Справа № 340/2126/24
Суддя: Баранник Н.П.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року м.Дніпросправа № 340/2126/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Баранник Н.П.,

суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 340/2126/24 (суддя Пасічник Ю.П., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач) відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення у повному обсязі;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців, за період з 24 січня 2020 року по 21 березня 2024 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Так, судом:

- визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відносно ОСОБА_1 стосовно несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні, а саме ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у повному обсязі;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців, за період з 01.03.2020 по 31.08.2020, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовив.

Із рішенням суду не погодилися позивач та відповідач, ними були подані апеляційні скарги.

Позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржене рішення, та ухвалити нове, яким задовольнити в повному обсязі його позовні вимоги.

В обґрунтування скарги позивач зазначає, що судом при обрахунку спірного періоду, за який має бути нараховано та виплачено відповідачем йому середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку при звільненні (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), не враховано практику Верховного Суду щодо застосування положень ст.117 КЗпП України та необхідності розмежування періодів в часі дії різних редакцій цієї статті (справа № 560/11489/22 постанова ВС від 28.06.2023).

Також позивач вважає безпідставною відмову суду у задоволенні його позовних вимог щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати. Суд при ухваленні рішення в цій частині позовних вимог не врахував висновки Верховного Суду у постанові від 02.04.2024 року у справі №560/8194/20, відповідно до яких норми Закону №2050-ІІІ і порядку №159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили компенсацію втрати частини доходів, обов`язку звертатися до роботодавця за виплатою такої компенсації.

Відповідач в своїй апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №761/9584/15-ц у постанові від 26.06.2019 року.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в спірному випадку є необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки сума несвоєчасно виплаченої позивачу індексації є значно меншою від сум, що відповідач сплатив позивачу при звільненні.

Сторони своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги один одного не скористались.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи, приходить до висновку, що скарга відповідача задоволенню не підлягає, а апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що Кіровоградським окружним адміністративним судом 22.01.2024 прийнято рішення у справі № 340/8480/23 у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Рішенням суду позовні вимоги задоволено: визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018р. з використанням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. з використанням для обчислення індексації коефіцієнтів місяця підвищення тарифної ставки (окладу) січень 2008 року, з урахуванням раніше виплачених сум.

Цим рішенням встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 28.02.2020 №48 позивача звільнено наказом командувача Національної гвардії України (по особовому складу) від 24.01.2020 №13 о/с у запас та з 01.03.2020 виключено із списків особового складу частини. В період проходження служби, а саме з 01.01.2016 по 28.02.2018 р., ОСОБА_1 не нараховувалась та не вплачувалась індексація грошового забезпечення.

На виконання рішення суду №340/8480/23, відповідачем 21.03.2024 здійснено зарахування на картковий рахунок позивача грошових коштів в розмірі 81837,12 грн., але при цьому відповідачем не було нараховано та виплачено середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (а.с.9).

Також, представник позивача вказав, що звертався до відповідача із заявою про нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати. (а.с.10).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при його звільненні, та не виплату компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що період затримки розрахунку при звільненні повинен обраховуватися з 01.03.2020 по 21.03.2024, оскільки заборгованість відповідача виникає з першого дня після звільнення. Проте, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні (невиплату індексації грошового забезпечення) за період, що не перевищує 6 місяців (184 календарних дні з 01.03.2020 по 31.08.2020), як просить позивач у позові.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплат. Суд прийшов до висновку, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. І тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку. Будь-яких доказів, які давали б підстави стверджувати, що така заява дійсно направлялась відповідачеві суду надано не було.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки до дня фактичного розрахунку.

Частиною другою статті 117 КЗпП України передбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в у статті 117 КЗпП України відшкодування. У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця. Такий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 821/1083/17.

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ (далі - Закон № 2352-ІХ) положення статті 117 КЗпП України викладено в новій редакції, відповідно до якої у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті. Цей Закон № 2352-ІХ та, відповідно, і нова редакція статті 117 КЗпП України набрали чинності з 19.07.2022.

На думку відповідача у даній справі, в межах спірних відносин, суд мав врахувати, що є необхідність зменшення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки сума несвоєчасно виплаченої позивачу індексації 81 887,12грн. є значно меншою від сум, що відповідач сплатив позивачу при звільненні вчасно (довідка №103 від 22.04.2024) (а.с. 22).

Позивач зі свого боку у позові ставив питання про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців, за період з 24 січня 2020 року по 21 березня 2024 року. При цьому, свого розрахунку виплат, які йому належать ні в позові, ні в апеляційній скарзі не наводить.

Надаючи оцінку таким доводам скаржників, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, сформульований у постанові від 29 січня 2024 р. у справі № 560/9586/22, і який полягає у наступному:

"Період затримки розрахунку при звільненні до 19 липня 2022 р. (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, тобто без обмеження строком виплати у 6 місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату.

Період затримки розрахунку при звільненні з 19 липня 2022 р. регулюється редакцією статті 117 КЗпП України після внесення змін Законом №2352-ІХ і яка передбачає обмеження виплати такому працівникові шістьма місяцями".

Застосовуючи наведений Верховним Судом підхід, колегія суддів вважає, що загальний період затримки розрахунку при звільненні з 01.03.2020 (день звільнення) по 20.03.2024 (день, який передує остаточному розрахунку) умовно поділяється на два періоди: з 01.03.2020 (день звільнення) по 18.07.2022 (останній день чинності попередньої редакції ст. 117 КЗпП) та з 19.07.2022 (день набрання чинності Законом №2352-ІХ) по 20.03.2024.

В період з 01.03.2020 по 18.07.2022 виплата на підставі статті 117 КЗпП України не обмежується строком, однак її розмір визначається судом за принципом пропорційності.

В період з 19.07.2022 по 20.03.2024 виплата має здійснюватися на підставі статті 117 КЗпП України і обмежується шестимісячним строком без зменшення розміру суми з огляду на принцип пропорційності.

Позивачем розрахунок середнього заробітку взагалі не здійснено, вимоги викладено не про стягнення середнього заробітку, а про нарахування та виплату без визначення конкретної суми, але і зазначенням, за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців (тобто, позивач у позовних вимогах обмежив період нарахування сум, що йому належать, періодом у 6 місяців).

Як вже зазначено вище, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Таким чином, суд першої інстанції, частково задовольняючи в цій частині позовні вимоги, з огляду на обраний позивачем спосіб та в межах заявлених позовних вимог, обґрунтовано зобов`язав військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України виплатити ОСОБА_1 його середнє грошове забезпечення за весь час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців, за період з 01 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідачем, у свою чергу, в апеляційній скарзі не наведено заперечень з приводу обраного судом способу захисту порушеного права позивача, визначеного судом періоду, за який має бути нараховано та виплачено позивачу його середнє грошове забезпечення за час затримки остаточного розрахунку (нарахування та виплата індексації грошового забезпечення у повному обсязі), але не більш як за шість місяців, за період з 01 березня 2020 року по 31 серпня 2020 року.

За встановлених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині вирішених позовних вимог.

Щодо вимог позивача про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

Відмовляючи в задоволенні цієї частини позовних вимог, суд прийшов до висновку, що необхідною умовою для звернення до суду з позовом про компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їхньої виплати є звернення особи до підприємства, установи або організації із заявою про виплату відповідної компенсації на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку № 159, за наслідками розгляду якої власник чи уповноважений ним орган (особа) може або задовольнити таку заяву та виплатити відповідну компенсацію, або відмовити у її виплаті. І тільки в разі відмови власника або уповноваженого ним органу (особи) виплатити таку компенсацію, особа набуває право на звернення до суду з позовом про зобов`язання у судовому порядку. Будь-яких доказів, які давали б підстави стверджувати, що така заява дійсно направлялась відповідачеві суду надано не було.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19.10.2000 №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 цього Закону, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 зазначеного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 № 159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону № 2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.

Отже, умовами для виплати суми компенсації у справі, що розглядається, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів - індексації грошового забезпечення та нарахування доходів (індексації) (у тому числі, за рішенням суду). А виплата компенсації втрати частини доходів повинна здійснюватися у тому ж місяці, в якому здійснюється виплата заборгованості.

При цьому, норми Закону № 2050-ІІІ і Порядку № 159 не покладають на особу, якій несвоєчасно виплатили частину доходів, обов`язку додатково звертатися до підприємства, установи і організації (в спірному випадку до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України) із заявою за виплатою такої компенсації.

Аналіз норм статей 1, 2, 4 Закону № 2050-ІІІ та Порядку № 159 свідчить, що ними фактично встановлено (визначено) обов`язок відповідного підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання (у цьому випадку - органу Пенсійного фонду України) у разі порушення встановлених строків виплати доходу (в тому числі пенсії) громадянам провести їх компенсацію (нарахувати та виплатити) у добровільному порядку в тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості (в спірному випадку індексації грошового забезпечення).

У даній справі встановлено, що на виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі № 340/8480/23 на розрахунковий рахунок позивача 21 березня 2024 року була перерахована сума індексації його грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018р. у розмірі 81 837,12грн.. Компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати позивачу нарахована та виплачена відповідачем не була.

Відмова відповідача у виплаті позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розумінні статті 7 Закону №2050-ІІІ не обов`язково має висловлюватися через ухвалення окремого акта індивідуальної дії, оскільки це не передбачено законодавством.

Зазначену норму варто тлумачити у її системному зв`язку з нормами статей 2-4 Закону № 2050-ІІІ, які визначають, що компенсація втрати частини доходів через порушення строку їх виплати повинна нараховуватись у місяці, в якому проведено виплату заборгованості. Відповідно невиплата компенсації у вказаний період свідчить про відмову виплатити таку згідно із Законом № 2050-ІІІ і не потребує оформлення відмови окремим рішенням.

Наведене вище відповідає правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 560/8194/20.

Відповідач не спростовує позицію позивача щодо обов`язку здійснити компенсацію ОСОБА_1 втрати частини доходів за допущенні порушення встановлених строків виплати його грошового забезпечення при звільненні у повному обсязі, але в добровільному порядку таких дій не вчинив. Таким чином, наявні підстави для задоволення цієї частини позовних вимог, та, відповідно, скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у їх задоволенні.

Враховуючи сукупність наведених обставин та підстав, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови позивачу у задоволенні позовних вимог про про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати, з ухваленням нового про задоволення цієї частини позовних вимог. В решті, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.317, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 340/2126/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання нарахувати та виплатити йому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України (ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення включно за весь час затримки виплати.

В решті рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 23 травня 2024 року у справі № 340/2126/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш

суддя А.А. Щербак