Справа № 300/14/24
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/14/24 пров. № А/857/14041/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя у І інстанції Кафарський В.В.,

час ухвалення судового рішення не зазначено,

місце ухвалення судового рішення м. Івано-Франківськ,

дата складення повного тексту рішення 30 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2024 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі ГУ ДПС) від 08.09.2023 про застосування до нього штрафних (фінансових) санкції:

№009122/0706 на суму 177 161,20 грн, у т. ч. у розмірі 25,00 грн за видачу розрахункового документа невстановленого зразка (за порушення, вчинене вперше) та у розмірі 172 036,20 грн за видачу розрахункового документа не встановленого зразка (за кожне наступне вчинене порушення), у розмірі 5100,00 грн за проведення розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій (далі РРО) без використання для підакцизних товарів режиму попереднього програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД цін товарів;

№009126/0706 на суму 6800,00 грн за продаж алкогольних напоїв суб`єктами господарювання у заборонений рішенням сільських, селищних та міських рад час доби.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 300/14/24, ухваленим у порядку письмового провадження, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано ППР від 08.09.2023 №009122/0706 у частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 172 061,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що згідно з вимогами пункту 226.10 статті 226 Податкового кодексу України (далі ПК) у редакції на час виникнення спірних правовідносин не підлягають маркуванню звичайні (неігристі) вина та зброджені напої, що класифікуються у товарній позиції 2204 (крім 2204 10, 2204 21 06 00, 2204 21 07 00, 2204 21 08 00, 2204 21 09 00, 2204 22 10 00, 2204 29 10 00) та у товарних підкатегоріях 2205 10 10 00, 2205 90 10 00, 2206 00 59 00, 2206 00 89 00 згідно з УКТ ЗЕД, фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту.

Відтак, з 01.01.2022 алкогольні напої, міцність яких не перевищує 15% об`ємних одиниць етилового спирту (до яких відносяться Маренго нап.сухе, вино Барон біль віна, вино Бастарда) не підлягають обов`язковому акцизному маркуванню і незазначення у фіскальних чеках маркування таких алкогольних напоїв не може вважатися порушенням законодавства.

Окрім того, суд першої інстанції звернув увагу на те, що диспозиція пункту 1 частини 1 статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі Закон №265/95-ВР) передбачає, що кваліфікуючою ознакою згідно якої можна віднести правопорушення до повторно вчиненого є обставина його виявлення контролюючим органом за наслідками проведеної перевірки протягом одного календарного року, в якому аналогічне правопорушення по тому ж платнику було зафіксовано контролюючим органом. При цьому суд дійшов висновку про відсутність права у відповідача застосовувати до позивача санкцію за допущене ним правопорушення у сфері РРО як за таке, що вчинено повторно, оскільки матеріалами справи не підтверджено обставин виявлення відповідачем такого ж правопорушення, що було вчинено позивачем протягом останнього календарного року, а отже у діях позивача не вбачається ознак повторності, оскільки порушення податкового законодавства виявлені в ході проведення однієї перевірки.

Отже, у контролюючого органу не було правових підстав для притягнення позивача до відповідальності у вигляді штрафу як за первинне порушення, так і за кожне наступне вчинене порушення. Тому ППР від 08.09.2023 №009122/0706 у частині застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 172 061,20 грн є протиправним та підлягає скасуванню.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

ГУ ДПС у поданій апеляційній скарзі просило скасувати вказане рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні його позову у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що пунктом 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 за №13, у редакції наказу №329 від 08.06.2021, встановлено, що видатковий чек, серед іншого, має містити обов`язкові реквізити цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (рядок 9).

З 01.01.2022 коментовані вимоги щодо проведення розрахункових операцій через РРО із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями внесені до пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР. Контролюючим органом було здійснено аналіз та співставлення інформації щодо порушення проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів, а саме згідно з контрольними стрічками РРО з ФН 26.09.2022 реалізовано вино «Маренго нап.сухе», 25.07.2023 реалізовано вино «Барон біль віна», 26.07.2023 вино «Бастарда» без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, чим порушено пункт 11 статті 3 Закону №265/95-ВР. Зазначена інформація (відомості) з системи обліку даних РРО ДПС України щодо проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД є додатком до акту фактичної перевірки, тобто належними та достатніми доказами самого факту порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ФОП ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Додатково просив вирішити питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 здійснює свою підприємницьку, зокрема, у магазині ІНФОРМАЦІЯ_1 по АДРЕСА_1 . Основним видом його діяльності за КВЕД є 47.11 «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами».

ГУ ДПС було проведено фактичну перевірку магазину ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) за результатами якої складено акт (довідку) фактичної перевірки від 22.08.2023 за №090380, №090526, що зареєстровані у контролюючому органі 23.08.2023 за №9554/09/15/РРО/.

У вказаному акті перевірки працівниками контролюючого органу констатовано порушення позивачем вимог пунктів 1, 2, 11 статті 3 Закону №265/95-ВР та статті 153 Закону України Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального (далі Закон №481/95-ВР), зокрема:

1) видача розрахункових документів невстановленої форми та змісту на повну суму покупки, а саме форму та зміст розрахункового документа визначено Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, яке затверджене наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за №220/28350 (далі Положення №13) фіскальний чек має містити цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) рядок 9.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3 розділу 1 Положенням №13 встановлено, що у разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання норм його призначення, такий документ не приймається як розрахунковий.

Відповідно до даних електронних копій розрахункових документів РРО з ФН , що надійшли до системи обліку даних РРО ДПС України, встановлено реалізацію алкогольних напоїв без відображення цифрового значення марки акцизного податку (серія та номер), загальна сума проведених розрахункових операцій без надання покупцям розрахункових документів встановленої форми та змісту на повну суму проведених операцій в розмірі 114 715,80 грн, у тому числі вчинено вперше на суму 25 грн;

2) проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування коду товарної підкатегорїї згідно з УКТ ЗЕД для підакцизних товарів. Згідно з контрольними стрічками РРО з ФН 26.09.2022 реалізовано вино Маренго нап. сухе, 25.07.2023 реалізовано вино Барон біль віна, 26.07.2023 реалізовано вино Бастарда без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, чим порушено пункт 11 статті 3 Закону №265/95-ВР;

3) продаж алкогольних напоїв у заборонений час доби у періоди: 27.06.2022 о 18 год 25 хв реалізовано коньяк Борисфен 3* 0,1 л; 17.06.2022 о 20 год 59 хв реалізовано горілку Давідофф голд; 17.12.2022 о 09 год 51 хв реалізовано горілку Козацька Рада; 19.03.2023 о 09 год 41 хв реалізовано горілку Воздух. Відповідно до наказу Івано-Франківської обласної військової адміністрації від 04.04.2022 №12 Про встановлення обмежень щодо торгівлі алкогольними напоями та речовинами, виробленими на спиртовій основі, на території Івано-Франківської області, заборонено роздрібну торгівлю алкогольними напоями з 16 год 00 хв поточної доби до 12 год 00 хв наступної доби та з 21 год 00 хв поточної доби до 10 год 00 хв наступної доби.

На підставі висновків, що містяться у вказаному акті перевірки, ГУ ДПС 08.09.2023 було винесено ППР №009122/0706 та №009126/0706.

ФОП ОСОБА_1 скористався правом на оскарження вказаних рішень ГУ ДПС у адміністративному порядку, подавши 29.09.2023 до ДПС України скаргу, яка її рішенням від 22.11.2023 №35182/6/99-00-06-03-02-06 була залишена без задоволення, а ППР від 08.09.2023 №009122/0706 та №009126/0706 без змін.

Відтак, ФОП ОСОБА_1 за захистом своїх прав звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про відсутності у відповідача обов`язку проведення розрахункових операцій через РРО без використання режиму програмування коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД при роздрібній торгівлі алкогольними напоями, фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спірні правовідносини у межах спору, що розглядається, регламентовано приписами Податкового кодексу України (далі ПК), Закону №265/95-ВР та Закону №481/95-ВР, Положенням №13

Правомірність проведення ГУ ДПС фактичної перевірки ФОП ОСОБА_1 на стадії апеляційного розгляду учасниками справи не оспорюється.

Щодо доводів апелянта про порушення позивачем приписів пункт 11 статті 3 Закону №265/95-ВР під час реалізації 26.09.2022 вина Маренго нап. сухе, 25.07.2023 вина Барон біль віна, 26.07.2023 вина Бастарда без зазначення коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до пункт 11 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані проводити розрахункові операції через реєстратори розрахункових операцій та/або через програмні реєстратори розрахункових операцій для підакцизних товарів з використанням режиму програмування із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товарів, цін товарів та обліку їх кількості, а також із зазначенням цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями.

Пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлено, що за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті реєстратора розрахункових операцій, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за порушення, вчинене вперше; 150 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим пунктом, товарів (робіт, послуг) - за кожне наступне вчинене порушення.

Згідно із пунктом 7 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції у розмірі триста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування кожного підакцизного товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.

Пунктом 3 розділу І Положення №13 передбачено, що установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів.

У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий.

Відповідно до пункту 1 розділу II Положення №13 фіскальний касовий чек на товари (послуги) (далі фіскальний чек) розрахунковий документ/електронний розрахунковий документ, створений у паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ), реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій при проведенні розрахунків за продані товари (надані послуги).

За приписами пункту 2 розділу II Положення №13, яким встановлено обов`язкові реквізити фіскального касового чека на товари (послуги), серед обов`язкових реквізитів передбачено код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 7); цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої (зазначається у випадках, передбачених чинним законодавством) (рядок 9).

Судом першої інстанції безспірно в становлено, що при встановленні фактів реалізації позивачем алкогольних напоїв без відображення цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку (серія та номер) при роздрібній торгівлі алкогольними напоями на повну суму проведених операцій у розмірі 114 715,80 грн та розраховуючи суму штрафних санкцій, контролюючий орган виходив із фіскальних чеків, відповідно до яких, серед іншого, було реалізовано 26.09.2022 Маренго нап.сухе (а.с. 92), 25.07.2023 вино Барон біль віна (а.с. 91), 26.07.2023 вино Бастарда (а.с. 90).

При цьому суд першої інстанції слушно зауважив, Законом України від 30.11.2021 №1914-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень, який набрав чинності 01.01.2022, пункт 226.10 статті 226 ПК було доповнено абзацами п`ятим і шостим.

Відповідно до абзацу шостого пункту 226.10 статті 226 ПК не підлягають маркуванню звичайні (неігристі) вина та зброджені напої, що класифікуються у товарній позиції 2204 (крім 2204 10, 2204 21 06 00, 2204 21 07 00, 2204 21 08 00, 2204 21 09 00, 2204 22 10 00, 2204 29 10 00) та у товарних підкатегоріях 2205 10 10 00, 2205 90 10 00, 2206 00 59 00, 2206 00 89 00 згідно з УКТ ЗЕД, фактична міцність яких вища за 1,2 відсотка об`ємних одиниць етилового спирту, але не вища за 15 відсотків об`ємних одиниць етилового спирту.

Відтак, слід погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що 01.01.2022 алкогольні напої, міцність яких не перевищує 15% об`ємних одиниць етилового спирту (до таких відносяться Маренго нап.сухе, вино Барон біль віна, вино Бастарда) не підлягають обов`язковому акцизному маркуванню, а отже незазначення у фіскальних чеках маркування таких алкогольних напоїв не може вважатися порушенням вимог Закону №265/95-ВР.

Водночас апеляційний суд погоджується із судом першої інстанції про помилковість висновку контролюючого органу про наявність у діях позивача повторності порушення вимог Закону №265/95-ВР з урахуванням положень статті 61 Конституції України за відсутності доказів виявлення відповідачем такого ж правопорушення, що було вчинено позивачем протягом останнього календарного року, яке зафіксоване в акті перевірки та у податковому повідомленні-рішенні.

При цьому суд першої інстанції в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доречно звернув увагу на висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 12.03.2019 у справі № 813/4205/17 та від 12.07.2019 у справі № 813/6331/14.

З урахуванням наведеного апеляційний суд вважає за можливе підтримати твердження суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного ФОП ОСОБА_1 ППР від 08.09.2023 №009122/0706 у частині застосування до нього штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 172 061,20 грн, а отже необхідність скасування такого у цій частині.

Вирішуючи клопотання про відшкодування позивачу судових витрат на професійну правничу допомогу, заявлене у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд виходить із такого.

Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При цьому апеляційний суд на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 821/440/17, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції позивачем будь-яких доказів не подало, а відтак підстав для задоволення вимог про відшкодування таких витрат апеляційним судом не встановлено.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2024 року у справі № 300/14/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк