Справа № 300/6067/23
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/6067/23 пров. № А/857/8290/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р. Й.,

суддів Гуляка В. В.,

Ільчишин Н. В.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року (прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Івано-Франківську суддею Скільським І. І.) в адміністративній справі № 300/6067/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні йому пенсії № 70 від 09.08.2023 за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити йому з 21.06.2023 пенсію за віком на умовах за Списком № 1 відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням віку на 7 років.

Позов обґрунтовував тим, що з набуттям права на призначення пенсії після досягнення 53 річного віку 02.08.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою та відповідними документами про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1, однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за № 70 від 09.08.2023 йому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 у зв`язку з відсутністю пільгового стажу. Так, згідно наведеного рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, стаж роботи позивача за Списком №1 становить 6 років 8 місяців 22 дня, а загальний - 26 років 3 місяці 27 днів. Із розрахунку стажу позивач встановив те, що до пільгового його стажу за Списком № 1 не зараховано період роботи з 29.12.1998 по 19.05.1999, у зв`язку з тим, що в цей період не була своєчасно проведена атестація робочого місця за умовами праці. При цьому, позивач зазначив про те, що згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Його трудова книжка містить всі необхідні дані, які підтверджують факт роботи у спірні періоди. Крім цього, пенсійному органу були надані відповідні довідки, які підтверджують факт його роботи в шкідливих умовах праці за Списком № 1. Щодо атестації робочих місць за умовами праці, то позивач вказує на те, що відповідальність за її своєчасне та якісне проведення покладається на роботодавця.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржив ОСОБА_1 і подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального та матеріального права, неправильно встановив обставини справи, а тому просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує фактично тими ж доводами що й в позовній заяві.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив на зазначену апеляційну скаргу, вважаючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення. Вказує, що позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, оскільки на дату звернення за призначенням пенсії у позивача відсутній необхідний пільговий стаж роботи. Записи у трудовій книжці позивача про займану посаду не містять даних про характер виконуваної роботи та про зайнятість протягом повного робочого дня, тому виникає необхідність надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Крім того, записи в трудовій книжці позивача не дають можливості встановити, чи було робоче місце проатестоване як робоче місце з шкідливими умовами праці та підтверджено пільговий характер роботи позивача за Списком № 1. У зв`язку з наведеним пільговий стаж позивача обчислено відповідно до поданої довідки від 14.02.2023 № 27, а саме: періоди роботи з 07.09.1993 по 28.12.1998 та з 20.05.1999 по 03.12.2000 з урахуванням відпусток без збереження заробітної плати (довідка від 14.02.2023 № 152). Період роботи позивача з 29.12.1998 по 19.05.1999 зараховано тільки до страхового стажу, оскільки відсутні документи про пільгову роботу у цей період.

Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у зв`язку з розглядом справи у письмовому провадженні фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.08.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, що визнається та не заперечується сторонами (а. с. 18).

Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням №70 від 09.08.2023 відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1. У рішенні відповідач зазначив, що пенсійний вік заявника 53 роки 1 місяць 12 днів; страховий стаж становить 26 років 3 місяці 27 днів; пільговий стаж становить 6 років 08 місяців 22 дня. За доданими документами до страхового та пільгового стажу зараховано усі періоди (а. с. 15).

Уважаючи вищенаведену відмову відповідача протиправною позивач звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції покликався на те, що станом на дату звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02.08.2023 за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах вік позивача становив 53 роки 01 місяць 12 днів, пільговий стаж за Списком № 1 складав 6 років 08 місяців 22 дні, тому ОСОБА_1 набуде права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. 1 ч.2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із зменшенням пенсійного віку на 6 років з 21.06.2024.

Що стосується доводів позивача про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області протиправно виключено із пільгового стажу за Списком №1, 4 місяці і 21 день, тобто період його роботи з 29.12.1998 по 19.05.1999, з підстав не своєчасності проведення в цей період атестації робочого місця, то суд зазначив, що такі доводи не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та відхиляються судом, оскільки згідно оскаржуваного рішення № 70 від 09.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області пільговий стаж позивача обчислено відповідно до наданої довідки АТ Оріана № 27 від 14.02.2023 якою підтверджено пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком № 1 з 07.09.1993 по 29.12.1998 та з 20.05.1999 по 03.12.2000 і пільговий стаж з урахуванням відпусток без збереження заробітної плати за Списком № 1 склав 6 років 08 місяців 22 дні. Будь-яких відомостей про незарахування (виключення) пенсійним органом до пільгового стажу за Списком № 1 періодів роботи, що підтверджені довідкою АТ Оріана № 27 від 14.02.2023 оскаржуване рішення не містить.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах № 70 від 09.08.2023 є правомірним, оскільки відповідає критеріям, викладеним в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.91 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Умови призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників визначені статтею 114 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом 1 частини першої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 24 років у чоловіків, з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків. Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач до заяви додав довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у них за № 27 від 14.02.2023, яка видана, АТ Оріана, в якій зазначено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день на (в) Олефіновому заводі, Заводі Поліолефін ВАТ Оріана і за період з 07 вересня 1993 р. по 29 грудня 1998 р., з 20 травня 1999 р. по 03 грудня 2000 р., виконував роботи в цеху піролізу, компримування і розділу пірогазу олефінового заводу, заводу Поліолефін, за професією, посадою апаратник піролізу, що передбачена Списком № 1 розділ VIII, підрозділ А.1, код КП 1080А010, підстава Постанова КМ України № 162 від 11.03.1994 і за цей період пільговий стаж складає 06 років 10 місяців 07 днів. Підстава: картка форми Т-2; накази № 533-к від 08.09.1993, № 272-к/21 від 07.12.1999, № 78-к/21 від 23.08.2000, № 115-к/21 від 28.11.2000; особові рахунки із заробітної плати за 1993 - 2000 роки (а. с. 38).

З урахуванням наведеного а також відомостей довідки № 27 від 14.02.2023 АТ Оріана підтверджено пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком № 1 з 07.09.1993 по 29.12.1998 та з 20.05.1999 по 03.12.2000, що складає 06 років 10 місяців 07 днів.

Згідно оскаржуваного рішення № 70 від 09.08.2023 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області пільговий стаж позивача обчислено відповідно до наданої довідки АТ Оріана № 27 від 14.02.2023 якою підтверджено пільговий стаж ОСОБА_1 за Списком № 1 з 07.09.1993 по 29.12.1998 та з 20.05.1999 по 03.12.2000 і пільговий стаж з урахуванням відпусток без збереження заробітної плати за Списком № 1 склав 6 років 08 місяців 22 дні.

Враховуючи те, що станом на дату звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 02.08.2023 за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах вік позивача становив 53 роки 01 місяць 12 днів, пільговий стаж за Списком № 1 складав 6 років 08 місяців 22 дні, ОСОБА_1 набуде права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно з п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зі зменшенням пенсійного віку на 6 років з 21.06.2024.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 3 Порядку № 383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Відповідно до пунктів 4.2, 4.3 Порядку № 383 результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

У разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.1997 (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць, до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Водночас, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442, та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1 вересня 1992 року № 41.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду, який викладено в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16 щодо порядку та наслідків не проведення (невчасного проведення) атестації згідно законодавства України.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Як видно з матеріалів справи, згідно трудової книжки позивача (записи 7-14) він безперервно працював апаратником піролізу на АТ «Оріана» з 07.09.1993 по 03.12.2000. За зазначений період його роботи незмінними залишались його труда функція, умови праці і характер праці. Змінювалися тільки назви підрозділів, де він працював і підвищувався його розряд. Відповідно стаж роботи за цей період на посаді апаратника піролізу становить 7 років 2 місяці і 27 днів.

Суд зазначає, що органом пенсійного фонду проведено перевірку документів про стаж роботи, які дають право на пенсію на пільгових умовах по Списку № 1 гр. ОСОБА_1 , який працював в АТ «Оріана» і за результатами якої складено Акт № 0900-1103-1/5193 від 18.07.2023.

Згідно цього акта встановлено, що в книзі наказів за 1993 - 1999 роки, яка пронумерована олівцем, прошнурована і скріплена печаткою, згідно правил діловодства, на 119 аркушах, на аркуші № 52 є наказ про затвердження результатів атестації робочих місць від 30.12.1993 № 219, в якому вказано, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці та проведеної атестаційною комісією заводу затвердити Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. У додатку до наказу у переліку професій і посад працівників олефінового заводу, яким підтверджено право на пільги, вказані: Цех піролізу, компримування і розділення пірогазу та посада(професія) 17531-10515 Апаратник піролізу (Список № 1).

У книзі наказів за 1999 рік, яка пронумерована, прошнурована і скріплена печаткою, згідно правил діловодства, на 706 аркушах, на аркуші № 1 є наказ про затвердження результатів атестації робочих місць від 20.05.1999 № 146 в якому вказано, що за результатами атестації робочих місць за умовами праці та проведеної атестаційною комісією заводу затвердити Перелік робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення. У додатку до наказу у переліку професій і посад працівників заводу «Полеолефін», яким підтверджено право на пільги, вказані: Цех піролізу, компримування і розділення пірогазу та посада(професія) 1080A010 Апаратник піролізу (Список № 1).

В особових рахунках (розрахункових листках) про нарахування заробітної плати на гр. ОСОБА_1 за 1993 - 2000 роки вказані таб. № 559296 та посада- апаратник піролізу 4р., 5р., бр., цех - цех піролізу, компримування і розділення пірогазу.

У картці форми Т-2 на гр. ОСОБА_1 (таб. № 559296) є записи про призначення, переміщення і звільнення, які відповідають записам трудової книжки та книгам наказів за 1993 - 2000 роки. Посада - апаратник піролізу, цех- цех піролізу, компримування і розділення пірогазу олефінового заводу.

Беручи до уваги зазначене, орган пенсійного фонду врахував до пільгового стажу період роботи позивача з 07.09.1993 по 29.12.1998 і з 20.05.1999 по 03.12.2000, при цьому не врахував період роботи з 30.12.1998 по 19.05.1999.

Згідно доводів позивача період роботи з 30.12.1998 по 19.05.1999 не зараховано до його пільгового стажу, оскільки такий не підтверджений атестацією робочих місць. Інших доводів щодо невключення цього періоду до пільгового стажу позивача сторонами не вказано та судом не встановлено.

Суд враховує те, що згідно трудової книжки позивача (записи 7-14) він безперервно працював апаратником піролізу на АТ «Оріана» з 07.09.1993 по 03.12.2000. За зазначений період його роботи незмінними залишались його труда функція, умови праці і характер праці. Змінювались тільки назви підрозділів, де він працював і підвищувався його розряд. Відповідно стаж роботи за цей період на посаді апаратника піролізу становить 7 років 2 місяці і 26 днів в т. ч. і за Списком № 1 розділ 8.«Хімічне виробництво» підрозділ А.1, код професії НОМЕР_1 , згідно чинної на той час Постанови КМ України № 162 від 11.03.1994 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах».

При цьому суд звертає увагу на те, що довідку № 27 від 14.02.2023 ( а. с. 38) видало саме підприємство, яке не врахувало період з 30 грудня 1998 року по 19 травня 1999 року з пільгового стажу позивача, оскільки своєчасно не провело атестацію робочого місця.

Отже, чергова атестація робочих місць в АТ «Оріана» проведена несвоєчасно, проте, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зазначає, що несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.

За вказаних обставин період роботи позивача з 30 грудня 1998 року по 19 травня 1999 року на посаді апаратник піролізу в АТ «Оріана» підлягає зарахуванню до пільгового стажу ОСОБА_1 .

Відтак, колегія суддів дійшла висновку про те, що на час звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію на пільгових умовах, оскільки він досяг 53 років; має стаж роботи не менше 25 років, з яких пільговий стаж за Списком № 1 становив 7 років 2 місяці 26 днів.

При цьому суд зазначає, що відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 09 жовтня 2020 року в справі № 1840/3664/18 на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Верховний Суд наголосив, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою виробу є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, судом першої інстанції встановлено, що позивач має відповідний стаж, який дає йому право на пенсію за віком відповідно до пункту статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пільгових умовах за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

За таких умов, позаяк підстави відмови в призначенні йому вказаної пенсії відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію позивачу. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу призначити пенсію або відмовити в її призначенні. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями, а тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Тобто, судом за результатами розгляду справи може бути задоволено будь-яку з цих вимог, у тому числі й вимогу про зобов`язання відповідача - суб`єкта владних повноважень вчинити пені дії.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

А згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 27.02.2018 у справі № 816/591/15-а, від 18.10.2018 у справі № 818/1976/17, від 11.09.2018 у справі № 816/318/18.

При цьому в постанові від 11.09.2018 у справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявника замість суб`єкта владних повноважень.

Тобто, зобов`язання призначити позивачу пенсію не є втручанням суду в дискреційні повноваження пенсійного органу, а є обґрунтованим та ефективним способом захисту порушеного права позивача у випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.

Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову, що має наслідком скасування рішення суду першої інстанції та прийняття постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно зі статтею 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, через що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно частини першої статті 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до пункту п`ятого частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до частин першої, третьої, шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судом встановлено, що при поданні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2147,20 грн, а при поданні апеляційної скарги сплачено 3220,80 грн. Всього ним сплачено судового збору на суму 5 368 грн.

Враховуючи, що суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та приймає постанову про задоволення позову необхідно стягнути з відповідача витрати, які понесено позивачем у зв`язку з розглядом справи у сумі 5 368 грн.

Керуючись ст. ст. 229, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 березня 2024 року в адміністративній справі № 300/6067/23 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії №70 від 09.08.2023 за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 21.06.2023 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зменшенням віку на 7 років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () за рахунок його бюджетних асигнувань, витрати по сплаті судового збору у розмірі 5 368 (п`ять тисяч триста шістдесят вісім) грн 00 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді В. В. Гуляк
Н. В. Ільчишин