Справа № 380/15673/24
Суддя: Кисильова Ольга Йосипівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 рокусправа № 380/15673/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Кисильової О.Й.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач-1), Державної прикордонної служби України (далі відповідач-2) у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову в перетині державного кордону України;

- зобов`язати Державну прикордонну службу України забезпечити можливість позивача перетину державного кордону.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою перетину державного кордону України ОСОБА_1 14.07.2024 прибув до міжнародного пункту попуску "Шегині" та надав посадовій особі митного органу такі документи для перетину кордону: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; військовий квиток; довідку від релігійного центру свідків Єгови; заяву із переліком законів, які, на думку позивача, дають йому підстави для перетину кордону; документ з "Резерв +" із інформацією про перебування на військовому обліку та оновлення даних 19.05.2024; офіційне запрошення від організаторів конгресу з м. Цюрих; документ Релігійної організації свідків Єгови в Україні про схвалення позивача в якості делегата.

Позивач відмічає, що під час здійснення процедур прикордонного контролю 14.07.2024 старший інспектор прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) капітан ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову позивачу у перетинанні державного кордону на виїзд з України, зазначивши у цьому рішенні, що ОСОБА_1 не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають йому право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану, відповідно до постанови КМУ від 27.01.1995 № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянками України".

Позивач стверджує, що в силу вимог статті 33 Конституції України він має право на вільне залишення території України, оскільки обмеження щодо виїзду за кордон на позивача не поширюються.

З огляду на вкладене, позивач вважає рішення відповідача від 14.07.2024 таким, що суперечить чинному законодавству та порушує його конституційні права.

Із вказаних підстав просить суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Ухвалою від 08.08.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику учасників справи).

14.08.2024 відповідач-1 надіслав відзив на позовну заяву, у якому заперечує проти задоволення позову, зазначивши, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни України, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Поряд з цим, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 Правила перетинання державного кордону громадянами України у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану були доповненні пунктами 2-1, 2-12, якими визначений порядок перетинання державного кордону України вичерпному переліку категорій осіб, зокрема, категорії громадян України чоловічої статті віком від 18 до 60 років, зазначених у цих пунктах, під дію яких позивач не підпадає.

Відповідач-1 вказує, що згідно з вимогами зазначених вище нормативно-правових актів, уповноважена посадова особа, яка здійснює прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон, може прийняти рішення про пропуск через державний кордон лише при документальному підтвердженні того, що громадянин України належить до категорії осіб, які звільненні від мобілізації та підпадають під дію Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.1995 № 57.

Також відповідач-1 зазначає, що надані позивачем при перетині державного кордону документи не підтвердили існування підстав, які надають позивачу право для прийняття уповноваженими посадовим особам, які здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України рішення про надання дозволу на перетин державного кордону України.

З огляду на викладене, відповідач-1 вважає, що уповноважена особа Державної прикордонної служби України, приймаючи спірне рішення, діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовна вимога про скасування рішення є необґрунтованою.

Із наведених підстав просить відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою від 15.08.2024 до участі у справі в якості другого відповідача залучена Державна прикордонна служба України.

19.08.2024 позивач надіслав до суду відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача-1, наведених у відзиві. Зазначає, що відзив жодним чином не спростовує надані позивачем докази, а тому просить його відхилити повністю.

Розглянувши надані сторонами документи, проаналізувавши норми законодавства які регулюють спірні відносини та їх застосування сторонами, суд встановив таке.

З метою перетину державного кордону України ОСОБА_1 14.07.2024 прибув до міжнародного пункту попуску " ІНФОРМАЦІЯ_2 " та надав посадовій особі відповідача-1 такі документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- військовий квиток;

- довідку Релігійного центру свідків Єгови від 10.07.2024 № 13128;

- заяву із переліком законів, які дають позивачу підстави для перетину кордону;

- витяг із "Резерв +", сформований 24.06.2024, із інформацією про перебування на військовому обліку та оновлення даних 19.05.2024;

- офіційне запрошення від організаторів конгресу з м. Цюрих;

- документ Релігійної організації свідків Єгови в Україні про схвалення ОСОБА_1 в якості делегата.

Зазначений перелік документів відповідачами не заперечується.

14.07.2024 старший інспектор прикордонної служби групи адміністративно-юрисдикційної діяльності відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (тип Б) капітан ОСОБА_2 прийняла рішення про відмову ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України, зазначивши у рішенні, що ОСОБА_1 не зміг надати на паспортний контроль необхідні документи, які дають йому право на виїзд з України в умовах дії правового режиму воєнного стану, відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995 № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянками України".

Не погоджуючись із рішенням від 14.07.2024 про відмову в перетині державного кордону України, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення законодавства.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 33 Конституції України закріплено право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, вільно залишати її територію, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначеному кореспондує стаття 1 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 № 3857-XII (далі - Закон № 3857-XII), яка передбачає, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

За змістом ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (ст. 2 Закону № 389-VIII).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 8 Закону № 389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану був неодноразово продовжений та діє на території України по теперішній час.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" (далі - Правила № 57).

Згідно з п. 2 Правил № 57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п.п. 2-6 Правил № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому і третьому частини третьої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.

Згідно з п. 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (далі - Порядок № 1455) у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-ХІІ (далі - Закон № 3543-ХІІ) у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону № 3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Поряд з цим, статтею 23 Закону № 3543-ХІІ передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Суд встановив, що відповідно до наявного у матеріалах справи тимчасово посвідчення військовозобов`язаного від 28.11.2022 № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 придатний до військової служби.

Також, відповідно до військово-облікових даних "Резерв+" позивач є військовозобов`язаним. Відстрочки від призову немає та перебуває на військовому обліку.

Так, частиною першою та третьою статті 23 Закону № 3543-ХІІ передбачений перелік військовозобов`язаних осіб, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону № 3543-ХІІ особи, зазначені в абзацах четвертому-восьмому частини другої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 № 1710-VI (далі - Закон № 1710-VI) пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

За приписами ч.1. ч. 2 ст. 14 Закону № 1710-VI іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Форма рішення про відмову у перетинанні державного кордону встановлюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у справах охорони державного кордону.

Згідно з пунктом 26 Правил № 57 виїзд транспортних засобів, що перетинають державний кордон, з пункту пропуску здійснюється тільки з дозволу уповноважених службових осіб підрозділу охорони державного кордону.

Щодо твердження позивача про те, що відповідно до ст. 33 Конституції України ОСОБА_1 має право на вільне залишення території України, тому обмеження щодо виїзду за кордон на нього не поширюються, суд враховує наступне.

Так, аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що гарантоване статтею 33 Конституції України право вільно залишати територію України, належить до категорії прав, що можуть бути обмежені в умовах воєнного стану.

Як зазначено вище, Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який не одноразово був продовжений.

Разом з цим Указом Президента України від 24 .02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Отже, суд відмічає, що встановлення заборони виїзду військовозобов`язаних осіб пов`язана з проведенням комплексу заходів, здійснюваних, зокрема, з метою посилення обороноздатності держави та захисту її території від збройної агресії.

При цьому, законодавець визначив вичерпний перелік військовозобов`язаних осіб, які мають право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період.

Предметом спору у цій справі є рішення від 14.07.2024 про відмову ОСОБА_1 у перетинанні державного кордону на виїзд з України від громадянину України, який досягнув 16-річного віку.

Зі змісту рішення від 14.07.2024 суд встановив, що підставою для прийняття цього рішення слугувала відсутність документів, які підтверджували право позивача на перетинання державного кордону, оскільки ОСОБА_1 не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон в умовах дії правового режиму воєнного стану.

Так, згідно з пунктом 3 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону № 389-VIII .

Отже, на період дії правового режиму воєнного стану (строк дії обмежень) Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 передбачено можливість обмеження, у тому числі, встановленого статтею 33 Конституції України права вільно залишати територію України.

Доводи позивача про протиправність рішення відповідача-1 про відмову у перетині кордону ґрунтуються на тому, що стаття 33 Конституції України забезпечує йому таке право, а через приналежність до Релігійного центру свідків Єгови він не мобілізований.

З огляду на це, позивач вважає вказані обставини такими, що свідчать про наявність у нього права на перетинання державного кордону України, а обмеження його у цьому є порушенням приписів Конституції України щодо свободи пересування та вільно залишати територію України.

Як зазначено вище, право особи на вільний перетин державного кордону України може бути обмежене в умовах воєнного стану.

Суд зауважує, що станом на час виникнення спірних правовідносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежене законодавством.

Окрім того, позивач відстрочки від призову немає та перебуває на військовому обліку, визнаний придатним до військової служби та є військовозобов`язаним.

Позивач помилково тлумачить норми законодавства, що регулюють порядок перетинання державного кордону громадянами України, і помилково пов`язує наявність у нього права на перетин кордону із належністю до Релігійного центру свідків Єгови.

Суд встановив, що крім паспорту громадянина України для виїзду за кордон, позивач для проходження прикордонного контролю надав: військовий квиток; довідку від релігійного центру свідків Єгови від 10.07.2024 № 13128; заяву із переліком законів, які дають позивачу підстави для перетину кордону; витяг із "Резерв +", сформований 24.06.2024, із інформацією про перебування на військовому обліку та оновлення даних 19.05.2024; офіційне запрошення від організаторів конгресу з м. Цюрих; документ Релігійної організації свідків Єгови в Україні про схвалення позивача в якості делегата.

Варто зауважити, що документи від релігійного центру, такі як довідка, запрошення чи підтвердження делегата, не можуть слугувати підставою для перетину державного кордону під час воєнного стану, оскільки вони не входять до переліку підтверджуючих документів, передбачених Правилами № 57 та Законом № 3543-ХІІ. Законодавство чітко визначає категорії осіб, які мають право на виїзд або звільнення від мобілізації, і релігійна приналежність чи участь у міжнародних релігійних заходах не є серед таких підстав.

Беручи до уваги ту обставину, що позивач при перетині кордону не надав документів, які б підтверджували його право на перетин кордону, суд дійшов висновку про правомірність рішення від 14.07.2024 про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку.

Також суд зауважує, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є разовим і при пред`явленні позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

За правилами статті 139 КАС України у разі відмови у задоволенні позову, судові витрати на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 9, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 293 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної прикордонної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СуддяКисильова Ольга Йосипівна