Справа № 420/11907/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

17 квітня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 11.04.2024 року) до Військової частини НОМЕР_1 , у якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні з військової служби згідно з підп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу від 11 червня 2020 року, під час воєнного стану, за сімейними обставинами якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.01.2024 щодо звільнення з військової служби згідно з підп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із загибеллю 21.05.2023 року неповнорідного брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану та прийняти обґрунтоване рішення з урахуванням висновків суду.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 22.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (ст.262 КАС України).

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 зазначає, що 11 червня 2020 року ним було укладено контракт з Військовою частиною НОМЕР_1 про проходження військової служби у Збройних Силах України на посаді осіб рядового складу строком на З (три) роки. Наказом командира НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади від 01 червня 2023 року № 152-РС продовжено строк Контракту про проходження військової служби до закінчення воєнного стану або до оголошення рішення про демобілізацію, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового Контракту.

27.01.2024 року позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз.12 підпункту «г» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану. Вищевказаний рапорт позивач обґрунтовував наступним: 03.10.2015 року між ОСОБА_3 та матір`ю позивача - ОСОБА_4 , було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції, свідоцтво про шлюб від 03.10.2015 р., актовий запис № 324. Позивач батька не мав, а у Свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 04.01.2002 року у графі Батько записаний ОСОБА_5 за вказівкою матері згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Через тривалий час проживання однією родиною, між позивачем та ОСОБА_3 склались теплі сімейні стосунки, враховуючи що Сімейний кодекс України регулює зокрема сімейні особисті немайнові та майнові відносини між бабою, дідом, прабабою, прадідом та внуками, правнуками, рідними братами та сестрами, мачухою, вітчимом та падчеркою, пасинком, було узгоджено членами сім`ї щодо необхідності усиновлення ОСОБА_1 . Відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.12.2023 р. у справі № 509/5558/23 громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є усиновлювачем повнолітнього чоловічої статі, громадянина України, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Гранітне, Апостолівського району, Дніпропетровської області, Україна. Позивач стверджує, що юридично ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 . Від попереднього шлюбу батько позивача, ОСОБА_3 мав сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, зареєстрованим виконавчим комітетом Царедарівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області 10.07,1993 року за актовим записом № 09. Враховуючи цей факт, позивач та ОСОБА_2 є фактично неповнорідними братами по лінії батька ОСОБА_3 .

21.05.2023 року під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану загинув ОСОБА_2 в результаті вибухової травми, що підтверджується Наказом військової частини НОМЕР_4 від 08.07.2023 № 198 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , зареєстрованого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 24.05.2023 року складено відповідний актовий запис №221. Рапорт про звільнення позивач подав із усіма підтверджуючими документами про загибель неповнорідного брата ОСОБА_2 .

Листом від 13.02.2024 року № 642/вих.звг/161, відповідачем було повідомлено позивача, що командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло рапорт на звільнення з доданими документами. Рапорт відхилений юридичною службою у зв`язку з недостатньою кількістю документів підстав для звільнення, а саме підтвердження близького родинного зв`язку з померлим ОСОБА_2 .

У листі проінформовано, що рапорт з документами розглянутий та відхилений у зв`язку з недостатньою кількістю документів підстав для звільнення, а саме підтвердження близького родинного зв`язку з загиблим ОСОБА_2 .

Позивач з такою позицією Військової частини НОМЕР_1 не погоджується, через що звернувся до суду за захистом своїх прав.

Копія ухвали суду від 22.04.2024 року була доставлена до «Електронного кабінету» відповідача 22.04.2024 року (а.с.30), у встановлений судом строк відповідачем відзив на позовну заяву надано не було, про поважність причин неподання не повідомлено.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79, 90 КАС України, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, є військовослужбовцем та проходить службу в В/Ч НОМЕР_1 (а.с.8-9).

11 червня 2020 року між ОСОБА_1 , солдат, оператор протитанкового відділення взводу вогневої підтримки десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_1 , та Військовою частиною НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу строком на 3 роки (а.с.11-12).

Відповідно до п. 6 цього Контракту, при вирішенні питань, не передбачених цим Контрактом, сторони керуються вимогами законів та інших нормативно-правових актів.

Наказом командира НОМЕР_2 окремої десантно-штурмової бригади від 01 червня 2023 року № 152-РС продовжено строк Контракту про проходження військової служби до закінчення воєнного стану або до оголошення рішення про демобілізації, а також на строк, необхідний для прийняття рішення щодо укладення нового Контракту (а.с.23).

Позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби на підставі абз 12 підпункту «г» пункту 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважаючи, що якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану (а.с.6), то це є підставою для його звільнення, оскільки він та ОСОБА_2 є неповно рідними братами.

Листом від 13.02.2024 року № 642/вих звг/161, відповідач надав відповідь позивачу, у якій зазначив, що звернення за вхідним №238/ЗВГ від 09.02.2024 року, щодо розгляду рапорту на звільнення з військової служби молодшого сержанта ОСОБА_1 у зв`язку, якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану, відповідно до підпункту «г» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», командування військової частини НОМЕР_1 розглянуло рапорт на звільнення з документами підставами для такої дії і рапорт був відхилений юридичною службою у зв`язку з не достатньою кількістю документів підстав для звільнення, а саме підтвердження близького родинного зв`язку з померлим ОСОБА_2 . Запропоновано повторно подати по команді рапорт та документи, які підтверджують законні підстави для звільнення, після надходження до командування військової частини НОМЕР_1 , рапорту на звільнення та документів підстав для такої дії, буде належним чином опрацьовано та прийнято рішення, щодо можливості та законності звільнення. Інші форми подачі рапорту до уваги прийматися не будуть (а.с.7).

Судом також встановлено, що 03.10.2015 року між ОСОБА_3 та матір`ю позивача - ОСОБА_4 , було укладено шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції, свідоцтво про шлюб від 03.10.2015 р., актовий запис № 324 (а.с.16).

У свідоцтві про народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_3 від 04.01.2002 року у графі Батько записаний ОСОБА_5 (а.с.18), мати - ОСОБА_4 .

Відповідно до рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 20.12.2023р. по справі № 509/5558/23 громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 оголошено усиновлювачем повнолітнього чоловічої статі, громадянина України, ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Гранітне, Апостолівського району, Дніпропетровської області, Україна (а.с.22).

Відповідно до свідоцтва про народження, зареєстрованого виконавчим комітетом Царедарівської сільської ради Доманівського району Миколаївської області 10.07.1993 року за актовим записом № 09, ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.13), матір`ю є ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 загинув ОСОБА_2 в результаті вибухової травми, що підтверджується Наказом військової частини НОМЕР_4 від 08.07.2023 № 198 та свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 , зареєстрованого Южноукраїнським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що 24.05.2023 року складено відповідний актовий запис №221 (а.с.14-15).

Позивач вважає, що він із загиблим ОСОБА_2 фактично є неповнорідними братами, тому він підлягає звільненню з військової служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача у зв`язку із поданням позивачем рапорту про звільнення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб (пункт 3).

Указами Президента України №133/2022 від 14.03.2022 року, №259/2022 від 18.04.2022 року, №341/2022 від 17.05.2022 року, №573/2022 від 12.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, № 734/2023 від 06.11.2023 року, № 49/2024 від 05.02.2024 року, № 271/2024 від 06.05.2024 року, від 23.07.2024 року № 469/2024, від 28.10.2024 року № 740/2024, строк дії воєнного часу продовжувався.

Зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб визначає Закон України від 12 травня 2015 року № 389-VIII "Про правовий режим воєнного стану" (далі Закон № 389-VIII).

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Водночас Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.

Частинами другою-четвертою статті 2 Закону України № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом:

призову (направлення) громадян України на військову службу;

прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Підпунктом "г" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час проведення мобілізації та у період воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Суд враховує, що згідно з ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначений Положенням "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України", затвердженим Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі Положення № 1153/2008 в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), яким визначається порядок проходження громадянами України (далі громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

За нормами п. 2 Положення № 1153/2008 громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до абз. 2 п. 12 Положення № 1153/2008 право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно з пп. 2 п. 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення демобілізації) на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Відповідно до п. 233 Положення № 1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються:

- підстави звільнення з військової служби;

- думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю;

- районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.

Пунктом 234 Положення № 1153/2008 зазначено, що перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги роки військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 № 170, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19.05.2009 за № 438/16454, затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція № 170), яка визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153.

Підпунктом 1 пункту 1.5 Інструкції № 170 визначено, що для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях (далі військові частини), оформляються:

1) Подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі План переміщення на посади) (додаток 16): на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу щодо: призначення на посади; переміщення; звільнення з військової служби; залишення на військовій службі понад граничний вік; прикомандирування до Верховної Ради України, Верховної Ради Автономної Республіки Крим чи місцевих рад у разі обрання їх на виборні посади, на яких вони працюватимуть на постійній основі, із залишенням на військовій службі; направлення до інших утворених відповідно до законів України військових формувань, правоохоронних органів спеціального призначення, розвідувальних органів та державних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, а також Державної спеціальної служби зв`язку та захисту інформації України (далі інших військових формувань) для дальшого проходження військової служби з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України; на військовослужбовців військової служби за контрактом щодо: направлення у складі військових підрозділів для участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки як національний контингент, як національний персонал, що не входить до складу національного контингенту, до багатонаціональних органів військового управління, до закордонних дипломатичних установ України й інших міжнародних організацій; відрядження до державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних закладів.

Пунктом 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 серед іншого регламентовано, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Отже, чинним законодавством України передбачені підстави для звільнення за сімейними обставинами з військової служби військовослужбовців, призваних на військову службу під час мобілізації в особливий період. Водночас такі підстави мають бути підтверджені наданими військовослужбовцем відповідними документами.

Суд зазначає, що з буквального змісту абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170 вбачається, що умовою звільнення з військової служби через сімейні обставини є наявність оригіналів підтверджуючих документів. Термін наявність не свідчить про необхідність приєднання таких оригіналів безпосередньо до звернення військовослужбовця з проханням про звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України (абзац 13 пункту 14.10 Інструкції № 170).

Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 року № 413 та визначено підпунктом г пунктів 1,2 ч. 4, підпунктом ґ п. 2 ч. 5, підпунктом г п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону № 2232-XII подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Згідно з п. 117 Дисциплінарного статуту ЗСУ пропозиція, заява чи скарга вважаються вирішеними, якщо розглянуто всі порушені в них питання, вжито необхідних заходів або надано вичерпні відповіді. Відмова у вирішенні питань, викладених у пропозиції, заяві чи скарзі, доводиться до відома військовослужбовців, які їх подали, у письмовій формі з посиланням на акти законодавства із зазначенням причин відмови та роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Тобто праву військовослужбовця на реалізацію свого права, зазначеного у рапорті, як і праву на інформацію кореспондує обов`язок відреагувати на рапорт.

З системного аналізу вищенаведених правових норм слідує, що наслідком подання рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби є наказ по особовому складу про звільнення з військової служби чи відмова у задоволенні рапорту.

Позивач оскаржує відмову Військової частини НОМЕР_1 , оформлену листом від 13.02.2024 року за № 642/вих.звг/161, щодо звільнення його з військової служби на підставі рапорту зареєстрованого 09.02.2024 року за вх. №238/звг за сімейними обставинами, а саме у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Суд зазначає, що у вищезазначеному листі відсутнє зазначення того, які саме документи необхідно подати позивачу для позитивного розгляду його рапорту, яких документів не вистачає.

Відповідачем не зроблено висновків про відсутність у позивача права на звільнення з військової служби у зв`язку із загибеллю ОСОБА_2 , а лише здійснено перевірку документів та дотримання порядку їх подання.

Отже відповідачем не у повному обсязі розглянуто рапорт ОСОБА_1 , без надання вичерпної відповіді щодо того, які саме необхідно надати документи, які підтверджують законні підстави для звільнення позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

В силу вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши обґрунтованість заявлених позовних вимог, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача у вигляді неналежного розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 12 пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII та зобов`язання відповідача повторно розглянути зазначений рапорт з урахуванням висновків суду.

Позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у незвільненні позивача з військової служби, задоволенню не підлягають як передчасні, відповідне рішення не може бути прийнято без дослідження військовою частиною підтверджуючих документів позивача і це є наразі виключною компетенцією військової частини.

Суд підкреслює, що в межах даної справи не вирішує питання наявності чи відсутності обставини, чи є позивач неповнорідним братом загиблого ОСОБА_2 у розумінні закону, тому висновки суду формулюються з редакційними правками до заявлених позовних вимог в частині, що стосується такої обставини.

Відповідачем законність такої бездіяльності не доведена та не обґрунтована.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню частково.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, інших витрат сторонами не понесено, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 у вигляді неналежного розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27.01.2024 року про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі пп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 27.01.2024 року щодо звільнення з військової служби згідно з підп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу», з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ; адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя М.М. Аракелян