Справа № 160/22988/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О. розглянув в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: 23.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправність дій Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;
-зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства щодо звільнення ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він проходить військову службу у віськовій частині НОМЕР_1 . 25 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до командира військової частини із рапортом про звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку із перебуванням на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Позивач не погоджується із відмовою відповідача у звільненні з військової служби, тому звернувся до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2024 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що на утриманні позивача перебуває лише двоє дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Натомість, ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 від її попереднього шлюбу, не перебуває на утриманні ОСОБА_1 з огляду на положення ч. 1 ст. 268 Сімейного кодексу України. Оскільки надані з рапортом документи не підтверджують факту перебування на утриманні позивача трьох неповнолітніх дітей, відповідач не вбачає підстав для прийняття рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
24.09.2024 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач підтримує заявлені позовні вимоги. Вказує, що на підтвердження факту утримання ОСОБА_4 ним подано відповідачу свідоцтво про шлюб з ОСОБА_5 (попереднє прізвище - ОСОБА_6 ) та довідку Чернечинської сільської ради Заплавського старостинського округу №3 Новомосковського району Дніпропетровської області від 12.07.2024 №128.
Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -
13 лютого 2023 року позивач ОСОБА_1 був призваний до Збройних Сил України під час дії воєнного стану у зв`язку із оголошенням загальної мобілізації на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24 лютого 2022 року, що підтверджується даними військового квитка № НОМЕР_2 .
Станом на сьогоднішній день позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 .
25.07.2024 позивачем було подано рапорт на звільнення з військової служби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебування на утриманні військовослужбовця трьох дітей віком до 18 років.
На підтвердження зазначених у рапорті підстав для звільнення позивач надав відповідачу копії наступних документів: паспорта та РНОКПП ОСОБА_1 , паспорта та РНОКПП ОСОБА_5 , свідоцтва про народження ОСОБА_2 , свідоцтва про народження ОСОБА_3 , свідоцтва про народження ОСОБА_4 , повідомлення про зняття із задекларованого місця проживання ОСОБА_1 , довідки про відсутність заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 , довідки про реєстрацію місця проживання, заяви про реєстрацію місця проживання малолітньої дитини, свідоцтва про шлюб № НОМЕР_3 .
Судом також встановлено, що ОСОБА_1 з 04.11.2023 перебуває у шлюбі з ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим відділом державної реєстрації акітв цивільного стану у Дніпропетровському районі Дніпропетровської облаті Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
У шлюбі з ОСОБА_5 у позивача народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Від поперднього шлюбу зі ОСОБА_7 позивач має одну спільну дитину - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .
У нинішньої дружини позивача - ОСОБА_5 є син від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 .
Батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_8 . Відтак, ОСОБА_1 є вітчимом ОСОБА_4 .
Відповідно наявного в матеріалах справи витягу від 22.07.2024 №2 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_5 , сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 від попереднього шлюбу.
Згідно з даними довідки виконкому Чернечинської сільської ради Заплавського старостинського округу №3 Новомосковського району від 12.07.2024 №128, ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 та утримує своє сім`ю.
Також, згідно судового наказу №2-н/541/634/2023 від 10.10.2023, виданого Миргородським міськрайонним судом Полтавської області, з ОСОБА_1 щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на користь ОСОБА_7 , починаючи з 18 травня 2023 року і до досягнення пповноліття дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Станом на 07.05.2024 заборгованість зі сплати аліментів відсутня.
Позивач вважає, що він має підстави для звільнення з військової сожуби на підставі пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з перебування на його утриманні трьох дітей віком до 18 років: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Вважаючи такі дії відповідача щодо відмови протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закон №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною 3статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ).
Так, пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ визначено перелік підстав для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, під час воєнного стану за сімейними обставинами, зокрема, у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Відтак, зазначені обставини не потребують додаткового встановлення та з`ясування.
Натомість, військова частина заперечує факт перебування на утриманні позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є пасинком ОСОБА_1 , з тих підстав, що ОСОБА_4 не є всиновленим ОСОБА_1 , а також за відсутності рішення суду про встановлення перебування ОСОБА_4 на утриманні позивача.
Отже, визначальними для вирішення цього публічно-правового спору є встановлення факту перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, зокрема, пасинка позивача - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Законом №2232-ХІІ не визначено поняття "утримання дітей", проте, такі правовідносини є предметом регулювання Сімейного кодексу України.
Так, нормами глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено обов`язок матері, батька утримувати дитину та порядок виконання такого обов`язку.
Частиною 1 статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Тобто, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.
Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.
Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (ч. 2 ст. 166 СК).
У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду (ст.181 СК України). При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до ст.164 КК України.
Отже, з викладеного вбачається, що у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від наявності зареєстрованого шлюбу між батьками, факту позбавлення батьківських прав.
Частиною 1 ст.121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 04.11.2023 перебуває у шлюбі із ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_6 ), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 .
15.06.2024 у шлюбі з ОСОБА_5 у позивача народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 .
Матерілами справи підтверджено, що на утриманні позивача перебуває також донька від його колишньої дружини, ОСОБА_7 , а саме: ОСОБА_2 .
Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , ОСОБА_4 є спільною дитиною теперішної дружини позивача ( ОСОБА_5 ) та ОСОБА_8 .
Відтак, позивач не є рідним батьком ОСОБА_4 , а є його вітчимом.
Відповідно наявного в матеріалах справи витягу від 22.07.2024 №2 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з дружиною ОСОБА_5 , сином ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сином ОСОБА_5 від попереднього шлюбу.
Згідно з ч.1 ст. 260 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).
Виходячи з аналізу вищевказаних норм, ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_5 (попереднє прізвище - ОСОБА_6 ), має право на участь у виховання її сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 (за умови проживання однією сім`єю). При цьому, обов`язок щодо утримання ОСОБА_4 у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо у ОСОБА_4 немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Судом встановлено, що позивачем до рапорту про звільнення з військової служби не додано доказів на підтвердження того, що пасинок ОСОБА_4 не має батька, діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних його утримувати або наявності у матері цієї дитини поважних причин, з яких вона не може надавати належного утримання своєму синові від шлюбу з ОСОБА_8 .
Щодо доводів позивача про те, що батько ОСОБА_4 не виконує своїх батьківських обов`язків та не сплачує аліментів як підтвердження обставин утримання ОСОБА_4 позивачем.
Суд звертає увагу, що обов`язок з утримання малолітнього пасинка виникає у вітчима за відсутності у дитини матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер абоякщо ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу (ч.1 ст. 268 СК України).
При цьому, ухилення рідного батька від сплати аліментів на ОСОБА_4 не є поважними причинами в розумінні ч. 1 ст. 268 СК України, відтак, не спричиняє обов`язку для вітчима з утримання пасинка.
Суд погоджується з тим, що відсутність підстав для виникнення обов`язку з утримання пасинка не позбавляє вітчима утримувати ОСОБА_4 в добровільному порядку.
При цьому, такі обставини повинні бути підтверджені належними доказами.
Так, відповідно до ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, перебування фізичної особи на утриманні встановлюється рішенням суду в порядку окремого провадження.
Позивачем не надано рішення суду на підтвердження факту перебування пасинка ОСОБА_4 на утриманні ОСОБА_1 .
Саме ці вище зазначені обставини зазначено відповідачем як підстава для відмови у задоволенні поданого позивачем рапорту про звільнення з військової служби.
Отже, суд резюмує, що у спірних правовідносинах позивач, звертаючись до відповідача з вказаним рапортом, не надав належних доказів наявності правових підстав застосування до нього підстав, визначених у пункті 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».
За наведених обставин у справі суд доходить висновку щодо правомірності відмови відповідача з підстав її відповідності критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України.
Відтак, відсутні підстави для задоволення позову.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя А.О. Сластьон