Справа № 140/8377/24
Суддя: Шепелюк Віталій Леонідович
Дата ухвалення: 2024-11-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8377/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Шепелюка В.Л., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у сумі 190 615,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при проведенні перевірки здійснених виплат грошового забезпечення військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено факт здійснення виплат грошового забезпечення ОСОБА_1 , як військовослужбовцю прикордонного загону, виключеному зі списків особового складу. Так, наказом начальника військової частини НОМЕР_1 від 03 листопада 2023 року №703-ОС згідно з підпунктом 7.2 пункту 7, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03 листопада 2023 року, зараховано в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 (підстава наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2023 року №1381-ОС). Таким чином з листопада 2023 року по травень 2024 відповідачу зайво нараховано грошове забезпечення в сумі 190615,25 грн. Позивач зазначив, що відповідачу в досудовому порядку було направлено лист-претензію про повернення безпідставно набутого майна (грошового забезпечення), проте вказані заходи не спричинили повернення коштів. Оскільки відповідачем отримано кошти без належних на те правових підстав, тому такі підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (а.с.60-66).

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Копію ухвали про відкриття провадження в адміністративній справі від 27 серпня 2024 року судом надіслано відповідачу рекомендованим листом за адресою реєстрації місця проживання (а.с.139-142). Однак поштове відправлення повернулося на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».

Суд зауважує, що відповідно до пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день поставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

З урахуванням положень частини шостої статті 251 КАС України вважається, що відповідач повідомлений про розгляд справи.

Крім того судом було розміщено повідомлення ОСОБА_1 про відкриття спрощеного позовного провадження на офіційному веб-порталі судової влади України (а.с.138).

За наведених вище обставин, суд вважає, що вжив усі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав.

Дослідивши письмові докази та перевіривши доводи, викладені у позові, суд встановив такі обставини.

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24 жовтня 2023 року №677-ОС (підпункт 7.5 пункту 7), ОСОБА_1 , який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2023 року №1381-ОС зарахований в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та вибуває для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, з 26 жовтня 2023 року (а.с.16-24).

Пунктом 5 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30 жовтня 2023 року №691-ОС, підпункт 7.5 пункту 7 наказу від 26 вересня 2023 року №614-ОС скасовано, (підстава рапорт начальника групи поточних бойових дій відділу бойового управління (командного пункту) штабу майора ОСОБА_2 від 27 жовтня 2023 року №20/29169/23-Вн.) а.с.25-30.

Згідно з підпунктом 7.2 пункту 7 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03 листопада 2023 року №703-ОС, старшого сержанта ОСОБА_1 , який наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2023 року №1381-ОС зарахований в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та вибуває для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 , виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 03 листопада 2023 року (а.с. 31-36).

Із змісту наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 12 червня 2024 року №3066-АГ слідує, що з метою недопущення перевитрат бюджетних коштів під час виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, виключеним зі списків особового складу прикордонного загону було призначено перевірку здійснених виплат грошового забезпечення, виключеним зі списків особового складу прикордонного загону за період з 01 травня 2023 року по 31 травня 2024 року (а.с.13).

З акту за результатами перевірки виплат від 28 червня 2024 року №3 вбачається, що загальна сума неправомірно отриманого грошового забезпечення військовослужбовцем ОСОБА_1 за період з листопада 2023 року по травень 2024 року, що підлягає поверненню до державного бюджету складає 190 615,25 грн (а.с.15).

Розрахунковими листами за період з листопада 2023 року по травень 2024 року підтверджено нарахування та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 у сумі 180 285,13 грн (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 надіслав ОСОБА_1 лист-претензію від 09 серпня 2024 року №10/10023-24-Вих, яким повідомив про те, що внаслідок допущеної лічильної помилки помилково нараховано грошове забезпечення за період з листопада 2023 року по травень 2024 року у сумі 190 615,25 грн. Одночасно запропоновано у добровільному порядку повернути безпідставно набуте грошове забезпечення у сумі 190 615,25 грн. До листа додано розрахункові листи за період з листопада 2023 року по травень 2024 року (а.с.91-92). З даними документами ОСОБА_1 ознайомлений особисто під підпис 17 серпня 2024 року, про що свідчить лист начальника НОМЕР_2 прикордонного загону від 19 серпня 2024 року №10/9133-24-Вих (а.с. 93-94).

Посилаючись на отримання відповідачем без належної правової підстави грошового забезпечення за період з листопад 2023 року по травень 2024 в сумі 190 615,25 грн, позивач звернувся до суду із позовом про стягнення цих коштів із відповідача.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби та військовослужбовці одержують грошове та речове забезпечення за рахунок держави.

Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям державної прикордонної служби врегульовано Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ від 25 червня 2018 року №558 (Інструкція №558).

Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції №558 грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії).

Грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується в органах Держприкордонслужби за місцем їх служби або органом, у якому вони перебувають на фінансовому забезпеченні згідно з приміткою до штату (пункт 3 розділу І Інструкції №558).

Питання щодо стягнення зайво сплаченого грошового забезпечення Інструкції №558, не врегульовано.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Так, частина перша статті 1212 ЦК України передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

За змістом частини першої статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і, відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 березня 2021 року у справі №180/1735/16-ц зазначив, що під час застосування правил статті 1215 ЦК України як винятку із статті 1212 ЦК України суди зобов`язані встановлювати наявність не двох, а трьох критеріїв для відмови у поверненні безпідставно набутого майна: добровільність дій боржника, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів.

Таким чином, Верховний Суд у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що не підлягають поверненню безпідставно набуті кошти за умови наявності одночасно таких умов, як здійснення виплати добровільно, відсутність рахункової помилки та добросовісність набувача коштів. У разі якщо відсутня одна із наведених умов, передбачених пунктом 1 частини першої статті 1215 ЦК України, то грошові кошти, виплачені набувачу, підлягають поверненню платнику.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 року у справі №501/2500/15-ц зазначив, що згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка це результат неправильного застосування правил арифметики, не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.

Отже, законодавство передбачає виключні випадки повернення набутих особою платежів, у тому числі, заробітної плати та/або грошового забезпечення, а однією із них є те, що ця виплата є результатом недобросовісності з боку набувача.

Матеріалами справи підтверджується, що з 03 листопада 2023 року старшого сержанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із зарахуванням в розпорядження начальника НОМЕР_2 прикордонного загону та вибуттям для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 АДРЕСА_1 (підстава наказ Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27 вересня 2023 року №1381-ОС). Поряд з тим, як слідує з розрахункових листів за період з листопада 2023 року по травень 2024 року військова частина НОМЕР_1 здійснювала нарахування та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення (а.с.14-14 зворот).

Заявлені до стягнення кошти є грошовим забезпечення ОСОБА_3 , виплаченим позивачем за період з 04 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року, в той час як у вказаний період відповідач фактично проходив військову службу в НОМЕР_2 прикордонному Волинському загоні Державної прикордонної служби України.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивач, здійснюючи нарахування та виплату грошового забезпечення відповідачу за період з листопада 2023 року по травень 2024 року, діяв добровільно, докази допущення рахункової помилки матеріали справи не містять, однак суд вважає, що відповідач діяв недобросовісно, оскільки у вказаний період фактично проходив службу в іншому прикордонному загоні, проте отримував грошове забезпечення, що нараховувалось та виплачувалось йому і позивачем. Висновку про недобросовісність з боку ОСОБА_1 , суд приходить з огляду на тривалість періоду безпідставного отримання ним грошового забезпечення (понад 6 місяців).

Відтак, дії відповідача призвели до отримання без належних правових підстав коштів у вигляді грошового забезпечення у сумі 180 285,13 грн за період проходження ним військової служби у НОМЕР_2 прикордонному Волинському загоні Державної прикордонної служби України, а отже за змістом зобов`язань, що виникають внаслідок збереження або набуття майна без достатньої правової підстави у позивача виникло право на повернення безпідставно отриманого відповідачем майна, і виник обов`язок відповідача повернути безпідставно одержане майно.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі №818/1688/16 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо відшкодування шкоди/стягнення збитків, завданих особою, яка перебуває або перебувала на посадах, віднесених до державної або публічної служби, за позовом суб`єкта владних повноважень, визначила, що вказані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Аналогічні за змістом висновки містяться також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №734/3102/16-ц та від 22 січня 2020 року у справі №813/1045/18.

Також, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №636/93/14-ц (провадження №14-524цс18) зроблено висновок, що «у разі якщо до прийняття рішення про стягнення матеріальної шкоди винну в її заподіянні особу було звільнено в запас чи у відставку або така особа вибула з військової частини, командир (начальник) військової частини у порядку, встановленому чинним законодавством, подає позов до суду на суму заподіяної цією особою шкоди. У випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/ посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Водночас встановлення правомірності дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця передбачене в адміністративному процесі в силу приписів статті 19 КАС України, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, цей спір підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такий, що пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Відповідач на час отримання надмірно виплачених коштів проходив публічну службу та мав статус військовослужбовця. Позов пред`явлено військовою частиною до фізичної особи про стягнення коштів, отриманих ним під час проходження військової служби.

Викладене свідчить про те, що між сторонами по справі виник спір з приводу стягнення збитків, завданих особою державі під час проходження військової служби, а тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Звертаючись до суду з даною позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти в сумі 190 615,25 грн, разом з тим у клопотанні від 21 листопада 2024 року повідомив суд, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає надмірно виплачена сума 180 285,13 грн, яка підтверджена розрахунковими листами з листопада 2023 року по травень 2024 року (а.с.147-148).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач, у період з 04 листопада 2023 року по 31 травня 2024 року (понад 6 місяців) фактично проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_4 , а не у ІНФОРМАЦІЯ_1 , то безпідставно набув грошові кошти у сумі 180 285,13 грн, а відтак, зобов`язаний повернути виплачене грошове забезпечення у сумі 180 285,13 грн.

Як слідує з матеріалів справи, відповідачем добровільно не повернуто безпідставно набуті кошти, доказів їх сплати до суду не надано. З огляду на вказане суд вважає, що позовні вимоги військової частини НОМЕР_1 є обґрунтованими й такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно із частиною другою статті 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Оскільки у цій справі задоволено позов суб`єкта владних повноважень, тому судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028,00 грн з відповідача стягненню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_4 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) кошти в сумі 180 285,13 грн (сто вісімдесят тисяч двісті вісімдесят п`ять грн 13 коп.).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В. Л. Шепелюк