове розслідування, яке здійснює НАБУ та САП, додатково свідчать про те, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів та має вирішуватися у порядку кримінального судочинства, тому провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне та не об`єктивне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На думку апелянта, суд першої інстанції невірно визначив предмет спірних правовідносин у частині діяння МЮУ щодо готування та подання до ЄСПЛ листа №8700/5.3/30-20 та подальшої бездіяльності всупереч Постанові №784, Положення про Уповноваженого, Положення про МЮУ. У зв`язку із чим апелянт зауважив, що МЮУ підготувало та спрямувало до ЄСПЛ листа №8700/5.3/30-20 в рамках адміністративної процедури комунікації МЮУ, як органу, який представляє Україну в ЄСПЛ, та самого ЄСПЛ, але при цьому таку процедуру порушив. Крім того саме МЮУ декларує про обставини спрямування та про зміст листа №8700/5.3/30-20 як про начебто конфіденційну інформацію.

Крім того, апелянт зауважив, що оскаржує факт неподання МЮУ до ЄСПЛ достовірної інформації після подання описаного листа МЮУ, тобто факт порушення МЮУ відповідної адміністративної процедури, яку вимагають від МЮУ дотримуватися норми Постанови №784, Положення про Уповноваженого, Положення про МЮУ.

Також апелянт зауважив, що спірні правовідносини стосувалися Справи 63403/13, де він діяв у 2015 році не як приватна особа, а як Уповноважений, тобто саме як суб`єкт владних повноважень, фактично управлінські рішення якого МЮУ під час підготовки та спрямування до ЄСПЛ листа №8700/5.3/30-20 ймовірно пропонувало ЄСПЛ переглянути й переоцінити на підставі іншого роду обставин. Відповідно до ст. 38 Конвенції ЄСПЛ розглядає справу разом з представниками сторін і, у разі необхідності, проводить розслідування, для ефективного здійснення якого заінтересовані Високі Договірні Сторони створюють усі необхідні умови; відповідно до правила 44A Регламенту ЄСПЛ сторони зобов`язані повною мірою співпрацювати під час провадження та, зокрема, вживати такі дії в межах своїх повноважень, які ЄСПЛ вважає необхідними для належного відправлення правосуддя.

Ці обов`язкові для МЮУ норми покладають на МЮУ обов`язок добросовісної комунікації з ЄСПЛ та забороняють МЮУ та Уповноваженому вводити ЄСПЛ в оману та надавати до ЄСПЛ неправдиву, маніпулятивну чи неповну інформацію й документи. Саме ці норми а не норми щодо поширення інформації й порушило МЮУ, чим МЮУ порушило його права у справі 420/19712/24.

Таким чином апелянт вважає, що суд першої інстанції:

- належним чином не з`ясував факт вчинення МЮУ оспорюваних діянь суто відповідно до адміністративної процедури щодо взаємодії з ЄСПЛ; факт завідомої неможливості вчинення МЮУ оспорюваних діянь як суб`єкту кримінального процесу; факт завідомої неможливості оскарження описаної у позові бездіяльності МЮУ у цивільному чи кримінальному порядку; зміст листа МЮУ №8700/5.3/30-20 та свідчень свідка ОСОБА_2

- не застосував закон, який підлягав застосуванню, а саме ст. 38 Конвенції, правила 44A Регламенту ЄСПЛ, ст. 3 Постанови №784, пунктів 1, 2 та 3 ст. 4, пунктів 3 та 4 ст. 5, пунктів 1 та 3 ст. 6 Положення про Уповноваженого, затвердженого постановою №784, підпунктів 4 та 4-3 пункту 3 Положення про МЮУ щодо вчинення оскаржуваних діянь МЮУ у порядку адміністративної процедури;

- застосував закон якій не підлягає застосуванню, а саме ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. ст. 201, 297 та 299 ЦК України, ч. 1 ст. 19 ЦПК України, та на пункти 3, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України 2009 р. №1, й пункт 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 2013 р. №3 щодо нібито цивільно-правової природи спору; ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4, п. 10 ст. 3, п. 1 ч. 1 ст. 303, ч. 1 ст. 306 КПК України, рішення Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року №6-рп/2001 та висновок Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 р. у справі 826/13340/15 щодо нібито кримінально-правової природи спору; п. 1 ч. 1 ст. 238 КАСУ та ч. 1 ст. 239 КАСУ щодо нібито потреби закриття провадження у справі.

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Апеляційним судом справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією та законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити їх захистити у передбачений процесуальним законом спосіб.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір (пункт 1 частини першої статті 4 КАС).

Публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але й їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір, тобто по відношенню до особи, яка звернулася до суду. Прийняте суб`єктом владних повноважень при виконанні управлінських функцій рішення, вчинені дії або бездіяльність безпосередньо стосуються правового статусу (прав, законних інтересів, свобод, обов`язків) цієї особи.

Як підсумок, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією викладеною постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №914/2006/17 (пункт 5.7), від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 (пункти 28-30), від 18.09.2018 у справі №823/218/17 (пункти 24, 25), від 12.03.2019 у справі №911/3594/17 (пункти 4.8-4.10), від 02.04.2019 у справі №137/1842/16-а, від 18.12.2019 у справі №826/2323/17 (пункти 18, 19), від 13.10.2020 у справі №640/22013/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі №175/1571/15 (пункт 72), від 08.06.2022 у справі №362/643/21 (пункт 28).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з червня 2015 р. по грудень 2018 р. обіймав посаду Урядового уповноваженого у справах ЄСПЛ.

20.10.2015 Європейський суд з прав людини (п`ята секція), засідаючи комітетом за заявою №63403/13, поданою ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" (представляв в Суді п. Ігор Караман) проти України (Уряд України представляв його Уповноважений, на останніх етапах провадження - Борис Бабін з Міністерства юстиції України) ухвалив рішення, яким вилучив заяву з реєстру справ у зв`язку з тим, що 22.07.2015 отримав лист Уряду України, в якому було зазначено, що заявник не бажає підтримувати свою заяву у зв`язку з підписанням 22 липня 2015 року декларації про дружнє врегулювання між заявником та Урядом.

01.06.2017 проти ОСОБА_1 порушено кримінальне провадження №0000361 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України (як вважає слідство, його дії як Уповноваженого під час укладання дружнього врегулювання у справі ЄСПЛ 63403/13 "ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" проти України" та відповідної взаємодії з ЄСПЛ спричинили тяжкі наслідки у вигляді збитків Державному бюджету України в особливо великому розмірі).

26.10.2020 Уповноваженим у справах ЄСПЛ, з метою перегляду рішення у справі "ТОВ "Золотий Мандарин Ойл" проти України", направлено лист №8700/5.3/30-20 до ЄСПЛ, до якого також було додано матеріали кримінального провадження №0000361.

За результатом розгляду звернення Уряду України від 26.10.2020 ЄСПЛ прийнято рішення про відновлення заяви №63403/13 в реєстрі справ ЄСПЛ.

Звернувшись до адміністративного суду з даною позовною заявою ОСОБА_1 щодо порушення Мін`юстом його прав зазначив, що діяння МЮУ щодо готування та подання до ЄСПЛ листа №8700/5.3/30-20 та подальшої бездіяльності всупереч Постанові №784, Положення про Уповноваженого, Положення про МЮУ:

1) порушують його права на честь, гідність та ділову репутацію, як колишнього Уповноваженого, гарантовані ч. 1 ст. 8 Конвенції, статтями 21 та 28 Конституції України та статтями 297 та 299 Цивільного кодексу;

2) порушують його конституційні та процесуальні права на захист як підозрюваного у кримінальному провадженні 0000361;

3) порушують його майнові та інші і права, що випливає з господарських справ 910/22855/17 та 905/1965/19.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, вважає, що спір, який ініціює позивач, випливає частково із цивільних відносин та має приватно-правовий характер, оскільки це стосується правовідносин між позивачем, як колишнім представником Уряду, та Урядом, який виступав стороною у міжнародній судовій установі.

Крім того, процедура захисту позивача, як підозрюваного в рамках кримінального провадження, визначена кримінально-процесуальним законодавством, тому не може бути предметом розгляду у адміністративному суді.

При цьому колегія суддів звертає увагу апелянта на приписи частини другої статті ЦК України, якими передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, серед яких, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржені дії/бездіяльність відповідача вчинені в рамках адміністративної процедури комунікації МЮУ, тому підсудні суду адміністративної юрисдикції є також помилковими і відхиляються апеляційним судом з наступних міркувань.

Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій і вирішення якого безпосередньо не віднесено до юрисдикції інших судів. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Ужитий у пункті 1 частини першої статті 19 КАС України термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб`єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Тобто, КАС України передбачає можливість оскарження в адміністративному порядку не лише будь-яких рішень чи дій суб`єктів владних повноважень, а і бездіяльність посадової чи службової особи органу державної влади при здійсненні нею публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Як вже підкреслювалося вище, частиною першою статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Між тим, як вбачається з матеріалів позовної заяви ОСОБА_1 , останній оскаржує дії/бездіяльність Мін`юсту під час здійснення захисту інтересів України у ЄСПЛ у спорі с іншою юридичною особою.

Прикметно, що в даному спорі відсутній такий обов`язковий елемент, як зв`язок між здійсненням органом влади - Мін`юстом покладених на нього владно-управлінських функцій та порушенням прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок того, що останнє не приймало жодних владно-управлінських рішень щодо позивача, не порушувало прав, свобод чи інтересів позивача внаслідок реалізації своїх функцій. Адже взаємодія Уряду України та ЄСПЛ за своєю правовою природою не являється здійсненням владно-управлінських функцій по відношенню до позивача та об`єктивно не змінює, не припиняє та не порушує прав та законних інтересів позивача.

Наведене додатково підтверджує висновки суду першої інстанції про непоширення юрисдикції адміністративних судів на спірні правовідносини, оскільки Мін`юст у спірних правовідносинах діяв не як суб`єкт владних повноважень у відносинах з позивачем.

Підсумовуючи все викладене колегія суддів констатує, що зазначені в апеляційній скарзі доводи є помилковими, а висновки суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Доводи апеляційної скарги позивача також не містять належних, переконливих доводів та аргументів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, який правильно та повно з`ясував усі обставини справи та надав їм належну юридичну оцінку відповідно до норм матеріального та процесуального права.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2024 року про закриття провадження у справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційного суду, або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення

Головуючий суддя-доповідач В.О.Скрипченко

Суддя М.П.Коваль

Суддя Ю.В.Осіпов