Справа № 522/19503/24
Суддя: Павлик І. А.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/522/296/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Павлик І.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Запольської А.М.,

сторони у судове засідання не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

05.11.2024 позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25.10.2024 ОСОБА_1 звернувся особисто до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав, передбачених абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме з підстав виховання дитини з інвалідністю до 18 років, аналогічну заяву було надіслано на поштову адресу відповідача поштовим відправленням 20.09.2024. Того ж дня, офіцером адміністративного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 було складено протокол № АВ 20843 про адміністративне правопорушення від 25.10.2024. Відповідно до змісту зазначеного протоколу: 25.10.2024 о 16 годині 30 хвилин, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що військовозобов?язаний ОСОБА_1 , у порушення п.п. 10 п. 1 Додатку № 2 «Правил військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів», не звіряв власні персональні дані протягом 5 років у районному ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі не проходив військово-лікарську комісію для встановлення ступеня придатності до військової служби та не отримав військово-обліковий документ встановленого зразка, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП.

Позивачеві було вручено копію зазначеного протоколу та повідомлено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 18 годині 00 хвилин 29.10.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , кабінет № 33.

29.10.2024 прибувши у визначений час та місце до ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивачеві було вручено копію Постанови № AB/21052 у справу про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП, відповідно до змісту якого, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно позивача, та установлено наступні обставини (фактично дублюють обставини, що зазначені у протоколі № AB 20843 про адміністративне правопорушення від 25 жовтня 2024 року): 25.10.2024 о 16 годині 30 хвилин, в умовах особливого періоду, під час дії воєнного стану та проведення мобілізації, при особистому зверненні до ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , виявлено, що військовозобов?язаний ОСОБА_1 , у порушення пп. 10 п. 1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів», не звіряв власні персональні дані протягом 5 років у районному ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі не проходив військово-лікарську комісію для встановлення ступеня придатності до військової служби та не отримав військово-обліковий документ встановленого зразка.

Позивач вважає за необхідне звернути увагу на те, що окрім безпосереднього вручення зазначеної постанови, жодних дій та заходів, пов`язаних із розглядом, в порядку передбаченому КУпАП, справи про адміністративне правопорушення відповідачем не проводилось. Також позивачем не подавались заяви або клопотання стосовно розгляду справи в його відсутність.

Крім того, позивач зазначає, що за весь час перебування його на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , жодних викликів (повісток) особисто не отримував, за адресою проживання позивача жодних викликів (повісток) не надходило. Відповідач володіє контактними даними позивача, відомостями стосовно його зареєстрованого місця проживання, та ним не здійснювалось жодних дій стосовно виклику останнього, в тому числі в поштовому, телефонному режимі. Більше того, згідно відомостей отриманих з застосунку «Резерв+», позивач взагалі не є порушником правил військового обліку. В зв`язку з чим, позивач просить суд скасувати постанову № с/15582 від 29.10.2024 та закрити провадження по справі.

13.11.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідачеві на його електронний кабінет було надіслано ухвалу суду про відкриття провадження у справі, яку ним отримано 13.11.2024, що підтверджує довідка про доставку електронного документу.

У визначені судом строки, відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, з огляду на неявку всіх учасників справи, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийнято оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, як це передбачено ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні, та інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Статтею 65 Конституції України встановлено обов`язок громадян України у захисті Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно ч. 3 ст. 1 зазначеного Закону військовий обов`язок включає, зокрема, дотримання правил військового обліку.

Згідно з ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Згідно з ч. 5 ст. 33 зазначеного Закону військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності визначається Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487.

Відповідно до п. 19 Порядку призовники, військовозобов`язані та резервісти, винні в порушенні вимог правил військового обліку, несуть відповідальність згідно із законом.

Статтею 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

На підставі Закону України від 09 травня 2024 року № 3696-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію» ст. 210 КУпАП було викладено в новій редакції та доповнено частиною третьою, згідно якої вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Закон набрав чинності 19 травня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Закріплений в Конституції України принцип неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів узгоджується з міжнародно-правовими актами, зокрема Міжнародним пактом про громадянські та політичні права (стаття 15), Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (стаття 7) (абз. 1 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 19 квітня 2000 року за № 6-рп/2000).

Принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абз. 2 п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року за № 1-рп/1999).

Частиною 2 ст. 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Частиною 1 ст. 64 Конституції України закріплено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені, зокрема ст. 58 цієї Конституції (ч. 2 ст. 64 Конституції України).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має, найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (ст. 8 Конституції України).

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

З огляду на наведене, оскільки до 19 травня 2024 року ч. 3 ст. 210 КУпАП у чинному законодавстві України не існувало, особа не може нести відповідальність за ч. 3 ст. 210 КУпАП за вчинення (не вчинення) відповідних дій до цієї дати.

Отже у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП положення останньої можуть застосовуватися до правопорушень вчинених з 19 травня 2024 року - з дати набрання чинності закону, яким введено в дію цю норму.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» особливий період це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на даний час продовжує свою дію.

Отже, станом на дату винесення постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності 29.10.2024 діяв особливий період.

Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку (ст. 210). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, зокрема про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку визначає Інструкція зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена Міністерством оборони України від 01 січня 2024 року № 3.

Отже законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності.

Згідно з п. 3. розділу І зазначеної Інструкції у разі вчинення однією особою двох або більше адміністративних правопорушень протокол складається щодо кожного правопорушення окремо.

Натомість, з протоколу про адміністративне правопорушення від 25.10.2024 за № АВ/20843, на підставі якого була винесена постанова № АВ/21052 від 29.10.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП, вбачається, що ОСОБА_1 у порушення п.п. 10 п. 1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів», не звіряв власні персональні дані протягом 5 років у районному ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі не проходив військово-лікарську комісію для встановлення ступеня придатності до військової служби та не отримав військово-обліковий документ встановленого зразка, тобто в одному протоколі зазначено кілька адміністративних правопорушень, що суперечить вказаним вимогам Інструкції. Крім того, зазначивши декілька правопорушень, відповідач навів лише п.п. 10 п. 1 зазначеного Додатку.

Згідно з п.п. 10 п. 1 Правил військового обліку призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.

Разом з тим, зазначена норма діє лише з 05 січня 2023 року - з дати набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487, якою затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, додатком за № 2 до якої є Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Отже п`ятирічний термін, в який призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти персональні дані, ще не сплив, а тому відсутні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за п.п. 10 п. 1 Додатку № 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів» до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов?язаних та резервістів».

Водночас, до 05 січня 2023 року не звіряння не рідше одного разу на п`ять років власних персональних даних взагалі не визнавалося законом як правопорушення.

Так, Правила військового обліку призовників і військовозобов`язаних Додаток № 1 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 грудня 2016 року № 921 (втратила чинність 05 січня 2023 року), взагалі не передбачали обов`язку для військовозобов`язаних звіряти персональні дані.

Абзацом 5 п. 10 Положення про військовий облік військовозобов`язаних і призовників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 червня 1994 року № 377 (втратила чинність 19 грудня 2016 року), забезпечення систематичного звіряння відомостей, зазначених в особових картках військовозобов`язаних і призовників, із записами у їх військових квитках і посвідченнях про приписку до призовних дільниць, подання цих карток не рідше одного разу на рік до відповідних військових комісаріатів для звіряння з обліковими даними військових комісаріатів, покладалося на виконкоми сільських, селищних, міських рад, керівників підприємств, установ, організацій і навчальних закладів незалежно від форм власності та підпорядкування у населених пунктах, де немає військових комісаріатів. Отже персонального обов`язку для військовозобов`язаних звіряти персональні дані зазначене Положення також не передбачало.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Водночас відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до ч. 9 ст. 80 КАС України у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Відповідно до ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

Згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується достатніми доказами, відповідачем в ході розгляду справи не доведено правомірність винесення постанови відносно позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем під час звернення до суду сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 грн, що підтверджується квитанцією № 7345-5384-1073-5997 від 04.11.2024.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

18.03.2020 Великою Палатою Верховного Суду за наслідком розгляду касаційних скарг у адміністративній справі № 543/775/17 ухвалено постанову, в якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 13.12.2016 (провадження № 21-1410а16), та вказала, що чинне законодавство містить ставку судового збору, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у справі про оскарження постанови про адміністративне правопорушення та подальшому оскарженні позивачем та відповідачем судового рішення.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі викладеного, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду та зазначає, що за подання фізичною особою адміністративного позову про оскарження постанови про адміністративне правопорушення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб у 2024 року з 01 січня встановлений у розмірі 3 028,00 грн.

Отже, судовий збір за подання до суду фізичною особою позовної заяви про оскарження постанови про адміністративне правопорушення у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб становить 605,60 грн.

З урахуванням наведеного, сплачений позивачем судовий збір у сумі 605,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, а сума надмірно сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 72-74, 77, 90, 242-246, 250, 255, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення задовольнити.

Постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 № АВ/21052 від 29 жовтня 2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ;) 605,60 грн судового збору.

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 605,60 грн надмірного сплаченого судового збору при поданні адміністративного позову за квитанцією № 7345-5384-1073-5997 від 04.11.2024.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складення його повного тексту.

Повний текс рішення складено 25.11.2024.

Суддя І.А. Павлик