Справа № 140/8982/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8982/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого листом від 28 липня 2024 року №14713, про відмову у звільненні з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу восьмого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок та військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ); зобов`язання звільнити з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу восьмого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІА групи - пасинка ОСОБА_2 ).

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 01 березня 2022 року призваний на військову службу по мобілізації під час дії воєнного стану, яку наразі проходить на посаді солдата резерву 44 запасної роти Військової частини НОМЕР_1 . 28 червня 2024 року позивач подав рапорт про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу восьмого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ; фактичною підставою вказано утримання повнолітньої дитини (пасинка), яка є особою з інвалідністю ІА групи. Відповідач листом від 28 липня 2024 року №14713 повідомив, що рапорт задоволенню не підлягає, оскільки не надані документи, які підтверджують підстави звільнення.

Позивач таку відмову відповідача вважає необґрунтованою та протиправною, адже з рапортом подані документи, які підтверджують підставу звільнення з військової служби за сімейними обставинами та які безпідставно не були враховані відповідачем для прийняття рішення. Позивач повідомив, що 17 червня 2023 року між ним та ОСОБА_3 укладено шлюб. При цьому у його дружини від першого шлюбу є син ОСОБА_2 , який з дитинства є особою з інвалідністю ІА групи та який потребує постійного стороннього догляду та утримання; батько ОСОБА_2 помер. Позивач зауважив, що він забезпечує та утримує свою сім`ю, оскільки його дружина ОСОБА_3 працює на посаді молодшої медичної сестри у лікарні та отримує мінімальну заробітну плату. Крім грошового забезпечення його сім`я потребує фізичної допомоги для створення сприятливих умов для проживання та утримання дитини з інвалідністю ІА групи ОСОБА_2 .

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.43-45). В обґрунтування цієї позиції вказав, що підставою звільнення з військової служби під час воєнного стану військовослужбовця, який проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої та абзацом восьмим пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ за сімейними обставинами є утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І чи ІІ групи. Факт наявності у ОСОБА_2 інвалідності І групи не оспорюється, однак ОСОБА_1 не є його батьком останнього. Згідно з свідоцтвом про народження від 18 грудня 2003 року № НОМЕР_2 батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати). За приписами статті 198 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Враховуючи вказані обставини, підстав для звільнення позивача з військової служби не було.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

У додаткових письмових поясненнях (а.с.48) позивач наголосив, що батько ОСОБА_2 помер, та сина дружини, з якою позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, забезпечує та утримує він. Зауважив, що ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності та у нього наявні обмеження життєдіяльності, пов`язані саме з психічними захворюваннями, що зумовлюють періодичну непередбачувану поведінку останнього, й це, з огляду на його вік, унеможливлює здійснення належного догляду ОСОБА_3 (матір`ю).

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

Не є спірною та обставина, що позивач ОСОБА_1 призваний на військову службу за призовом під час мобілізації у період дії воєнного стану, яку проходить у Військовій частині НОМЕР_1 .

28 червня 2024 року ОСОБА_1 подав рапорт про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу восьмого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю ІА групи - пасинка ОСОБА_2 ) разом з нотаріально засвідченими копіями свого паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 від 03 грудня 1999 року; свідоцтва про шлюб від 17 червня 2023 року серії НОМЕР_4 ; свідоцтва про смерть ОСОБА_4 серії від 07 червня 2016 року НОМЕР_5 ; паспорта громадянина України від 03 травня 2022 року № НОМЕР_6 на ім`я ОСОБА_2 ; свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії від 18 грудня 2003 року НОМЕР_7 ; картки платника податків від 08 червня 2022 року №0305-22-01437 та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 17 травня 2000 року; тимчасового посвідчення від 16 травня 2023 року №22 про надання ОСОБА_2 державної соціальної допомоги як особі з інвалідністю з дитинства (на термін з 02 грудня 2021 року довічно); довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (МСЕК) серії 12ААВ №503213 від 02 грудня 2021 року; медичного висновку лікарсько-консультативної комісії (ЛКК) від 19 червня 2024 року №874; висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 19 червня 2024 року №874; висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 19 червня 2024 року, а також витяг про зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб від 19 червня 2024 року №837; акт обстеження житлово-побутових умов від 19 червня 2024 року №С-642/02-07.

Листом від 28 липня 2024 року №14713 (а.с.32) відповідач повідомив про розгляд рапорту та про відсутність підстав для його задоволення з підстав ненадання документів, які підтверджують вказану у рапорті підставу звільнення за сімейними обставинами; факт наявності у ОСОБА_2 інвалідності 1 групи не оспорюється, однак ОСОБА_1 не є батьком повнолітньої дитини, батьками якої є інші особи - ОСОБА_4 (батько) та ОСОБА_5 (мати).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон №2232-ХІІ.

Частинами першою, п`ятою статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до частини шостої статті 2 Закону №2232-XII одним із видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ) в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

На момент розгляду цієї справи правовий режим воєнного стану в Україні продовжено та не скасовано.

Порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулювання питань, пов`язаних з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі визначає Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Як установлено пунктами 2, 5, 6 Положення №1153/2008, за призовом громадяни проходять, зокрема, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період. Громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу».

За приписами пункту 18 Положення №1153 перший контракт про проходження військової служби укладається: з військовослужбовцями, які приймаються на військову службу за контрактом у разі введення воєнного стану, - до оголошення демобілізації.

Відповідно до пункту 12 Положення №1153 встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період визначені частиною четвертою статті 26 Закону №2232-ХІІ. Зокрема, згідно з підпунктом «г» пункту 2 частини четвертої названої статті під час дії воєнного стану такі військовослужбовці звільняються через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною дванадцятою статті 26 Закону №2232-ХІІ, до якої кореспондує підпункт «г» пункту 2 частини четвертої цієї статті, передбачено, що військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи (абзац дев`ятий пункту 3).

Як установлено пунктом 233 Положення №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин (абзац четвертий пункту 241 Положення №1153/2008).

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення №1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за №438/16454; далі - Інструкція №170).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення. Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Пунктом 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІV, визначено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

З наведеного слідує, що звільнення військовослужбовця зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає такі етапи: подання військовослужбовцем рапорту про звільнення з наданням підтверджуючих для цього підстав документів безпосередньо своєму командиру; розгляд рапорту про звільнення; прийняття наказу про звільнення зі служби. При цьому здійснюється перевірка документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення з військової служби військовослужбовця, який висловив бажання звільнитися з військової служби, зокрема, за сімейними обставинами або з інших поважних причин.

За обставин цієї справи ОСОБА_1 звертався до відповідача із рапортом про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, абзацу восьмого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ, тобто за сімейними обставинами - у зв`язку з перебуванням на його утриманні повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І групи.

Як слідує з листа від 28 липня 2024 року №14713, відповідач відмовив у звільненні позивача з військової служби через сімейні обставини у зв`язку із непідтвердженням обставин для звільнення з військової служби на зазначених підставах (а.с.32).

З матеріалів справи видно, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_6 17 червня 2023 року зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 (а.с.20).

Відповідно до витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №837, виданого Ківерцівською міською радою (а.с.22), позивач з 20 червня 2023 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) є особою з інвалідністю з дитинства І А групи довічно, що підтверджено довідкою до акта огляду МСЕК №503213 (а.с.28). Згідно з медичним висновком ЛКК від 19 червня 2024 року №874 ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з помірною розумовою відсталістю (а.с.30); за висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу від 19 червня 2024 року №874 ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю ІА групи внаслідок психічного захворювання, за рівнем обмеження самообслуговування, здатності до спілкування, здатності контролювати свою поведінку потребує постійного стороннього догляду (а.с.29). Відповідно висновку про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 19 червня 2024 року (форма 080-4/о), стосовно ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги догляду вдома (а.с.31).

Згідно із свідоцтвом про народження серії НОМЕР_7 від 18 грудня 2003 року батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_4 (батько), ОСОБА_5 (мати) (а.с.26).

Свідоцтвом про смерть серії від 07 червня 2016 року НОМЕР_5 засвідчується, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21).

При вирішенні спірних правовідносин суд вважає за необхідне зазначити, що, виходячи з положень статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України), якою визначено поняття «сім`ї», можливо дійти висновку про те, що сім`я створюється не лише на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення.

Конституційний Суд України у своєму рішення від 03 червня 1999 року №5-рп/99 надав офіційне тлумачення терміну «член сім`ї»: членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші).

Обов`язковими умовами для визнання членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В той же час в контексті спірних відносин суд зауважує, що відповідно до абзацу дев`ятого пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ вирішальне значення має саме факт перебування повнолітньої дитини з інвалідністю І чи ІІ групи на утриманні військовослужбовця, тобто, визначальним для цієї справи є утримання позивачем (вітчим) повнолітньої дитини з інвалідністю І групи - ОСОБА_2 .

Відповідно до частини першої статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 198 СК України установлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

З цього приводу слід зазначити, що якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх (у встановленому випадку - повнолітніх) дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.

Як передбачено частиною першою статті 260, частиною першою статті 268 СК України, якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні. Мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.

Отже, сімейне законодавство містить чітке розмежування таких понять, як «батько», «мати», «дитина», «вітчим», «пасинок», «усиновлений», «усиновитель». Передусім це пов`язано із різним обсягом прав та обов`язків названих суб`єктів сімейних правовідносин по відношенні один до одного. Тобто, утримання обумовлюються лише родинними зв`язками і певними обставинами та умовами, визначеними СК України.

Звідси вбачається, що вітчим вважається таким, що зобов`язаний утримувати пасинка за сукупності таких умов: пасинок проживає разом із вітчимом; пасинок немає родичів першої та другої лінії кровного споріднення або ж ці особи не можуть надавати пасинку утримання; вітчим може надавати матеріальну допомогу. Такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 грудня 2023 року у справі №160/11228/23.

Актом обстеження житлово-побутових умов від 20 червня 2024 року стверджується, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (до служби позивача у ЗСУ) спільно вели господарство, користувалися спільними коштами та здійснювали постійний сторонній догляд за сином дружини - ОСОБА_2 , який є особою з інвалідністю І групи; мати ОСОБА_3 працює молодшою медичною сестрою в Комунальному підприємстві «Ківерцівська центральна районна лікарня» (а.с.23).

На переконання суду, факт спільного проживання однією сім`єю не є безумовним свідченням того, що позивач утримує повнолітню дитину дружини - особу з інвалідністю.

Необхідно також зауважити, що поняття «постійний догляд» не тотожне поняттю «перебуває на утриманні».

Постійний догляд - це форма допомоги і підтримки, яка надається людям, які мають обмежені можливості або стан здоров`я, який вимагає постійного нагляду, допомоги і догляду в щоденних життєвих потребах.

Відповідач не заперечує факт наявності у ОСОБА_2 інвалідності та потребу у догляді за ним. Однак підставою, з якою абзац дев`ятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ пов`язує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби під час дії воєнного стану, є саме утримання повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи.

Позивач (вітчим) не має обов`язку утримувати ОСОБА_2 , але має право на це.

Факт утримання передбачає надання матеріальної допомоги, яка є для особи, яка перебуває на утриманні, постійним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу. Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів; якщо особа все ж має інші джерела доходів, то вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Такими доказами може бути, зокрема, рішення суду про встановлення факту утримання дитини.

При цьому вказана позивачем підстава звільнення з військової служби не пов`язана з необхідністю постійного догляду за особою з інвалідністю І групи, а лише з фактом утримання повнолітньої дитини з інвалідністю І чи ІІ групи, наприклад, якщо у зв`язку із постійним доглядом за дитиною з інвалідністю мати не працює та не може її утримувати.

Оскільки позивач, який не є батьком ОСОБА_2 , але який перебуває у шлюбі з матір`ю останнього та зареєстрований за однією адресою (в акті обстеження житлово-побутових умов від 20 червня 2024 року стверджується, що проживав до призову на військову службу по мобілізації), не надав належних та безумовних доказів факту утримання ним повнолітньої дитини з інвалідністю І групи (тобто постійної, систематичної матеріальної допомоги), то у відповідача були відсутні підстави для задоволення рапорту про звільнення з військової служби у цьому разі.

Підсумовуючи сказане, суд дійшов висновку, що позивач у спірних правовідносинах, звертаючись до відповідача із рапортом, не довів наявності правових підстав застосування до нього підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з утриманням повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю І групи).

Натомість відповідач у листі від 28 липня 2024 року №14713 роз`яснив, що у разі подання документів з підтверджуючими документами про законодавчі підстави для звільнення, рапорт підлягатиме задоволенню.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись статтями 2, 72-77, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_10 ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк