Справа № 766/14050/24
Суддя: Булах Є. М.
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2024

05 листопада 2024 року Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Булах Є.М.,

справа №766/14050/24; провадження№2-а/766/369/24

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку письмового позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник за ордером, адвокат Мієнко Роман Володимирович (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 73040, м. Херсон, вул. Володимира Великого, 23/80) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)), Поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядовий поліції Матвійчук Ганна Петрівна (місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 03043, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

Вимоги позивача

21.08.2024 року представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, у якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №166474 від 04.08.2024 року, а провадження у справі закрити; поновити строк на звернення із позовом до суду; витребувати докази.

Позиція позивача

Позовні вимоги мотивовано тим, що 04.08.2024 року о 17-01 год. поліцейським 1 взводу 1 роти 2 батальйону УПП в Миколаївській області рядовим поліції Матвійчук Г.П. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серія ББА №166474, якою позивача визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн.

В оскаржуваній постанові вказано, що 04.08.2024 року о 17-01 год. позивач, керував транспортним засобом Volkswagen passat, днз НОМЕР_3 , в м. Миколаєві по вул. Погранична, 131, при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, тобто не мав права керувати таким транспортним засобом чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР та ч.ч. 4,10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух». Фіксація правопорушення здійснювалася на БК 474945 та БК 474676.

Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки є військовослужбовцем та до позбавлення права керування транспортним засобом (12.10.2023 року) використовував автомобіль для служби. 04.08.2024 близько 17-00 год. він разом з іншим військовослужбовцем НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України (в/ч НОМЕР_5 ) ОСОБА_2 рухалися у вищевказаному транспортному засобі у зв`язку із службовою необхідністю до відділу тилового забезпечення в/ч. За кермом знаходився та безпосередньо керував транспортним засобом саме ОСОБА_2 .

Відповідач, не вислухавши позивача та ОСОБА_2 , не переконавшись хто був за кермом автомобіля, склав оскаржувану постанову саме щодо позивача як власника транспортного засобу, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Додатково зауважив, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, в порядку визначеному статтями 268, 276, 278 КупАП, зокрема поліцейський не врахував пояснення позивача, не надав доказів на підтвердження вчинення інкримінованого правопорушення, не роз`яснив права та не склав попередньо протокол. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з указаним позовом.

Позиція відповідача

22.10.2024 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на підставі довіреності, подала відзив на адміністративний позов з додатком у вигляді DVD-R диска з відео-файлом.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що під час несення служби у Заводському районі м. Миколаєва, 04.08.2024 року біля буд. 131 по вул. Погранична було виявлено порушення ПДР, а саме водій транспортного засобу Volkswagen passat, днз НОМЕР_3 , рухався зі швидкістю 74 км/ год у населеному пункті, де дозволено рухатися зі швидкістю не більше 50 км/ год, чим перевищив максимальне обмеження швидкості на 24 км/ год. Швидкість руху вимірювалася приладом TRUCAM TC008348.

Зупинивши транспортний засіб поліцейські представилися, повідомили причину зупинки та суть скоєного правопорушення, встановлено особу водія, яким виявився ОСОБА_1 , позбавлений прав керування на підставі постанови Центрального районного суду м. Миколаєва №490/3840/23 від 12.10.2023.

Оцінивши докази у справі про адміністративне правопорушення за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, врахувавши значність вчиненого правопорушення, заслухавши пояснення позивача, Інспектор, керуючись законом та правосвідомістю, виніс оскаржувану постанову. Враховуючи викладене, інспектор діяв виключно в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, а постанова винесена з дотриманням всіх вимог, встановлених КУпАП та Інструкцією, тому представник просив відмовити в задоволенні позову.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Залучено співвідповідачем Департамент патрульної поліції. Призначено судове засідання на 22.10.2024 року.

У зв`язку із перебування головуючого у справі судді у нарадчій кімнаті з розгляду іншої кримінальної справи, судове засідання не відбулося, розгляд справи призначено на 30.10.2024 року.

У судовому засіданні 30.10.2024 допитано свідка ОСОБА_2 та оголошено перерву до 05.11.2024.

У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, адвокат Мієнко Р.М. подав клопотання про завершення розгляду справи у письмовому провадженні за наявними матеріалами. Позов просив задовольнити.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час слухання справи повідомлені належним чином, ОСОБА_3 діючи в інтересах відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, подала клопотання про розгляд справи без її участі. Просила відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у відзиві.

Інші відповідачі та їх представники у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлені у встановленому законом порядку. Будь-яких заяв/ клопотань про неможливість розгляду справи без їх участі не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Частиною 5 ст. 205 КАС України визначено, що у разі неявки позивача у судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи.

Якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта(ч.9 ст. 205 КАС України).

З урахуванням положень ст. 205 КАС України, належного повідомлення осіб, що не прибули у судове засідання та відсутності перешкод для розгляду справи у судовому засіданні без сторін, суд постановляє ухвалу про розгляд справи у письмовому провадженні без участі сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду із позовом.

В прохальній частині позовної заяви представник позивача клопоче поновити йому строк звернення до суду з підстав того, що у період з 04.08.2024 року по 17.08.2024 року позивач як військовослужбовець був неодноразово задіяний для виконання бойових завдань, пов`язаних із захистом Батьківщини та не мав можливості своєчасно оскаржити постанову та звернутися за правовою допомогою.

Вирішуючи питання про поновлення процесуального строку позивачу на звернення до суду із позовом, суд зазначає наступне.

Строки звернення до суду визначенні ст. 122 КАС України. Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим кодексом, або іншими Законами.

Згідно до ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення(постанови), а щодо рішень(постанов) у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

З урахуванням положень ст.ст. 122,123 КАС України, обов`язок доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду покладений на позивача.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Оцінюючи обставини, що перешкоджали реалізації процесуального права на звернення до суду, на які позивач посилається як на поважні, суд виходить з оцінки та аналізу наведених у заяві доводів і з того, чи мав скаржник за таких обставин можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду.

Рішенням Європейського Суду з прав людини по справі «Іліан проти Туреччини» встановлено, що правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звернути увагу на обставини справи.

Суд, за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Виходячи із обставин, викладених вище, суд дійшов висновку, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку звернення до суду є обґрунтованими, а тому суд визнає їх поважними, з огляду на що поновлює пропущений позивачем строк на оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Обставини встановлені судом.

04.08.2024 року ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400, 00 грн.

У постанові серії ББА №166474 від 04.08.2024 року, винесеній відносно позивача, зазначено, що 04.08.2024 року о 17-01 год. позивач, керував транспортним засобом Volkswagen passat, днз НОМЕР_3 , в м. Миколаєві по вул. Погранична, 131, при цьому був позбавлений права керування транспортним засобом строком на 1 рік, тобто не мав права керувати таким транспортним засобом чим порушив п.п. 2.1 (а) ПДР та ч.ч. 4,10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух». Відомості про засіб фіксації правопорушення БК 474945 та БК 474676.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 12.10.2023 року у справі №490/3840/23 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

За даними ЄДРСР постанова набрала законної сили 04.01.2024 року.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_2 повідомив, що разом з позивачем є військовослужбовцями. 04.08.2024 року став свідком притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та складення оскаржуваної постанови. Повідомив, що власником автомобіля Volkswagen passat, днз НОМЕР_3 є саме позивач. Однак, оскільки у жовтні 2023 року позивача на підставі постанови суду позбавлено прав керування транспортним засобом, а у зв`язку зі службовою необхідністю військовослужбовці часто використовують власний транспорт, свідок 04.08.2024 року, маючи водійське посвідчення керував автомобілем позивача. Останній був пасажиром. Після зупинення автомобіля працівникам поліції, свідок намагався пояснити, що за кермом перебував саме він, однак його ніхто не вислухав, прийняти пояснення відмовилися, а склали оскаржувану постанову щодо позивача ОСОБА_1 .

З відео файлу, долученого відповідачем до відзиву на позовну заяву, встановлюється процедура розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 , зафіксована на БК 474945. В той же час, з долученого відеозапису неможливо однозначно ідентифікувати особу, яка перебувала за кермом автомобіля Volkswagen passat, днз НОМЕР_3 . Особисті дані водія встановлюються лише зі слів поліцейського і зі змісту оскаржуваної постанови.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

На підставі статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Статтями 72-79 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За правилами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази - не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 року «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» - орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частині 4 статті 129 Конституції України принципу змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов`язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Суд при розгляді даної категорії адміністративних справ перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови та її поважність згідно з вимогами пункту 3 частини 1 статті 293 КУпАП.

Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Отже, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за частиною 4 статті 126 КУпАП.

Згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За частиною четвертою статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, в тому числі якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 ПДР України визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За вимогами п.п. 2.1.а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Приписами статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до положень частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У випадках, передбачених частинами першою та другою статті 258 КУпАП, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.

Відповідно до вимог статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Згідно зі статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Досліджений судом диск із відеозаписами, наданий відповідачем на підтвердження правомірності прийняття оскаржуваної постанови, не може бути прийнятий в якості доказу, оскільки є такими, що не фіксує ні адміністративного правопорушення ні особу, яка його вчинила.

Як встановлено судом, на відеофайлі зафіксовано лише процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення за фактом його ймовірного вчинення, а тому, з урахуванням показів свідка ОСОБА_2 , відсутні будь-які беззаперечні докази на підтвердження того, що саме ОСОБА_1 керував транспортним засобом немаючи на те прав, чим вчинив інкриміноване йому порушення п.п. 2.1 (а) ПДР та ч.ч. 4,10 ст. 15 ЗУ «Про дорожній рух», що тягне за собою адміністративну відповідальність передбачену ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Суд звертає увагу на те, що процесуальний обов`язок щодо доказування правомірності винесення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності відповідно до положень діючого процесуального законодавства покладено на відповідача.

Суд вважає, що обвинувачення не може ґрунтуватися лише на обставинах, викладених суб`єктом владних повноважень в постанові, тобто в своєму рішенні, про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Ст. 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На думку суду, відповідач не надав беззаперечних доказів, які б підтвердили наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП.

Враховуючи, що відповідачами не доведено вину позивача у вчиненні інкримінованого йому адміністративного проступку, суд вважає, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами обґрунтованості прийнятого ним рішення та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування оскаржуваної постанови та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Верховний суд у постанові від 17.09.2020 року у справі №742/2298/17 дійшов висновку, що належним відповідачем у справах про скасування постанов про накладення адміністративне правопорушення є орган, який таке стягнення застосував, а не конкретна посадова особа вказаного органу.

Відповідні інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями ст. 222 КУпАП покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративне правопорушення.

У зв`язку з викладеним, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та Поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядового поліції ОСОБА_4 як такий, що заявлено до неналежних відповідачів.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6, 9, 14, 72, 74, 76, 90, 241-246, 255, 268, 271, 286, 295 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) строк звернення до суду із позовом.

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник за ордером, адвокат Мієнко Роман Володимирович (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 73040, м. Херсон, вул. Володимира Великого, 23/80) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)), Поліцейський взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядовий поліції Матвійчук Ганна Петрівна (місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 03043, м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу задовольнити частково.

Постанову серії ББА №166474 від 04.08.2024 року про притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400,00 грн. скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП закрити.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє представник за ордером, адвокат Мієнко Роман Володимирович (РНОКПП: НОМЕР_2 , місцезнаходження: 73040, м. Херсон, вул. Володимира Великого, 23/80) до Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (, місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)), Поліцейського взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області рядового поліції Матвійчук Ганна Петрівна (місцезнаходження: 54056, м. Миколаїв, вул. Новозаводська, 1Б(1Б/1)) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України.

Згідно ч. 4 ст. 250 КАС України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, ухвалення рішення, винесеного у письмовому провадженні, суд підписує рішення без його проголошення.

Дата складання повного тексту рішення 05.11.2024 року.

СуддяЄ. М. Булах