Справа № 380/19694/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 рокусправа № 380/19694/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні розрахунку підвищення пенсії та невиплаті підвищення пенсії ОСОБА_1 , як особі, що необгрунтовано зазнала політичних репресій, у розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок підвищення пенсії, нарахування та виплату ОСОБА_1 , згідно із пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII, із розрахунку 50 відсотків від мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01 лютого 2024 року;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні перерахунку стажу роботи ОСОБА_1 , як особі, що необґрунтовано зазнала політичних репресій (заслання), у відповідності до статті 58 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII;

- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок стажу роботи ОСОБА_1 згідно статті 58 Закону №1788-XII, як пільгу по обчисленню стажу роботи до розрахунку пенсії у потрійному розмірі за час відбування покарання у засланні з 03 липня 1949 року, звільненій 24 квітня 1956 року на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного режиму 1917- 1991 років» від 17.04.1991 №962-XII.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 03.07.1949 позивач була виселена на спецпоселення у Красноярський край, звідки була звільнена 25.02.1960 та в подальшому реабілітована. Позивач вважає, що вона, як особа, яка була репресована та в подальшому реабілітована, має право на отримання підвищення пенсії на 50% мінімальної пенсії за віком, а також на зарахування стажу перебування на спецпоселенні у потрійному розмірі. Звернувшись до відповідача із відповідною заявою позивач отримала рішення про відмову в здійсненні перерахунку пенсії, яке вважає протиправним.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№75963 від 11.10.2024), у якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що згідно матеріалів справи не вбачається, що позивач разом з членами своєї сім`ї перебували на спец поселенні, чи відбувала покарання в місцях позбавлення волі та на засланні або перебувала на примусовому лікуванні.

Ухвалою судді від 23.09.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Згідно архівної довідки №4/5-19555, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів 16.01.1992, ОСОБА_2 1888 р.н., його дружина ОСОБА_3 1890 р.н., його син ОСОБА_4 1931 р.н., невістка ОСОБА_5 1923 р.н., внуки: ОСОБА_6 1948 р.н., ОСОБА_7 1933 р.н., 3 липня 1949 р. були виселені з конфіскацією майна із с. Черхава Самбірського району Львівської області і по постанові особливої наради при КДБ СРСР від 23 липня 1949 р. /протоколо №40/ визначені на спецпоселення в Красноярський край, де ОСОБА_3 6.Х.1958 р. вмерла; ОСОБА_5 із місць спецпоселення була звільнена 24.04.1956 р., а решта членів сім`ї 25 лютого 1960 р. На підставі ст.3 Закону України від 17 квітня 1991 р. «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані, з поновленням в усіх громадянських правах, в тому числі з поверненням конфіскованого майна, або його вартості.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 05.07.1995 у справі №2-335/95 встановлено факт родинних зв`язків між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 і ОСОБА_5 , що фактично були її батьками, а також факт належності ОСОБА_1 довідки про реабілітацію №4/5-19555 від 16.01.1992, в якій вона значиться як реабілітована на підставі Закону України від 17.04.1191 року під прізвищем ОСОБА_6 1948 року народження.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок її пенсії відповідно до п. «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також щодо зарахування часу перебування в засланні в потрійному розмірі.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 29.03.2024 №9003-8626/Г-52/8-1300/24 позивача повідомлено, зокрема, про те, що Постанова №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» в частині застосування до спірних правовідносин є чинною, а отже саме її норми підлягають застосуванню. Згідно матеріалів пенсійної справи позивач з 15.10.1985 перебуває на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за віком як особа з інвалідністю І групи «Б» та не працює. Станом на 01.04.2024 розмір пенсії становить 4254,42 грн., а саме: 2232,64 грн. - Розмір пенсії за віком (ст.27) (6274,46 * 0.35583); 128,36 грн. - доплата до прожиткового мінімуму (ст.28 ч. 1. абз.1); 334,90 грн. - доплата за понаднормовий стаж (ст.28 ч.1. абз.2) (за 15років); 839,0 грн. - доплата 65 років до 40% МЗП(3200) ст..28 ч.2; 170 грн. - доплата 65 річним до 3370; 50 грн. - надбавка на догляд інваліду 1 групи; 43,52 грн. - надбавка членам сім?ї реабілітованих; 456,0 грн. - компенсаційна виплата 75 річним. Підпунктом 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» від 16.07.2008 №654, з наступними змінами та доповненнями, установлено, що з 01.09.2008 репресованим особам, яких в подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54.40 грн., а членам їх сімей, яких було примусово переселено 43,52 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України від 17.04.1991 №962-XII «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991років» ( зі змінами), репресована особа - це особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених статтею 2 цього Закону. До заяви позивач долучила довідку №4/5-19455 від 16.01.1992 р., видану Львівською обласною радою, про реабілітацію, в якій відсутні відомості про факт застосування репресій до заявниці. Позивачем не надано жодних документів, що підтверджують застосування до неї репресій. Отже, пенсійна виплата ОСОБА_1 обчислена відповідно до чинного законодавства.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, позивач звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» (в редакції, чинній на час реабілітації позивача) визначено вважати реабілітованими осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засуджені судами або піддані репресіям позасудовими органами, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому іншому позасудовому порядку, за вчинення на території України діянь, кваліфікованих як контрреволюційні злочини за кримінальним законодавством України до набрання чинності Законом СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року, за винятком осіб, зазначених у статті 2 цього Закону.

Визнати реабілітованими також громадян, засуджених за:

- антирадянську агітацію і пропаганду за статтею 7 Закону СРСР «Про кримінальну відповідальність за державні злочини» від 25 грудня 1958 року і статтею 62 Кримінального кодексу України (2001-05, 2002-05) в редакціях до прийняття Закону Української РСР від 28 жовтня 1989 року «Про затвердження Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 14 квітня 1989 року «Про внесення змін і доповнень до Кримінального і Кримінально-процесуального кодексів Української РСР»;

- поширення завідомо неправдивих вигадок, що порочать радянський державний і суспільний лад, тобто за статтею 187-1 Кримінального кодексу України;

- порушення законів про відокремлення церкви від держави і школи від церкви, посягання на особу та права громадян під приводом справляння релігійних обрядів, якщо вчинені дії не були поєднані з заподіянням шкоди здоров`ю громадян чи статевою розпустою.

Відтак, дія цієї статті поширюється на осіб, громадян України, які постійно проживали в Україні і яких з різних причин було переміщено за межі колишнього Радянського Союзу, необґрунтовано засуджено військовими трибуналами, Верховним Судом Союзу РСР чи піддано репресіям позасудовими органами (ст.1 доповнено ч.3 згідно із Законом №2353-XII від 15.05.1992).

Підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення процедури реабілітації жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» №2325-VIII від 13.03.2018 (далі - Закон №2325-VIII) внесено ряд суттєвих змін до зазначеного Закону.

Серед іншого, змінена назва закону на: «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», а також викладено в новій редакції преамбулу та статті 1, 3, 6 Закону №962-XII, визнано такою, що втратила чинність Постанову Верховної Ради України «Про тлумачення Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., №15, ст. 88). Зміни набули чинності 05.05.2018.

Вказаний перелік надав значно ширшого тлумачення поняттю репресованих осіб та осіб, які потерпіли від репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років, та розширив коло осіб, до яких можуть бути застосовано пільги передбачені Законом №962-XII.

Згідно ст.1-2 Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років» від 17.04.1991 №962-XII (далі Закон №962-XII) реабілітованими визнаються особи: які до 24 серпня 1991 року були обвинувачені або яким було призначено покарання за рішенням позасудового органу незалежно від діяння або мотивів обвинувачення чи призначення покарання; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів; стосовно яких до 24 серпня 1991 року були здійснені репресії за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено недоведеність вини таких осіб у скоєнні злочину або адміністративного правопорушення; які до 24 серпня 1991 року були арештовані, перебували під вартою і яким було пред`явлено обвинувачення за статтями законодавчих актів, передбачених пунктами 1-5, за законодавчими актами, передбаченими пунктами 6-14, за діяння, передбачені пунктами 15-22 статті 3 цього Закону, якщо справи проти таких осіб були припинені під час слідства, попереднього (досудового) слідства або закриті за відсутності події злочину, відсутності складу злочину, недоведеності участі особи у вчиненні злочину; стосовно яких до 24 серпня 1991 року за рішенням іншого репресивного органу були здійснені репресії у формах, визначених статтею 2 цього Закону, за недонесення (неповідомлення) про вчинення або підготовку до вчинення іншою особою діяння, за яке законодавством, що діяло до 24 серпня 1991 року, було передбачено кримінальну або адміністративну відповідальність, за умови що особа, якій призначено покарання за вчинення або підготовку до вчинення такого діяння, була реабілітована в установленому порядку.

Статтею 4 Закону №962-XII передбачено «поновити реабілітованих в усіх громадянських правах, у тому числі в праві проживання в населених пунктах і місцевостях, в яких вони постійно проживали до репресій, поширивши це право на членів їх сімей».

Відповідно до п.2.13 постанови Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, якою затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за документ, який засвідчує, що особа визнана реабілітованою, приймається завірена в установленому порядку копія посвідчення реабілітованого. Для осіб, реабілітованих згідно зі статтею 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні», приймаються довідки органів внутрішніх справ, видані на підставі наявних у них відповідних документів (постанови про вислання, особистих справ на висланих осіб тощо), а за відсутності таких документів довідки районних комісій з поновлення прав реабілітованих, видані на підставі встановленого факту переселення.

Згідно п. «г» ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) призначені пенсії підвищуються громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком.

Відповідно до п.6 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно підпункту 2 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» №654 (далі Постанова №654) від 16.07.2008 з 01.09.2008 репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,4 гривні, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - 43,52 гривні.

Відповідно до статті 28 Закону №1058-IV розмір мінімальної пенсії за віком, який встановлений в розмірі прожиткового мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність, визначеного законом. Розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, встановленими ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з якою, мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абз.1 ч.1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

При визначенні розміру підвищення до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачуються замість пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та членам їх сімей, яких було примусово переселено, слід керуватися нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не пп.2 п 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян», зважаючи на те, що останній звужує розмір сум, що підлягають виплаті реабілітованим громадянам та суперечить наведеним нормам Закону.

Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постановах від 10.10.2018 у справі №446/1549/16-а, від 27.11.2018 у справі №446/1515/16-а та від 06.02.2019 у справі №446/1848/16-а.

Отже, підвищення пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, має бути здійснено у розмірі, передбаченому Законом №1788-ХІІ, а не Постановою №654, як вказує відповідач.

Крім того, відповідач зазначає, що позивач є членом сім`ї репресованого, яку було примусово переселено, а не репресованою особою.

З цього приводу суд зазначає таке.

Відповідно до положень ст. 1-1 Закону №962-XII репресована особа - особа, яка зазнала репресій з мотивів та у формах, визначених цим Законом; члени сім`ї - чоловік або дружина репресованої особи, діти репресованої особи, у тому числі повнолітні або усиновлені, батьки, вітчим, мачуха репресованої особи, усиновлювач, опікун, піклувальник, а також інші родичі або особи, які на момент здійснення репресій проживали з репресованою особою однією сім`єю і були пов`язані спільним побутом.

Згідно з положеннями ст. 1-2 Закону №962-XII реабілітованими визнаються особи, зокрема, стосовно яких до 24.08.1991 були здійснені репресії у формах, визначених ст. 2 цього Закону, за рішенням іншого репресивного органу, якщо встановлено факт здійснення репресій проти таких осіб з класових, національних, політичних, релігійних, соціальних мотивів.

Згідно ст. 2 Закону № 962-XII формою репресії визнано заслання - примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Згідно архівної довідки №4/5-19555, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів 16.01.1992, ОСОБА_2 1888 р.н., його дружина ОСОБА_3 1890 р.н., його син ОСОБА_4 1931 р.н., невістка ОСОБА_5 1923 р.н., внуки: ОСОБА_6 1948 р.н., ОСОБА_7 1933 р.н., 3 липня 1949 р. були виселені з конфіскацією майна із с. Черхава Самбірського району Львівської області і по постанові особливої наради при КДБ СРСР від 23 липня 1949 р. /протокол №40/ визначені на спецпоселення в Красноярський край.

Також згідно довідки №4/5-19555 від 16.01.1992 ОСОБА_3 6.Х.1958 р. вмерла; ОСОБА_5 із місць спецпоселення була звільнена 24.04.1956 р., а решта членів сім`ї 25 лютого 1960 р. На підставі ст.3 Закону України від 17 квітня 1991 р. «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» реабілітовані, з поновленням в усіх громадянських правах, в тому числі з поверненням конфіскованого майна, або його вартості.

Отже, оскільки до позивача було застосовано одну з форм репресій (заслання) та в подальшому її реабілітовано, суд доходить висновку, що позивачка є особою, що зазнала репресій, відтак має право на отримання підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

Також позивач оскаржує відмову відповідача у зарахування періоду перебування на спецпоселенні до страхового стажу у потрійному розмірі.

З цього приводу суд відзначає, що відповідно до ст.6 Закону №962-ХІІ реабілітованим громадянам відповідно до цього Закону час тримання під вартою, відбування покарання в місцях позбавлення волі, заслання або перебування на примусовому лікуванні зараховується у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Згідно ст.58 Закону №1788-ХІІ, громадянам, необґрунтовано притягнутим до кримінальної відповідальності, репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, час тримання під вартою, час відбування покарання в місцях позбавлення волі та заслання, а також перебування на примусовому лікуванні зараховується до стажу у потрійному розмірі.

Стаття 1 Закону №962-ХІІ визначає, що заслання - це примусове переміщення особи з місця її проживання з обов`язковим поселенням у певній місцевості, спецпоселенні, встановленням обмеження на право пересування та заборони виїзду з місця спецпоселення.

Тому, законодавством передбачено зарахування стажу перебування в засланні особі, яка була виселена на спецпоселення і в подальшому реабілітована, в потрійному розмірі.

Оскільки позивачка була примусового виселена на спецпоселення з конфіскацією майна з 03.07.1949 по 25.02.1960, тобто у зазначений період перебувала у засланні, то вона має право на зарахування часу перебування у засланні у потрійному розмірі в стаж роботи для призначення трудових пенсій.

Притім, суд вважає за доцільне наголосити, що передбачена ст.6 Закону №962-ХІІ пільга є не спеціальним способом обрахування вже набутого особою трудового стажу (як це відбувається при призначенні пенсії на пільгових умовах), а є сатисфакцією, яка згідно з метою цього Закону, зазначеній у ст.1, визнана державою справедливою за завдану таким особам внаслідок репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років шкоду.

Стосовно строку з якого позивачу слід здійснити перерахунок пенсії, суд враховує положення ч.4 ст.45 Закону №1058-IV, згідно з якими перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених ч.1 ст.35, ч.2 ст.38, ч.3 ст.42 і ч.5 ст.48 цього Закону, провадиться у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

За таких обставин, оскільки за перерахунком пенсії позивачка звернулась з заявою від 12.03.2024, то перерахунок пенсії їй слід здійснити саме з 01.03.2024, тобто з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, а не з 01.02.2024, як вона просить у позовній заяві.

Відтак, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню у спосіб: зобов?язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 з 01.03.2024 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та зарахування періоду перебування у засланні з 03.07.1949 по 25.02.1960 до страхового стажу у потрійному розмірі.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, розподіл судових витрат відповідно до частини першої статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, як полягають у відмові ОСОБА_1 здійснити з 01.03.2024 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та зарахувати період перебування її у засланні з 03.07.1949 по 25.02.1960 до страхового стажу у потрійному розмірі.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.03.2024 перерахунок підвищення пенсії у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком згідно з п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ та зарахувати період перебування у засланні з 03.07.1949 по 25.02.1960 до страхового стажу у потрійному розмірі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом.

Суддя Желік О.М.