Справа № 140/13497/24
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

26 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/13497/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльність щодо неприйняття рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження альтернативної (невійськової) служби в порядку, визначеному Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» №1975-XII від 12 грудня 1991 року та з урахуванням ст. 35 Конституції України, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу».

Зобов`язання Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області прийняти рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження альтернативної (невійськової) служби в порядку, визначеному Законом України «Про альтернативну (невійськову) службу» №1975-XII від 12 грудня 1991 року та з урахуванням ст. 35 Конституції України, ч. 4 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 2 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» взамін призову на військову службу за мобілізацією під час воєнного стану.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

25 листопада 2024 року на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 у тому числі видавати відносно нього мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Заява обґрунтована тим що, Луцькою районною державною (військовою) адміністрацією відмовлено в направленні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для проходження альтернативної (невійськової) служби з посиланням на те, що статтею 15 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» передбачено, що на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров?я громадяни України чоловічої статті, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років. та старші особи, які не досягли 25-річного віку (зміни до Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» від 18.05.2024 року) і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу.

Відповідно до довідки від 04.11.2024 №266, виданої Релігійною організацією «Волинське обласне об`єднання церков євангелських християн-баптистів» з 02 липня 2017 року та на даний час є членом Релігійної громади Церкви Євангельських християн-баптистів «Дім молитви» м. Луцька, Волинської області, яка входить до Волинського обласного об?єднання церков євангельських християн-баптистів, визнає віровчення Євангельських християн-баптистів та дотримується біблійних принципів і особистих переконань, які не дозволяють йому службу у війську, участь у військових та воєнних діях у той чи інший спосіб зі зброєю в руках. При цьому ОСОБА_1 наголошував працівникам Луцької районної державної (військової) адміністрації Волинської області про вищевказані обставини, однак незважаючи на це останньому було відмовлено у задоволенні заяви.

Позивач вважає, що у разі, якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації то він набуде статусу військовослужбовця та буде проходити військову службу, що унеможливить реалізацію його права на отримання направлення на альтернативну (невійськову) службу та виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Заявник також наголошує, що без вжиття заходів забезпечення позову він може набути статусу військовослужбовця та вирішення питання звільнення з військової служби під час мобілізації за релігійними переконаннями особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, оскільки її правовідносини з військовою частиною будуть регулюватись Законом України «про військовий обов`язок та військову службу», яким передбачено перелік підстав вже для звільнення з військової служби, серед яких немає ні релігійних переконань, ні рішення суду про зобов`язання РДА видати особі направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби.

З урахуванням викладеного заявник просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 у тому числі видавати відносно нього мобілізаційні розпорядження, вручати повістки на відправку до військової частини для проходження військової служби до набрання судовим рішенням у даній справі законної сили.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою, третьою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №140/2474/20.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач, у разі, якщо його буде призвано на військову службу під час мобілізації то він набуде статусу військовослужбовця та буде проходити військову службу, що унеможливить реалізацію його права на отримання направлення на альтернативну (невійськову) службу та виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Поряд з тим, до заяви про забезпечення позову не надано будь-яких доказів того, що до заявника (позивача) ІНФОРМАЦІЯ_3 або іншим центром комплектування та соціальної підтримки, вживаються або вживались заходи щодо призову ОСОБА_1 на військову службу.

Суд вважає, що відсутність (на даний час) правовідносин між ОСОБА_1 і ІНФОРМАЦІЯ_4 або іншим центром комплектування та соціальної підтримки, щодо призову заявника на військову службу, не породжують, наразі, для заявника жодних наслідків, а тому підстав для заборони ІНФОРМАЦІЯ_1 у тому числі його відділам, вчиняти дії щодо призову на військову службу під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 , суд не вбачає.

Заявник також посилається на те, що без вжиття заходів забезпечення позову він може набути статусу військовослужбовця та вирішення питання звільнення з військової служби під час мобілізації за релігійними переконаннями особи, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим, оскільки її правовідносини з військовою частиною будуть регулюватись Законом України «про військовий обов`язок та військову службу», яким передбачено перелік підстав вже для звільнення з військової служби, серед яких немає ні релігійних переконань, ні рішення суду про зобов`язання РДА видати особі направлення на проходження альтернативної (невійськової) служби.

В свою чергу суд не вважає такі доводи підставними, оскільки, предметом даної справи є надання правової оцінки дій відповідача щодо неприйняття рішення про направлення ОСОБА_1 для проходження альтернативної (невійськової) служби, а тому, в межах даної справи суд не з`ясовує питання проходження ним військової служби та звільнення з військової служби.

На думку суду, перераховані вище доводи заявника не можуть бути визнані переконливими та достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність вчинення дій, ґрунтуються на припущеннях. Наведені заявником твердження про можливе (а не реальне) настання негативних для позивача наслідків (у цьому випадку, за твердженням заявника, такі негативні наслідки та порушення прав позивача полягають саме у призові на військову службу під час мобілізації, при тому, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України) не зумовлюють необхідність забезпечення поданого у цій справі адміністративного позову.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Отже, з поданої заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Ю.Ю. Сорока