Справа № 420/29059/24
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/29059/24
Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,

повний текст судового рішення

складено 23.09.2024, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Димерлія О.О.,

суддів: Шляхтицького О.І., Осіпова Ю.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 про відмову у відкритті провадження у справі №420/29059/24

У С Т А Н О В И В:

17.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, у якій просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 обрахованої пенсії за період з 01.03.2023 по 01.03.2024 в сумі 106300грн. 32коп;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість в належному розмірі пенсії в сумі 106300грн. 32коп.;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.03.2023 по час виплати заборгованості відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 №2050-ІІІ та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 №159.

Обґрунтовуючи право на звернення до окружного адміністративного суду з даним позовом позивач вказав, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області протиправно не виплачується сума пенсії за період з 01.03.2023 по 01.03.2024 в розмірі 106300грн. 32коп., перерахунок якої здійснено на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №420/34259/23.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження у справі №420/29059/24.

Приймаючи вказане судове рішення окружний адміністративний суд, що спірні правовідносини мають бути вирішені в межах судового контролю за виконанням рішення у справі № 420/34259/23, а не окремого позову. На думку суду першої інстанції, розгляд справи №420/29059/24 за правилами адміністративного судочинства неможливий, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 КАС України.

Не погодившись із вищеозначеним судовим рішенням ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу в якій, з посиланням на неправильне застосування окружним адміністративним судом норм матеріального права, викладено прохання скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 та прийняти нове рішення по справі, яким відкрити провадження та задовольнити його заяву в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що в справі №420/34259/23 не розглядалось питання нарахування та виплати заборгованості з пенсії, яка виникла після проведення її перерахунку, як і не надавалась оцінка розміру такої заборгованості та порядку її виплати.

В силу приписів пункту 1 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з урахуванням такого.

Зокрема, колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером Служби безпеки України та з 24.09.2013 отримує пенсію по інвалідності згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Як установлено судом апеляційної інстанції, з 01.12.2023 позивачу здійснено перерахунок пенсії з 01.03.2023.

Не погодившись із визначеним органом Пенсійного фонду розміром пенсії ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №420/34259/23 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо обмеження максимальним розміром пенсії ОСОБА_1 , перерахованої з 01.03.2023 за результатами індексації, проведеної на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 з урахуванням індексації, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 №168 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2023 році» та із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) у розмірі 1,197, без обмеження максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Означений судовий акт набрав законної сили.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №420/34259/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_3 з 01.03.2023 по 01.03.2024 у результаті чого утворилась заборгованість в сумі 106300грн. 32коп.

Невиплата органом Пенсійного фонду такої заборгованості слугувала підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом.

Здійснюючи перегляд справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до вимог частин 2, 4 статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Положеннями статті 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.

Відповідно до вимог частини першої статті 383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.

У постановах від 17.04.2019 (справа №355/1648/15-а), від 12.05.2020 (справа №815/2252/16), від 16.12.2021 (справа №170/167/17) Верховний Суд дійшов висновків, що наведені вище правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Верховний Суд неодноразово застосовував доктрину «ефективного засобу правового захисту», напрацьовану під час застосування статті 13 Конвенції. Ефективним є засіб, який забезпечує поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. Засіб захисту повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Аналогічний підхід застосував Верховний Суд під час вирішення справ №170/167/17 (постанова від 16.12.2021), №400/822/20 (постанова від 31.01.2022), №233/3744/17 (постанова від 20.04.2022), №345/4045/16-а (постанова від 11.05.2022), № 620/4090/22 (постанова від 21.12.2022), №240/9339/22 (постанова від 11.12.2023), №580/5660/22 (постанові від 14.08.2024) тощо.

Установлені в даній справі фактичні обставини вказують на те, що спір щодо виплати донарахованої пенсії за період з 01.03.2023 по 01.03.2024 в сумі 106300грн. 72коп. вирішено в судовому порядку в межах справи №420/34259/23, а спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зазначеного вище судового рішення.

Тобто, позивач не погоджується із діями відповідача щодо невиплати нарахованих коштів на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.01.2024 у справі №420/34259/23 в сумі 106300грн. 32коп.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що вимоги позивача можуть бути вирішені на підставі відповідної заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України в межах справи №420/34259/23.

Крім того, як встановлено апеляційним адміністративним судом, позивач не заперечує проти розміру нарахованої органом Пенсійного фонду на виконання рішення суду пенсії, яка ним самостійно перерахована, а відтак така сума не є спірною.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане апеляційний адміністративний суд уважає правильним висновок окружного адміністративного суду про відмову у відкритті провадження у справі №420/29059/24 на підставі п.1ч.1 ст.170 КАС України.

При цьому, вказуючи в апеляційній скарзі про відмінність у предметі та підставах позову у цій справі та у справі № 420/34259/203 позивач не наводить нових підстав щодо предмету спору, а заявлений у цій справі позов (в частині спірних позовних вимог) фактично спонукає суд адміністративної юрисдикції вдатися до перевірки належності виконання рішення суду першої інстанції у справі №420/34259/23 в частині виплати фактично нарахованих пенсійним органом сум.

Колегія суддів вказує, що у межах спірних правовідносин новий спір між позивачем та ГУПФУ в Одеській області не виник.

Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в рішеннях від 16.01.2019 у справі № 686/23317/13-а та від 06.02.2019 у справі №816/2016/17.

Між тим, не є юридично спроможним посилання ОСОБА_3 на правові висновки Верховного Суду, які викладено у справах №200/4232/22, №200/5032/20, адже досліджувані судом касаційної інстанції у них правовідносини є відмінними від тих, які є предметом спору в даній справі.

Зокрема, у справі №200/4232/22 встановлено, що предметом іншої справи (№200/7266/21) виступала відмова пенсійного органу через неврахування до страхового стажу пенсіонера періоду роботи. Способом захисту порушеного права судом визначено зобов`язання пенсійного органу повторно переглянути заяву особи про призначення пенсії за віком та зарахувати до її страхового стажу спірний період роботи.

У свою чергу, при розгляді справи №200/7266/21 не розглядалося питання про нарахування та виплату пенсії, а тому в такому випадку виникли нові правовідносини, які надавали позивачу право на звернення до суду саме з новим позовом, а не з заявою в порядку приписів ст.382 КАС України.

У справі №200/5032/20 Верховним Судом перевірялась наявність у позивача права на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії. Такі правовідносини врегульовано приписами Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені Верховним Судом у справах №200/4232/22, №200/5032/20 правові висновки не є релевантними по відношенню до досліджуваних правовідносин, а тому не підлягають врахуванню під час розгляду даної справи.

Відхиляються також посилання скаржника на рішення адміністративних апеляційних судів у справах №200/5075/23, №440/11887/23, №200/887/24, №360/6215/21, №2007420/23, №360/331/24, адже згідно приписів процесуального законодавства (ч.5 ст.242 КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не судів апеляційної інстанції.

Апеляційний адміністративний суд вказує про безпідставність посилання ОСОБА_1 на правові висновки Верховного Суду стосовно тотожності позовів, оскільки у даному випадку підставою для відмови у відкритті провадження є те, що позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства (п.1 ч.1 ст.170 КАС України), а не наявність таких, що набрали законної сили рішення або постанови суду, ухвали про закриття провадження в адміністративній справі у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (п.2 ч.1 ст.170 КАС України).

Установлені в межах даного апеляційного розгляду фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені в апеляційній скарзі доводи позивача.

Відтак, беручи до уваги наведене, колегія суддів уважає правильним висновок окружного адміністративного суду стосовно необхідності застосування у даному випадку, передбачених п.1 ч.1 ст.170 КАС України, наслідків.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення окружним адміністративним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення спірного питання.

Отже, при ухваленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для її скасування немає.

З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.170, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 329 КАС України, апеляційний адміністративний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 про відмову у відкритті провадження у справі №420/29059/24 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її підписання суддями та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання сторонами копії судового рішення.

Суддя-доповідач О.О. Димерлій
Судді О.І. Шляхтицький Ю.В. Осіпов