Справа № 160/20792/23
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті касаційного провадження

25 листопада 2024 року

м. Київ

справа №160/20792/23

адміністративне провадження № К/990/43034/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Стародуба О.П. та Стеценка С.Г., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року

у справі №160/20792/23

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 (далі - скаржник) звернулася до адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради та Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради щодо неповідомлення та невиплати ОСОБА_1 щомісячної допомоги у розмірі прожиткового мінімуму як реабілітованій особі з лютого 2020 року по 31 травня 2023 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28 лютого 2020 року №269, яким був затверджений Порядок надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам та рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 13 листопада 2021 року №1187, яким затверджено новий Порядок надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам (далі - Порядок №1187);

- зобов`язати Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму як реабілітованій особі з лютого 2020 року по 31 грудня 2022 року на підставі рішення виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 28 лютого 2020 року №269, яким був затверджений Порядок надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам;

- зобов`язати Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради виплатити ОСОБА_1 щомісячну допомогу у розмірі прожиткового мінімуму як реабілітованій особі з 01 січня 2023 року по 31 травня 2023 року на підставі Порядку №1187;

- стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі однієї середньомісячної заробітної плати по місту Дніпро, помноженої на 39.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 04 листопада 2024 року звернулася з касаційною скаргою та заявою про поновлення строку на касаційне оскарження до Верховного Суду.

На обґрунтування поважності підстав пропуску строку позивач зазначає, що вже зверталася з касаційною скаргою до Верховного Суду в межах тридцятиденного строку з моменту отримання копії постанови суду апеляційної інстанції, однак ухвалою від 27 серпня 2024 року касаційну скаргу було повернуто заявнику у зв`язку з несплатою судового збору. Копія ухвали від 27 серпня 2024 року отримана нею 17 вересня 2024 року.

Позивачка просить Суд зважити на ті обставини, що вона є людиною похилого віку та має проблеми зі здоров`ям, що виключає можливість своєчасного виконання свого обов`язку щодо дотримання процесуального строку.

На думку позивача, повернення касаційної скарги заявнику не позбавляє права на повторне звернення до суду касаційної інстанції з належно оформленою скаргою в розумний термін після повернення касаційної скарги.

Надаючи оцінку наведеним підставам поважності пропуску строку, колегія суддів з`ясувала наступне.

Так, керуючись частиною п`ятою статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" від 22 грудня 2005 року №3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року була ухвалена в порядку письмового провадження та набрала законної сили з дати її прийняття. Отже, останнім днем для звернення з касаційною скаргою в межах строку визначеного процесуальним законом був день 01 березня 2024 року.

В свою чергу касаційну скаргу у даній справі було вперше подано 02 серпня 2024 року. На підтвердження обставин несвоєчасного отримання копії постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позивачка надавала фотокопію розписки про отримання 26 липня 2024 року нею копії судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 27 серпня 2024 року касаційну скаргу було повернуто. Копія рішення суду надійшла на адресу позивачки 17 вересня 2024 року року.

При цьому своє право на звернення до суду позивачка вдруге реалізувала 04 листопада 2024 року, тобто, враховуючи обставини похилого віку та стану здоров`я скаржника, колегія суддів вважає в межах розумного строку.

Враховуючи вищевикладене та положення частини третьої статті 329 КАС України якою передбачено, що строк на подання касаційної скарги може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, Суд дійшов висновку, що оформлення касаційної скарги у відповідності до вимог КАС України, дотримання строків касаційного оскарження при первинному зверненні до суду зі скаргою та бажання заявника реалізувати своє права на касаційне оскарження судових рішень у даній справі після постановлення Верховним Судом ухвали від 27 серпня 2024 року у розумний строк є підставою для поновлення пропущеного строку та відкриття касаційного провадження.

Судом установлено, що розгляд справи у суді першої інстанції відбувався за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини другої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності або інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно з пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Аналіз наведених норм в контексті правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі, свідчить про те, що в даному випадку оскаржуються судові рішення, постановлені у справі незначної складності.

Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

За правилами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України. Водночас обов`язок доведення наявності таких виняткових обставин покладається на особу, яка звертається до суду з касаційною скаргою.

Вказані критерії прийнятності касаційної скарги встановлені задля можливості забезпечення Верховним Судом ключової мети касаційного перегляду - виправлення судових помилок та усунення недоліків судочинства, що призвели до порушення прав учасників справи. Касаційний перегляд за своєю сутністю має екстраординарний характер і спрямований на забезпечення основоположних гарантій справедливого судового розгляду, які становлять зміст конституційного принципу верховенства права.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначена норма Кодексу узгоджується з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України, згідно з яким до основних засад судочинства відноситься забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках. Аналогічне положення закріплене у пункті 7 частини третьої статті 2 та частині першій статті 13 КАС України, а також частині першій статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага з урахуванням того, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно з імперативними вимогами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 242 КАС України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Таким чином, призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх громадян перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Такий визначений законодавцем підхід до роботи Верховного Суду (формування в окремих справах конкретних правових висновків, що є обов`язковим для всіх судів та суб`єктів владних повноважень) є особливо актуальним у світлі положень частини п`ятої статті 125 Конституції України, згідно з якою адміністративні суди діють з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин.

Скаржником наведено наступні підстави для касаційного оскарження рішень судів першої і апеляційної інстанцій та для прийняття Верховним Судом до розгляду касаційної скарги у справі незначної складності №160/20792/23, які передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України: відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах; судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу; суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Разом з тим перевіркою змісту підстави касаційного оскарження Судом встановлено, що скарга позивачки, окрім посилання на відсутність висновку щодо застосування положень Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років" від 17 квітня 1991 року №962-XII, не містить посилання на конкретну норму права щодо якої, на думку скаржника, відсутній висновок Верховного Суду, та скаржником не зазначено, в чому полягає неправильне застосування судами зазначеної норми права та який саме правовий висновок необхідно сформулювати, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, вирішення якої, шляхом формулювання позиції Верховним Судом, може мати фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становити значний суспільний інтерес.

Разом з тим, Суд вказує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України є, зазначення норми права, яка була неправильно застосована судами першої та (або) апеляційної інстанцій щодо якої відсутній висновок Верховного Суту, а також обґрунтування у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на його думку, відповідна норма повинна застосовуватися.

Таким чином, з огляду на недостатнє обґрунтування скаржником у касаційній скарзі посилання на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, колегія суддів вважає недоведеною наявність підстави касаційного оскарження.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу.

Із системного аналізу наведених положень процесуального закону випливає, що обґрунтування необхідності касаційного оскарження у зв`язку із недослідженням судами попередніх інстанцій зібраних у справі доказів, можливе лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі інших підстав для касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 КАС України.

Тобто, указане, на думку скаржника, порушення процесуального права не може бути самостійною підставою для касаційного оскарження, що виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі незначної складності №160/20792/23.

Крім того, у касаційній скарзі позивачка не обґрунтовує які саме зібрані у справі докази не були досліджені судами першої і апеляційної інстанцій, а неведені доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з ухваленими рішеннями, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Також, аналізом змісту касаційної скарги Судом з`ясовано, що скаржник взагалі не наводить виключних підстав касаційного оскарження відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України для справ незначної складності та які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Вказане виключає можливість здійснення касаційного перегляду у справі №160/20792/23.

Водночас колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що рішенням Виконавчого комітету Дніпровської міської ради від 23 листопада 2021 року №1187 визнано таким, що втратило чинність, рішення виконавчого комітету міської ради від 28 лютого 2020 року №269 "Про затвердження Порядку надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам" та затверджено Порядок №1187.

Відповідно до пунктів 1.1-1.4 Порядку №1187 порядок надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам визначає умови використання коштів бюджету Дніпровської міської територіальної громади для надання щомісячної матеріальної допомоги реабілітованим особам, визначеним у статті 12 Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917- 1991 років".

Щомісячна матеріальна допомога виплачується у грошовій формі реабілітованим особам, визначеним відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років", через Дніпропетровську дирекцію Акціонерного товариства "Укрпошта" за місцем їх реєстрації або перераховується на особистий рахунок реабілітованої особи, відкритий у відділенні банку.

Підставою для призначення та виплати допомоги є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону.

Допомога надається відповідно до Комплексної програми соціального захисту мешканців міста Дніпра на 2022-2026 роки, затвердженої рішенням міської ради від 23 червня 2021 року №19/8 (із змінами), в межах коштів, передбачених на зазначені цілі у бюджеті Дніпровської міської територіальної громади на відповідний рік. Розпорядником коштів є Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради.

Персональні дані осіб, отримані у зв`язку з реалізацією Порядку, збираються, обробляються та використовуються відповідно до Закону України "Про захист персональних даних".

Згідно пункту 2.1 Порядку №1187 приймання заяв та необхідного пакета документів від реабілітованої особи здійснюється в органах соціального захисту населення (Лівобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, Правобережне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради, Центральне управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради) за місцем реєстрації у місті Дніпрі.

На підставі інформації, отриманої від органу соціального захисту населення, Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради готує проєкт розпорядження міського голови про надання допомоги.

Таким чином, відповідно до Порядку №1187 підставою для призначення допомоги реабілітованій особі є посвідчення встановленого зразка, що видано відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", а передумовою є подання такою особою заяви та необхідного пакета документів від реабілітованої особи.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржувані судові рішення прийняті у справі незначної складності, а виключних підстав для касаційного оскарження судових рішень у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, передбачених частиною четвертою та частиною п`ятою статті 328 КАС України скаржником у касаційній скарзі належним чином не обґрунтовано, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Аналогічна позиція щодо віднесення вказаної категорії справ до справ незначної складності висловлена Верховним Судом, зокрема, в ухвалі від 10 лютого 2021 року у справі №160/2751/20.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 355, 359 КАС України, Суд, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати поважними наведені ОСОБА_1 підстави пропуску строку та поновити строк на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №160/20792/23.

2. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №160/20792/23 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, Правобережного управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

3. Копію ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді О.П. Стародуб

С.Г. Стеценко