Справа № 520/5016/22
Суддя: Мацедонська В.Е.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 листопада 2024 року

м. Київ

справа №520/5016/22

адміністративне провадження № К/990/41978/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мацедонської В.Е.,

суддів - Губської О.А., Мельник-Томенко Ж. М.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Харківській області

на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року

та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року

у справі № 520/5016/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошового забезпечення, -

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошового забезпечення, в якій просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №145-ос від 13.03.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 01.03.2022 року по дату набрання чинності рішенням у справі;

- стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення в розмірі 120 000,00 гривень;

- допустити негайне виконання цього рішення в частині поновлення позивача на роботі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано наказ №145-ос від 13.03.2022 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора з особливих доручень відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.03.2022 року по 18.09.2023 року у розмірі 188 098,60 грн. (сто вісімдесят вісім тисяч дев`яносто вісім гривень шістдесят копійок).

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора з особливих доручень відділу контролю за обігом зброї ГУНП в Харківській області

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №520/5016/22 змінено, виклавши абзац четвертий рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №520/5016/22 у наступній редакції:

«Стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 14.03.2022 по 23.10.2022 включно у розмірі 106 131,20 грн (сто шість тисяч сто тридцять одна гривня двадцять копійок)».

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі №520/5016/22 залишено без змін.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління Національної поліції в Харківській області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до частини 1 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 14 серпня 2023 року відкрито провадження у справі, та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Пунктом 2 ч. 5 статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Відповідно до ч. 1 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Крім того, згідно з ч. 2 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч. 4 статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З матеріалів касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що предметом позову у даній справі є визнання протиправним та скасування наказу відповідача в частині звільнення позивача, поновлення позивача на посаді, стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та грошового забезпечення в розмірі 120 000,00 гривень.

Проаналізувавши встановлені судами обставини справи, предмет спору та обраний відповідачем спосіб захисту його прав, доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, правозастосовна практика, що складалася з приводу спорів цієї категорії, відсутність ознак, які відрізняють цю касаційну скаргу від інших, дають підстави вважати, що судові рішення, які ухвалені у справі за позовом ОСОБА_1 , розглянутої в порядку спрощеного позовного провадження, не підлягають касаційному оскарженню.

Оскаржуючи судові рішення у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, відповідач зазначає про наявність виняткових обставин, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Так скаржник зазначає, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки предметом спору у цій справі є зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, які в подальшому призведуть до безпідставного здійснення виплат на користь конкретної фізичної особи коштів з Державного бюджету України, який складає матеріальну основу реалізації державою своїх гуманітарних, економічних та політичних функцій, спрямованих на забезпечення кожній людині належних умов життя. Ураховуючи викладене, використання бюджетних коштів повинно бути ефективне, обґрунтоване, справедливе й неупереджене, що становить значний суспільний інтерес як для Держави України, так і для кожного її громадянина. Неприпустимим є безпідставне стягнення коштів з Державного бюджету України і у даному випадку не має значення сума стягнення, оскільки; неможливо допустити стягнення з Державного бюджету України навіть 1 гривні на підставах, які не відповідають вимогам закону.

Крім того, скаржник вказує, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки предметом спору у цій справі є скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яке було прийнято за результатом проведення обґрунтованого службового розслідування та встановленої вини позивача у скоєнні дисциплінарного проступку.

Стосовно "виняткового значення" справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої "винятковості" може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу має обґрунтувати наявність відповідних обставин у касаційній скарзі.

У касаційній скарзі не наведено обставин, які б свідчили про наявність у справі ознак виняткового значення, а також не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Суд враховує, що для кожної із сторін справа, в якій він є учасником має виняткове значення, оскільки спірні правовідносини, що склались, потребують судового втручання.

Разом з тим, скаржник повинен довести, що спірні правовідносини є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Суд відхиляє твердження скаржника, що справа має виняткове значення для нього, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів, є винятковими та такими, що без судового захисту можуть призвести до незворотних наслідків.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що зважаючи на встановлені обставини справи, відповідачем не виявлено та не надано суду доказів того, що позивач вчинив будь-які інші вчинки, яким можна було б надати відповідну оцінку на предмет підриву авторитету та репутації Національної поліції України в особі Головного управління Національної поліції у Харківської області, а тому, звільнення поліцейського на підставі не доведених фактів не досягає зазначеної мети, а саме порушення поліцейським правових актів, які б могли слугувати підставою для вирішення питання про наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення.

Вказані факти підтверджуються довідкою №9/19-408 від 23.06.2022р., за підписом Заст. Начальника представництва ВБ в Харківській області (з дислокацією в м. Харків) 2 управління ГУ ВБ СБУ полковника М. Паламарчука.

Надаючи оцінку вказаним обставинам суд зазначив, що управління ГУ ВБ СБУ підтверджують у даному випадку відсутність підстав вважати, що позивачем було допущено повне нехтування та зневажання своїм статусом та посадою поліцейського, проявленим абсолютно безвідповідальним ставленням його до українського народу, якому він зобов`язаний служити, своїх службових обов`язків, підривання авторитету Національної поліції України в очах громадян шляхом проявлення слабкості замість мужності, переховування замість служити народу, та в очах поліцейських, які у воєнний час служать та спостерігають безпідставну відсутність на службі поліцейського, що підриває авторитетність керівництва поліції та самої служби в їх очах.

Суд прийшов до висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження висновки дисциплінарної комісії стосовно вчинення позивачем дисциплінарного проступку. Водночас, під час розгляду справи до суду не було надано та судом самостійно в рамках реалізації принципу офіційного з`ясування обставин у справі не встановлено доказів надання відповідачем під час проведення дисциплінарного провадження оцінки поважності причин відсутності позивача за місцем несення служби.

Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини 2 статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Інші, наведені у касаційній скарзі доводи та мотиви не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі, можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.

На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 жовтня 2024 року у справі № 520/5016/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та грошового забезпечення.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Е. Мацедонська

Судді О. А. Губська

Ж.М. Мельник-Томенко