Справа № 380/18769/24
Суддя: Запотічний Ігор Ігорович
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/18769/24 пров. № А/857/26103/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Запотічного І.І.,

суддів: Глушка І.В., Довгої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року (суддя Потабенко В.А., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/18769/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними рішення та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, у якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.07.2024 О/р №40 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 03.07.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №14O2-VII1 зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці: стажу роботи на посаді слідчого з 01.08.1976 по 14.01.1982 та половину строку навчання в юридичному ВНЗ за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.07.2024 О/р №40 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 з 03.07.2024 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIIІ, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці стажу роботи на посаді слідчого з 01.08.1976 по 14.01.1982 та половину строку навчання в юридичному вищому навчальному закладі за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступні підстави.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Вищої ради правосуддя від 25.09.2018 № 2973/0/15-18 ОСОБА_1 звільнено з посади судді Сихівського районного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

В подальшому 03.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з зарахуванням періодів роботи в період з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР та половину строку навчання в юридичному ВНЗ за денною формою у Львівському ордена Леніна державному університеті імені І.Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

Разом з тим, рішенням Головного управління ПФУ у м. Києві від 11.07.2024 О/р № 40 відмовлено ОСОБА_1 у такому перерахунку.

ОСОБА_1 вважаючи протиправним не зарахування при визначенні відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді до його стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР, а також половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, звернувся до суду із цим позовом.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

Статтею 130 Конституції України передбачено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402 (далі Закон № 1402-VIІІ) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Відтак суд першої інстанції вірно вказав, що вказана норма передбачає можливість зарахування до стажу роботи на посаді судді стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

Положеннями абзацу 4 п. 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон №2862-ХІІ).

Пунктом 1 Указу Президента України за №584/95 від 10.07.1995 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» (чинного на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді більше 10 років) судді, які мають право на відставку та продовжують працювати на посаді судді, одержують заробітну плату і 50 відсотків передбаченого законом щомісячного грошового утримання, належного їм у разі виходу у відставку; до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як передбачено п. 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» за №865 від 03.09.2005 (в редакції чинній, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України за №1097 від 01.12.2010) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 15.11.2021 у справі № 580/6051/20 дійшов висновку, що законодавство, яке діяло на момент набрання чинності Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів", передбачало право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби. Не включення його до відповідного стажу роботи на посаді судді і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді є неправомірним.

Окрім цього, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19 суд зазначив, що при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді. Водночас при обчисленні стажу, який дає право на відставку окремо слід застосовувати положення ч. ч. 1, 2 ст. 137 Закону № 1402-VIII як стаж, який зараховується додатково. У випадку зайняття посади судді без проведення конкурсних процедур стаж роботи (професійної діяльності), передбачений ч. 2 ст. 137 цього Закону, визначається на момент призначення на посаду судді вперше, а у випадку призначення на посаду судді за результатами конкурсу - зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом для участі у конкурсі та надає право для призначення на цю посаду за його результатами.

Також, відповідно до ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів", до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Суд першої інстанції вірно вказав, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) виключно Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру (зазначена правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі №243/4794/17, від 11.12.2018 у справі №522/5168/17 та від 30.01.2020 у справі №592/3694/17).

Стосовно зарахування половини строку навчання у вищому навчальному закладі до стажу роботи на посаді судді, слід зазначити, що згідно з наявною в матеріалах справи довідкою Львівського Національного Університету імені Івана Франка № 2784-у від 28.08.2024, виданої ОСОБА_1 , останній навчався у Львівському ордена Леніна державному університеті імені Івана Франка на юридичному факультеті, освітньо-кваліфікаційний рівень «Спеціаліст», спеціальність 7.03030101 «Правознавство». Дата закінчення навчання 29.06.1976. ОСОБА_1 отримав диплом спеціаліста № НОМЕР_1 , реєстраційний номер 4 на ім`я ОСОБА_2 .

Як передбачено п. 26 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 « Про порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», якщо ім`я, по батькові та прізвища, які зазначені в документі, що підтверджують трудовий стаж не збігаються з ім`ям по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку.

Як вірно вказав суд першої інстанції, факт навчання позивача встановлено та підтверджено в судовому порядку, а відтак половина строку навчання у вищому навчальному закладі на юридичному факультеті підлягає зарахуванню до стажу роботи судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового забезпечення.

З приводу зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР, суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.

Положеннями абзацу 2 частини 4 статті ст. 43 Закону №2862-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як передбачено ст. 101 (п. 1-1 ч. 1 ) та ст. 102 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (в редакції, чинній станом на 28.12.1960 (далі - КПК) органами дізнання є, 1) міліція; 2) органи безпеки у справах, віднесених законом до їх відання; 3) командири військових частин, з`єднань, начальники військових установ у справах про всі злочини, вчинені підлеглими їм військовослужбовцями і військовозобов`язаними під час проходження ними зборів, а також у справах про злочини, вчинені робітниками і службовцями Збройних Сил України у зв`язку з виконанням службових обов`язків або в розташуванні частини, з`єднання, установи; 4) митні органи в справах про контрабанду; 5) начальники виправно-трудових установ, слідчих ізоляторів, лікувально-трудових профілакторіїв і виховнотрудових профілакторіїв у справах про злочини проти встановленого порядку несення служби, вчинені працівниками цих установ, а також у справах про злочини, вчинені в розташуванні зазначених установ; 6) органи державного пожежного нагляду у справах про пожежі і порушення протипожежних правил; 7) органи прикордонної охорони у справах про порушення державного кордону; 8) капітани морських суден, що перебувають у далекому плаванні.

Відтак, здійснивши системний аналіз наведених норм суд першої інстанції вірно зазначив, що для визнання стажу роботи, що дає право на відставку судді особа: а) мала перебувати на посаді слідчого чи прокурора; б) повинна мати процесуальні права та реалізовувати обов`язки, передбачені КПК, а відтак, до стажу судді має зараховуватися робота саме на посаді слідчого чи прокурора, а не робота на будь-якій іншій посаді, до повноважень якого віднесено проведення досудового слідства.

З трудової книжки НОМЕР_3 , доданої до матеріалів справи, ОСОБА_1 в період з 01.08.1976 по 14.01.1982 перебував на службі в органах внутрішніх справ і стаж такої діяльності становить 5 років, 5 місяців і 13 днів.

Також, згідно з послужним списком ОСОБА_1 № И-043043 (п. 12) в період з 01.08.1976 по14.01.1982 позивач працював на посаді слідчого.

Зважаючи на викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що матеріалами справи встановлено факт перебування позивача у період з 01.08.1976 по 14.01.1982 у Львівському УВС транспорту МВС УРСР на посаді слідчого, що в розумінні абзацу другого ч. 4 ст. 43 Закону № 2862-ХІІ є передумовою для зарахування часу роботи до стажу роботи, що дає право на відставку судді.

Відтак, враховуючи все викладене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що належним способом захисту прав та інтересів позивача є визнання протиправною бездіяльності ГУ ПФУ у м. Києві при вирішенні питання про обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , яка полягає у не зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду з 01.08.1976 по 14.01.1982, протягом якого позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого, та періоду половини строку навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976 та визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання на рівні 82 відсотки суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді; зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 , починаючи з 03.07.2024, виходячи із 82 % від суддівської винагороди та загального стажу роботи на посаді судді 28 років 8 місяців 18 днів, зарахувавши додатково до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з 01.08.1976 по 14.01.1982, протягом якого позивач перебував на службі в органах внутрішніх справ на посаді слідчого та періоду половини строку навчання у Львівському державному університеті імені Івана Франка з 01.09.1971 по 29.06.1976.

За таких обставин апеляційний суд вважає обґрунтованим висновки суду першої інстанції про підставність позовних вимог до задоволення.

Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі №380/18769/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. І. Запотічний
судді І. В. Глушко
О. І. Довга