Справа № 420/19057/24
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/19057/24

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу адвоката Веліксар Алли Віталіївни, в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року у справі за позовом адвоката Веліксар Алли Віталіївни, в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу у відповідних частинах, а також про зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2024 року адвокат Веліксар А.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду першої інстанції із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просила:

визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , оформлене протоколом № 2 від 13.05.2024 про відмову у зарахуванні (поновленні) на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи ( ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 1987 року народження, син - ОСОБА_3 2014 року народження) у загальну чергу з 29.01.2010 та на облік до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017;

визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №898 від 27.05.2024 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким затверджено рішення житлової комісії об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від № 2 від 13.05.2024;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 зарахувати (поновити) ОСОБА_1 зі складом родини три особи ( ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 1987 року народження, син - ОСОБА_3 2014 року народження) на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, з первинними датами постановки у загальну чергу з 29.01.2010 та на облік до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат Веліксар А.В. наголошувала, що відмова ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка оформлена наведеним вище протоколом та наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 , є протиправною та такою, що порушує право її довірителя на отримання житла, гарантованого йому статтею 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) та статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі Закон №3551-ХІІ)

Як стверджує адвокат, ОСОБА_1 , за час проходження військової служби, не отримував від Міністерства оборони України житла або ж грошової компенсації взамін житла, а його звільнення з військової служби не є підставою для відмови у зарахуванні його на квартирний облік, як і не включення у список осіб, які користуються правом отримання житлових приміщень, із зарахуванням строку перебування на такому обліку за попередніми місцями проходження військової служби.

Далі, описуючи обставини справи адвокат заявляє, що її довіритель, у зв`язку з проходженням військової служби в період воєнного стану в ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично з причин, що не залежали від його волі, не міг реалізувати своє право на зарахування на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання та відповідно реалізувати своє право на отримання житла для постійного проживання, а отже, і на залишення на обліку до отримання ним житла, у зв`язку зі звільненням в запас. Такими причинами, за її твердженнями було те, що в даних ІНФОРМАЦІЯ_4 не утворювалися житлові комісії.

Водночас, як указує представниця позивача, приписи «Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», яка затверджена наказом Міністерства оборони України 31.07. 2018 за №380 (далі - Інструкція №380) встановлюють таку підставу для залишення позивача та членів його сім`ї на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, навіть у разі його звільнення у запас за станом здоров`я.

Покликаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 04.10.2021 у справі № 638/1341/20, де вирішувалося питання забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, представниця зазначає, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку, крім випадків, передбачених пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08. 2006 за № 1081 (далі Порядок №1081)

Пункт 30 даного Порядку встановлює, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.

Узагальнюючи викладене адвокат Веліксар А.В. наголошує, що відмова у зарахуванні (поновленні) ОСОБА_1 на квартирному обліку порушує його право як військовослужбовця на отримання житла, передбачене статтею 47 Конституції України, а оскаржувані рішення відповідача призводять до порушення права на забезпечення житлом її довірителя як військовослужбовця, який проходив військову службу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішуючи спір та відмовляючи в задоволенні позову, суд керувався такими обставинами та нормами права.

Проаналізувавши приписи Житлового кодексу України (далі ЖК України), Закону №2011-ХІІ та Порядку №1081 суд погодився з покликанням позивача на те, що Держава має зобов`язання перед військовослужбовцями щодо забезпеченням їх житлом, проте, зауважив, що вказана гарантія має місце при певних умовах та з дотриманням визначеної процедури.

За таких умов, як указав суд першої інстанції, при вирішенні спору слід враховувати, що правова процедура («fair procedure» - справедлива процедура) є складовою принципу законності та принципу верховенства права і передбачає правові вимоги до належного прийняття актів органами публічної влади.

При цьому суд вказує, що заява позивача від 28.02.2024 була подана без дотримання вимог Порядку №1081, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не несе перед особою обов`язок прийняти дискреційне рішення певного змісту за заявою позивача.

Пояснюючи чому відсутні підстави вважати протиправною відмову у зарахуванні (поновленні) ОСОБА_1 на квартирному обліку, суд зазначив, що останній, при звільненні з військової служби не перебував на такому обліку та до дня свого звільнення зі служби не вчинив жодних дій для взяття його на квартирний облік як особи, що потребує поліпшення житлових умов.

За таких обставин, на думку суду, відсутні підстави визнавати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо невзяття позивача та членів його сім`ї на квартирний облік, як громадян, потребуючих поліпшення житлових умов оскільки сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити.

Утім, як встановив суд першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянув заяву позивача та за результатами її розгляду прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову в її задоволенні.

Суд відкинув покликання адвоката ОСОБА_4 на правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 04.10.2021 у справі №638/1341/20, від 10.09.2020 у справі №359/5527/19, від 15.10.2020 у справі №636/1424/19, від 01.04.2020 у справі №638/5769/18, від 04.02.2021 у справі №683/350/19, зазначивши, правовідносини які були предметом розгляду суду касаційної інстанції, виникли з приводу зняття військовослужбовця з квартирного обліку, а не відмова у постановку на нього.

Відповідаючи на довід позивача про прийняття ІНФОРМАЦІЯ_2 оскаржуваного рішення за його відсутності та без його повідомлення, суд першої інстанції, покликаючись на Інструкцію №380 зазначив, що обов`язковість виклику та проведення засідання лише в присутності військовослужбовця чинним законодавством не передбачено, а матеріали справи не містять клопотання позивача про розгляд його заяви за участю заявника.

Вирішуючи заявлену позивачем вимог про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 вчинити дії щодо зарахування його та членів його сім`ї на квартирний облік, як громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, суд заявив, шо не існує жодної з визначених законом підстав, які дозволяють це зробити, вже після звільнення з військової служби.

На думку суду, на користь цього висновку вказує й те, що для зарахування на облік військовослужбовець подає саме рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника), а не заяву, що має місце у спірних правовідносинах.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим адвокат Веліксар А.В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Підставами для задоволення апеляції, адвокат указує таке.

По перше, наголошує про помилковий висновок суду першої інстанції, що під час перебування на військовій службі, позивач не перебував на обліку для покращення житлових умов за місцем роботи.

За її твердженням її довіритель, разом з членами сім`ї вважався таким, що потребує надання житла, та перебував на квартирному обліку з 29.01.2010 у загальній черзі, з 25.10.2017 на обліку до першочергових списків отримання житла.

На думку адвоката Веліксар А.В., об`єднана житлова комісія ІНФОРМАЦІЯ_3 у рішенні, оформленому протоколом засідання № 2 від 13.05.2024, не зробила висновків щодо врахування попередніх протоколів житлових комісій, поставившись до своїх обов`язків формально, без врахування всіх відомостей облікової справи позивача.

По- друге, адвокат указує, що суд першої інстанції в судовому рішенні не надав аргументування «відсутності жодної з визначених законом підстав, які дозволяють зарахувати позивача на облік громадян, які потребують поліпшення житлових у ІНФОРМАЦІЯ_6 вже після звільнення з військової служби».

Разом із тим, на її переконання, Порядок №1081 та Інструкція №380 встановлюють, що звільнення військовослужбовця з військової служби, не є підставою для відмови у взятті його на облік.

По третє, представниця скаржника пояснює, що її довіритель, фактично з причин, що не залежали від його волі, не міг реалізувати своє право на зарахування на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, за новим місцем служби, а отже і залишитись на обліку до отримання ним житла для постійного проживання у зв`язку зі звільненням у відставку за станом здоров`я.

За її твердженням, зарахування полковника ОСОБА_1 на облік для поліпшення житлових умов за попередніми місцями проходження служби стало неможливим через об`єктивні обставини, а саме введення в Україні воєнного стану та військової агресії російської федерації проти України та неможливості створення житлових комісії з цих підстав, а відтак його фактично було позбавлено гарантованого права на збереження перебування на обліку до одержання постійного житла або компенсації.

За таких обставин, на думку представниці, є неправильним висновок суду першої інстанції про бездіяльність її довірителя.

По четверте, скаржниця зауважила, що суд першої інстанції, в цій справі, застосував надміру формальний підхід, указавши, що для зарахування на квартирний облік військовослужбовець подає саме рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника), а не заяву, що має місце у спірних правовідносинах.

Керуючись пунктами 18-19 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, що затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі - Правила №470), представниця наголошує, що взяттю на квартирний облік передує звернення особи, яка має на це відповідне право, а відтак само по собі звернення звільненого військовослужбовця з заявою, а не з рапортом не порушує визначеної процедури, передбаченої Порядком №1081.

По п`яте, застосовуючи до спірних правовідносин пункт 9 статті 12 Закону №2011-ХІІ, адвокат ОСОБА_4 висновує, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Узагальнюючи викладені вище аргументи, адвокат робить висновок, що наявність в позивача календарної вислуги на військовій службі понад 20 років, статусу учасника бойових дій, ветерана війни - особи з інвалідністю II групи внаслідок війни, пенсіонера, перебування під час проходження військової служби на квартирному обліку для поліпшення житлових умов, не забезпечення постійним житлом, позивач має право на залишення на квартирному обліку у відповідача і після звільнення його з військової служби.

ІНФОРМАЦІЯ_2 не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляцію.

Ураховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Полковник ОСОБА_1 , учасник бойових дій, ветеран війни - особа з інвалідністю II групи внаслідок війни, більше 20 років проходив військову службу на різних посадах у Збройних Силах України.

Після звільнення з військової служби позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію по інвалідності, є пенсіонером Міністерства оборони України.

Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 29.01.2010 зарахований на квартирний облік у загальну чергу на отримання житлових приміщень зі складом сім`ї три особи (він, дружина, син), що зафіксовано протоколом № №109 від 29.01.2010.

У зв`язку з набуттям ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій (посвідчення серія НОМЕР_2 від 26.07.2017) на засідання житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_7 було вирішено внести зміни до його квартирної справи про те, що він набув пільги на першочергове отримання житла з 25.10.2017, що підтверджується протоколом № 14.

Відповідно до наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.08.2019 №438, ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 в загальну чергу на отримання житлових приміщень зі складом сім`ї три особи (він, дружина, син) з 29.01.2010 та до списків осіб на першочергове отримання житла з 25.10.2017.

На підставі рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , викладеного в протоколі засідання № 11 від 12.08.2020 розподілено двох-кімнатну службову квартиру у АДРЕСА_1 (двокімнатна. 12 поверх житловою площею 37,8 кв. м.. загальною площею 70,9 кв. м), підполковнику ОСОБА_1 , на склад сім`ї три чоловіка: він, дружина ОСОБА_2 - 1987 року народження, та син ОСОБА_3 2014 року народження.

28.10.2020 Комісія з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, згідно списків військовослужбовців Одеського гарнізону, які потребують поліпшення житлових умов, надала ОСОБА_1 , в якості службової, квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської Ради від 19.11.2020 № 493, сім`ї позивача, у складі трьох чоловік, був виданий ордер на службове житлове приміщення №2735 серія ПР від 20.11.2020.

Згідно протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.02.2022 №33, підполковника ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи (він, дружина, син) на підставі його власного рапорту від 24.01.2022 №685 знято з квартирного обліку у зв`язку з призначенням на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Далі, матеріали справи свідчать, що позивач, в період 2021року по 2023 рік проходив військову службу на таких посадах:

з січня 2021 року по червень 2022 року на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

з червня 2022 року по серпень 2022 року на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ;

з серпня 2022 року по червень 2023року посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

з червня 2023 року по 18.08.2023 року проходив військову службу на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 .

На підставі пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» відповідно до наказу командувача Сухопутних військ Збройних сил України (по особовому складу) від 11.08.2023 №733 полковник ОСОБА_1 , начальник ІНФОРМАЦІЯ_10 , звільнений з військової служби у відставку за станом здоров`я, на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Відповідно до витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) від 18.08.2023 №230, полковника ОСОБА_1 , начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 , вважати таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Вислуга у Збройних Силах на день виключення зі списків особового складу складає:

календарна 20 років 01 місяців 00 днів;

пільгова 02 роки 01 місяць 12 днів;

загальна 22 років 02 місяці 12 днів.

Службовим житлом забезпечений, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Під час проходження військової служби в ІНФОРМАЦІЯ_5 та в ІНФОРМАЦІЯ_4 постійним або службовим житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався, житловою площею на праві власності він та члени його сім`ї не володіють.

Згідно відомостей про стан забезпечення військовослужбовця житлом за попередніми місцями служби, позивач житлом від Міністерства оборони не забезпечувався.

В період проходження військової служби позивач та члени його сім`ї не змінювали місце реєстрації, весь час проживали за адресою АДРЕСА_1 .

28.02.2024 ОСОБА_1 звернувся до житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо зарахування (поновлення) його на квартирному обліку у загальну чергу з 29.01.2010 та до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017 складом сім`ї три особи (він, дружина та син).

26.03.2024 на виконання вимог, указаних у відповіді ІНФОРМАЦІЯ_3 №943/6274, ОСОБА_1 повідомив, що його члени сім`ї не перебувають на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчих органах місцевих рад), дружина - ОСОБА_2 1987 року народження, не працююча, особа з інвалідністю II групи; син - ОСОБА_3 2014 року народження, малолітня дитина.

Також просив зарахувати (поновити) його на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі складом сім`ї три особи (він, дружина, син) в загальну чергу з 29.01.2010 та на облік до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017.

До заяви ОСОБА_1 долучив особову (квартирну) справу в зшиві, довідки про місце проживання (перебування) його та членів сім`ї, копії посвідчення інваліда війни, особи з інвалідністю II групи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 21.05. 2024 направив на адресу ОСОБА_1 листа, в якому повідомив, що відповідно до протоколу засідання об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 № 2 від 13.05.2024 прийнято рішення про відмову зарахування (поновлення) на квартирному обліку при об`єднаній житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 його та його сім`ї.

До даного листа доданий витяг з протоколу № 2 від 13.05.2024, а також витяг з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №898 від 27.05.2024 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Як випливає зі згаданого вище витягу з протоколу підставою для відмови у зарахуванні (поновленні) на квартирному обліку слугувало зняття з квартирного обліку при об`єднаній житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Досліджуючи зміст апеляції, колегія суддів установила, що визначальним її доводом являється те, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей мають право на отримання житла, а отже, і на залишення на обліку до отримання ними житла, в тому числі і у разі звільнення в запас чи відставку.

Відповідачі на такий аргумент, колегія суддів установила таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон № 2011-ХІІ відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону №2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ).

Абзацом першим пункту 9 статті 12 Закону № 2011-ХІІ визначено, що Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла.

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок один раз протягом усього часу проходження військової служби забезпечити військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК України, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України жилими приміщеннями для постійного проживання або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Так, відповідно до частини першої статті 9 ЖК України громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

За правилами статей 9, 43 ЖК України громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із статтями 48, 49 ЖК України жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України. При цьому враховується жила площа у жилому будинку (квартирі), що перебуває у приватній власності громадян, якщо ними не використані житлові чеки. Понад норму жилої площі окремим категоріям громадян надається додаткова жила площа у вигляді кімнати або в розмірі десяти квадратних метрів.

Порядок № 1081 визначає механізм забезпечення житловими приміщеннями військовослужбовців - осіб офіцерського (у тому числі осіб, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), старшинського і сержантського, рядового складу (крім військовослужбовців строкової служби) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення та Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, розвідувальних органів, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, у тому числі звільнених в запас або у відставку, що залишилися перебувати на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, у військових частинах, закладах, установах та організаціях (далі - військові частини) після звільнення (далі - військовослужбовці) та членів їх сімей.

Згідно з пунктом 3 Порядку №1081 військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Пунктом 22 Порядку №1081 визначено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Для зарахування на облік військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника) (пункт 23 Порядку №1081).

Пункт 24 Порядку №1081 унормовує, що військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини.

У рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік - підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.

Датою зарахування на облік вважається день, коли житловою комісією військової частини винесено рішення про зарахування військовослужбовця на облік.

Військовослужбовці, зараховані на облік, заносяться до книги обліку осіб, що перебувають в черзі на одержання житла.

Військовослужбовці зараховуються на облік незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.

Пунктом 32 Порядку №1081 передбачено, що черговість надання житла визначається за часом зарахування на облік (включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлового приміщення).

Для реалізації такими особами зазначеного права необхідним є їх перебування на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов. Облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Як випливає із приписів Інструкції №380, остання визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Пункт 4 розділ 1 Інструкції №380 встановлює, військовослужбовцям, які перебувають на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов шляхом надання житлових приміщень для постійного проживання, та які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються житлові приміщення для постійного проживання або за їх бажанням виплачується грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення.

Житлові приміщення для постійного проживання та грошова компенсація за належне для отримання жиле приміщення надаються один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

За положеннями пункту 7 розділу VI Інструкції №380 на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які:

забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони;

мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій;

в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, діючим законодавством, що регулює спірні правовідносини, визначений чіткий перелік підстав для взяття військовослужбовців на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та відмови у їх взятті, і таких відповідач під час винесення свого рішення не вказав.

Колегія суддів погоджується з доводом скаржниці, що відсутність у нормативно-правових актах положень, що дозволяють зарахувати на облік громадян, які потребують поліпшення житлових, після звільнення з військової служби, не позбавляє таких осіб права бути зарахованими на такому обліку, оскільки ставить таких осіб у вкрай невигідне становище та фактично позбавляють їх гарантій на одержання постійного житла або грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення.

Варто відзначити, що Верховний Суд в постанові від 01.08.2024 у справі №380/2075/23, розглядаючи близькі за змістом правовідносини, зробив наступний правовий висновок.

«…за загальним правилом забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться один раз протягом усього часу проходження військової служби шляхом надання житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 статті 12 Закону № 2011-ХІІ.

При цьому, на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання беруться військовослужбовці, які не забезпечувалися постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження військової служби і мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та члени їх сімей, а також військовослужбовці звільнені в запас (відставку), які набули право на отримання житла для постійного проживання та залишилися проживати в наданих їм службових жилих приміщеннях.

Тож, право для взяття на облік осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення жилими приміщеннями для постійного проживання законодавець пов`язує із незабезпеченням постійним житлом згідно з встановленими законодавством нормами протягом усього часу проходження військової служби.

За такого правового регулювання та правових висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи адвокат Веліксар А.В., що її довіритель, прослуживши понад 20 календарних років на військовій службі, набув право отримати житло для постійного проживання, а набуте таке право не може бути втрачене.

По друге, аналізуючи доводи скаржниці, що суд першої інстанції надав необґрунтовану оцінку тому, що слугувало підставою для невзяття військовослужбовця ОСОБА_1 на облік за новим місцем служби, колегія суддів установила наступне.

Так, суд першої інстанції, досліджуючи дане питання зазначив, що на момент звільнення, позивач не перебував на обліку для покращення житлових умов за місцем роботи та дій щодо реалізації свого права, як-от подання рапорту та необхідного пакету документів для постановки на облік, під час несення служби з 04.02.2022 не вчинив і лише 28.02.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про зарахування його з членами сім`ї на квартирний облік до виконавчого комітету за місцем проживання як осіб, які потребують поліпшення житлових умов.

Для вирішення цього спірного питання, колегія суддів звертається до пункту 17 розділу VI Інструкції №380, який унормовує, що в разі переміщення військовослужбовця, який перебуває на обліку, по військовій службі до іншої військової частини житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) на підставі наказу про переміщення до нового місця служби на найближчому засіданні, але не пізніше місяця з дати виключення зі списків особового складу військової частини приймає рішення щодо виключення з обліку у військовій частині та направляє за встановленим порядком відповідну особову справу військовослужбовця до нового місця його служби.

ОСОБА_1 виконав приписи наведеної норми та 01.02.2022 подав рапорт про зняття його з квартирного обліку при об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був задоволений того ж дня відповідним протоколом.

Водночас, як мовилося вище, за відсутності в ІНФОРМАЦІЯ_4 та ІНФОРМАЦІЯ_5 житлових комісії ОСОБА_1 був позбавлений можливості встати на квартирний облік за новим місцем служби.

Слід відзначити, що звільнявся 11.08.2023 полковник ОСОБА_1 з військової служби, перебуваючи на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Себто, як обґрунтовано зазначила адвокат Веліксар А.В., позивач фактично з причин, що не залежали від його волі, не міг реалізувати своє право на зарахування на квартирному обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, за новим місцем служби, а отже і залишитись на обліку до отримання ним житла для постійного проживання в зв`язку зі звільненням у відставку за станом здоров`я.

За таких умов, якщо суб`єкт не міг, на мав можливості діяти, виключається його бездіяльність щодо захисту свого права.

По третє, є справедливими зауваження скаржниці про застосування, судом першої інстанції, до спірних правовідносин надміру формального підходу, що виразилося в тому, що однією з підстав для відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 було те, що для зарахування на облік військовослужбовець подає саме рапорт на ім`я безпосереднього командира (начальника), а не заяву, що має місце у спірних правовідносинах.

У даному випадку, як вважає суд апеляційної інстанції, слід виходити з принципу summum jus sum povredria est, а саме надто суворе тлумачення закону породжує несправедливість), а відтак, враховуючи те, що, взяттю на квартирний облік передує звернення особи, яка має на це відповідне право, звернення звільненого військовослужбовця з заявою, а не з рапортом не порушує визначеної процедури, передбаченої Порядком №1081.

Згідно з уже розробленими теоретичними підходами, зробленими на основі аналізу прецедентної практики ЄСПЛ, існують такі критерії мотивованості судового рішення: 1) у рішенні вмотивовано питання факту та права, проте обсяг умотивування може відрізнятися залежно від характеру рішення та обставин справи; 2) у рішенні містяться відповіді на головні аргументи сторін; 3) у рішенні чітко та доступно зазначені доводи і мотиви, на підставі яких обґрунтовано позицію суду, що дає змогу стороні правильно аргументувати апеляційну або касаційну скаргу; 4) рішення є підтвердженням того, що сторони були почуті судом.

На думку колегії суддів, при розгляді цієї справи та написання судового рішення були дотримані наведені вище критерії умотивованості судового рішення.

Отож, узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідно до пункту 4 статті 317 КАС України існують підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення, у зв`язку з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права, що виразилося у неправильному тлумаченні закону.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Веліксар Алли Віталіївни, в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов адвоката Веліксар Алли Віталіївни, в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, наказу у відповідних частинах, а також про зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлене протоколом № 2 від 13.05.2024 про відмову у зарахуванні (поновленні) на квартирному обліку при житловій комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 зі складом сім`ї три особи ( ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 1987 року народження, син - ОСОБА_3 2014 року народження) у загальну чергу з 29.01.2010 та на облік до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017.

Визнати протиправним та скасувати пункт 4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 №898 від 27.05.2024 «Про затвердження рішення об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким затверджено рішення житлової комісії об`єднаної житлової комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 від № 2 від 13.05.2024.

Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_12 зарахувати (поновити) ОСОБА_1 зі складом родини три особи ( ОСОБА_1 , дружина - ОСОБА_2 1987 року народження, син - ОСОБА_3 2014 року народження) на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, з первинними датами постановки у загальну чергу з 29.01.2010 та на облік до першочергових списків отримання житла з 25.10.2017.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 25.11.2024.