Справа № 480/1378/24
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: С.М. Гелета
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 р. Справа № 480/1378/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2044, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602 по справі № 480/1378/24

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Сумській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі відповідач, ГУ НП в Сумській області) в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо відмови у нарахуванні та виплати грошової компенсації за невикористані 30 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, 28 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 та 2023 роки, як учаснику бойових дій;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Сумській області нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані 30 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік, 28 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 та 2023 роки, як учаснику бойових дій, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з Національної поліції України, а саме - 20.06.2023.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що станом на день звільнення зі служби в поліції відповідач не провів з позивачем усіх розрахунків, зокрема, щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної та додаткової оплачуваної відпустки, а також додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, що є порушенням вимог чинного законодавства України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 задоволено адміністративний позов.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Сумській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані 30 днів основної оплачуваної відпустки за 2021 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2022 рік, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 рік.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Сумській області (вул. Герасима Кондратьєва, 23, м. Суми, Сумська область, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , і.к. НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за невикористані 30 днів основної оплачуваної відпустки за 2021 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2022 рік, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 20.06.2023.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 по справі № 480/1378/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції необґрунтовано прийшов до висновку про не порушення позивачем строку звернення до суду, а також наявним у справі доказам не надав належної оцінки. Вказує, що ст. 16-2 Закону України Про відпустки встановлено право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року, проте у разі не перебування у такій додатковій відпустці особи яка є учасником бойових дій не породжує для останньої права на компенсацію грошових коштів за невикористані календарні дні додаткової відпустки. Відповідно до інформації, наданої управлінням фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Сумській області від 14.03.2024 №355/29/01-2024, встановлено, що при звільненні зі служби в поліції 20.06.2023 ОСОБА_1 грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки за 2021-2022 роки та відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки згідно наказу ГУНП в Сумській області від 19.06.2023 №248 о/с не нараховувались і не виплачувались.

Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. позивачем та третьою особою отримано копії апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронних документів через підсистему "Електронного суду".

Згідно зі ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач проходив службу в Охтирському районному відділу поліції Головного управлінні Національної поліції в Сумській області. Дані обставини не є спірними, сторонами не заперечуються.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області №248 о/с від 19.06.2023 позивача було звільнено зі служби за пунктом 2 (за станом здоров`я (через хворобу) частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (а. с. 5).

Позивач подав до відповідача заяву від 30.01.2024 (а.с. 7), у якій просив провести нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні основних та додаткових оплачуваних відпусток загальною кількістю 92 (дев`яносто дві) доби виходячи з розміру грошового забезпечення на день звільнення - 20 червня 2023 року, а саме: 30 діб основної оплачуваної відпустки за 2021 рік; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2021 рік; 17 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік; 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за 2022 рік як учаснику бойових дій.

Відповідач листом від 16.02.2024 №12/111-20 (а.с. 8) повідомив позивача про те, що питання виплати грошової компенсації поліцейським за не використані під час проходження служби дні відпусток врегульоване статтею 93 Закону України від 02.07.2015 №580-VІІІ Про Національну поліцію. Позивача звільнено зі служби в поліції та виплачено компенсацію за 19 діб невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2023 рік. На день звільнення (20.06.2023) правове врегулювання питання компенсування поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, всіх не використаних під час проходження служби днів щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток та щорічних додаткових відпусток особам, які мають дітей або неповнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи було відсутнє. Крім того, виплата грошової компенсації за не використані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій законодавством не визначено.

Не погоджуючись з діями відповідача щодо відмови у нарахуванні та виплати компенсації за невикористані дні основної та додаткових оплачуваних відпусток, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправності бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової основної та додаткових оплачуваних відпусток за 2021 та 2022 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 30 днів основної оплачуваної відпустки за 2021 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2022 рік, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 20.06.2023.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно статті 45 Конституції України кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.

Закон України Про відпустки (далі - Закон №504/96-ВР) установлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за невикористані дні, як основної, так і додаткової відпустки.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України Про Національну поліцію.

Відповідно до частин першої та третьої статті 59 Закону України Про Національну поліцію служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 77 Закону України Про Національну поліцію визначено перелік підстав для звільнення поліцейського зі служби в поліції та припинення служби в поліції.

Частиною першою статті 92 Закону України Про Національну поліцію передбачено, що поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.

Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки (частина друга статті 93 Закону України Про Національну поліцію).

Згідно із частинами п`ятою-сьомою статті 93 Закону України Про Національну поліцію відпустка тривалістю менше 10 діб за бажанням особи рядового або керівного складу може бути надана одночасно з черговою відпусткою в наступному році. Поліцейським дозволяється, за бажанням, використовувати відпустку частинами. Одна частина відпустки має бути не менше 10 діб. Чергова відпустка надається поліцейському, як правило, до кінця календарного року.

Відповідно до частин десятої, одинадцятої статті 93 Закону України Про Національну поліцію за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.

За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.

Частинами першою та другою статті 94 Закону України Про Національну поліцію обумовлено, що поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

У відповідності до пункту 3 розділу І Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 №260 (далі - Порядок №260) грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно із абзацами сьомим, восьмим пункту 8 розділу ІІІ Порядку №260 за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.

Отже, право працюючої особи на відпочинок у формі відпустки закріплено Конституцією України. Особу не може бути позбавлено такого права. Види відпусток, які можуть надаватися поліцейським, визначені у статті 92 Закону України Про Національну поліцію.

Аналізуючи наведені норми законодавства, суд дійшов висновку, що законом не виключаються випадки, коли поліцейським відпустка не буде використана протягом календарного року. Не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яке він уже отримав в попередньому календарному році. Водночас, надано право працівнику використати право на відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.

Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки, що не були використані в попередніх роках, що виражається в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, оскільки це суперечить суті та гарантіям як трудового так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.

Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 по справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.

З огляду на не врегулювання положеннями Закону України Про Національну поліцію та Порядку №260 питання компенсації невідбутої частини відпустки поліцейському за минулі роки, при вирішенні вказаного питання мають застосовуватись приписи КЗпП України та Закону України Про відпустки.

Верховний Суд у постанові від 19.01.2021 у справі №160/10875/19 підтримав позицію, що у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки, за всі роки служби.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 31.03.2021 у справі №320/3843/20 та від 11.11.2021 у справі №360/1874/20, що враховується судом при вирішенні цієї справи відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо компенсації за невикористані дні додаткової оплачуваної відпустки як учаснику бойових дій за 2022-2023 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно зі статтею 16-2 Закону України Про відпустки учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, особам, реабілітованим відповідно до Закону України Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917 - 1991 років, із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Приписами статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту установлено, що учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту передбачено, що учасникам бойових дій надаються такі пільги, а саме: використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Тобто, зазначені вище норми фактично встановлюють право особи, яка є учасником бойових дій, на отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів кожного року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд щодо грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової соціальної відпустки як учаснику бойових дій у постановах від 14.04.2021 у справі №620/1487/20, від 29.04.2021 у справі №200/602/20-а.

Верховний Суд зазначив, що у випадку звільнення поліцейського - учасника бойових дій, йому виплачується компенсація за всі невикористані ним дні відпустки, у тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України Про відпустки та статтею 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту.

При цьому, у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

На виконання вимог увал Сумського окружного адміністративного суду про витребування доказів, представник відповідача надіслав лист від 17.04.2024 №3295/12/2/01-2024 (а.с. 58) у якому зазначено, що порядок надання відпусток поліцейським, обчислення їх тривалості, а також врахування стажу служби в поліції, який дає право на надання додаткової оплачуваної відпустки, здійснюється на підставі ст. ст. 78, 92 - 93 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ, Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 № 504/96-ВР та інших нормативно - правових актів, що регулюють даний вид правовідносин.

Згідно з частиною 3 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» за кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів.

Вислуга років ОСОБА_1 на 31.12.2021 року складає 25 років 4 місяців 17 днів, тобто додаткова оплачувана відпустка за 2021 рік складає 15 діб.

Вислуга років ОСОБА_1 на 31.12.2022 року складає 26 років 4 місяців 17 днів, тобто додаткова оплачувана відпустка за 2022 рік складає 15 діб.

ОСОБА_1 не використав додаткову відпустку як учасник бойових дій за 2022, 2023 роки відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ.

З рапортами щодо надання вищезазначених додаткових оплачуваних відпусток за вислугу років за 2021 та 2022 роки та додаткових відпусток як учаснику бойових дій за 2022, 2023 роки до ГУНП в Сумській області Шпак С.В. не звертався.

Також, колегія суддів зазначає, що у матеріалах справи міститься довідка від 16.02.2024 №12/111-20 (а.с. 9) згідно якої зазначено, що ОСОБА_1 під час проходження служби в Головному управлінні Національної поліції в Сумській області щорічну основну оплачувану відпустку та додаткову оплачувану відпустку за 2021 рік не використовував, за 2022 рік не використав 17 діб щорічної основної оплачуваної відпустки та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки.

Таким чином, на час прийняття наказу про звільнення позивача зі служби в поліції, відповідачем протиправно не було проведено з ним усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні відпустки.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової основної та додаткових оплачуваних відпусток за 2021 та 2022 роки та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію за невикористані 30 днів основної оплачуваної відпустки за 2021 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2021 рік, 17 діб основної оплачуваної відпустки за 2022 рік та 15 діб додаткової оплачуваної відпустки за вислугу років за 2022 рік, а також 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2022 рік та 14 діб додаткової оплачуваної відпустки, як учаснику бойових дій, за 2023 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення 20.06.2023.

Щодо доводів апеляційної скарги про недотримання позивачем строків позовної давності, визначених ч. 5 ст. 122 КАС України, із урахуванням ст. 233 КЗпП України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали суду першої інстанції про залишення позовної заяви без руху від 27.02.2024 з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду позивачем подано клопотання, у якому просить поновити строк звернення до суду. Клопотання обґрунтоване тим, що ст. 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Відповідач на заяву позивача від 30.01.2024 про нарахування та виплату грошової компенсації за невикористані дні основних та додаткових оплачуваних відпусток листом від 16.02.2024 №12/111-20 повідомив, що на день звільнення правове врегулювання питання компенсування поліцейським, які звільняються зі служби в поліції, всіх не використаних під час проходження служби днів щорічних основних та додаткових оплачуваних відпусток було відсутнє. Також додатком до листа було надане повідомлення (розрахунковий лист) про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні. Таким чином днем одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні позивач зазначає саме 16.02.2024, а тому позивач просить поновити строк звернення до суду.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суд у від 07.03.2024 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з даним позовом задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду з даною позовною заявою. Отже, доводи відповідача про пропущення позивачем строку на подання позовної заяви, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки у цій справі вже було вирішено питання про наявність або відсутність підстав для поновлення строку на подання даного позову, та таке залежало від вказаних у заяві причин, підтверджених відповідними засобами доказування. Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.

На підставі викладеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 20.09.2044 по справі № 480/1378/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді З.Г. Подобайло І.С. Чалий