Справа № 620/18100/23
Суддя: Кучма Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Кучми А.Ю.,

суддів Безименної Н.В., Бєлової Л.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року (м. Чернігів, дата складання повного тексту - 21.06.2024) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.06.2023 № 74 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 травня 2023 року № 910 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу період перебування на групі інвалідності, а саме, з 19.09.1995 по 01.02.2001.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу період перебування позивача на групі інвалідності при розгляді заяви про призначення пенсії за віком.

Відповідач позов не визнав, подав відзив в якому зазначив, що відсутні підстав для врахування спірного періоду при ляді заяви про призначення пенсії за віком.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 травня 2023 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.06.2023 № 74 було відмовлено в призначенні пенсії.

З поданих суду доказів убачається, що 12 листопада 1994 року о 12 годині стався нещасний випадок на виробництві КПСП «Городинське», на якому працював позивач, внаслідок якого він отримав трудове каліцтво, що підтверджується копією акту про нещасний випадок на виробництві.

19 вересня 1995 року Чернігівською травматологічною міжрайонною МСЕК позивачу встановлено III (третю) групу інвалідності до 01 жовтня 1996 року, причина інвалідності - «трудове каліцтво». Також, визначено ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 40% з 12.11.1994 по 01.10.1996.

За результатами чергового переогляду травматологічною МСЕК 10 жовтня 1996 року III (третю) групу інвалідності змінена не була до 01 листопада 1997 року, причина інвалідності - «трудове каліцтво». Також, не змінено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 10.10.1996 по 01.11.1997.

За результатами чергового переогляду травматологічною МСЕК 10 грудня 1997 року III (третю) групу інвалідності не змінена до 01 січня 1999 року, причина інвалідності - «трудове каліцтво». Також, не змінено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 01.11.1997 по 01.01.1999.

За результатами чергового переогляду травматологічною МСЕК 26 січня 1999 року III (третю) групу інвалідності не змінена до 01 лютого 2001 року, причина інвалідності - «трудове каліцтво». Також, не змінено ступінь втрати професійної працездатності - 40% з 01.01.1999 по 01.02.2001.

Отже, у період з 19 вересня 1995 року по 01 лютого 2001 року, позивач перебував на групі інвалідності в зв`язку з нещасним випадком на виробництві. У зв`язку з чим йому була призначена та виплачувалась пенсія по інвалідності.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області дійшло висновку про відсутність права на призначення пенсії за віком відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 30 років. Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області вважає, що страховий стаж позивача для обчислення розміру пенсії за віком становить 27 років 10 місяців 22 дні.

Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та протиправним не зарахування спірного періоду до страхового стажу, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на зарахування часу знаходження на інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві з 19.09.1995 по 01.02.2001 до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058).

Частиною першою статті 9 Закону №1058 встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу від 20 років.

Відповідно до п.3 ст.26 Закону право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу - 15 років.

Відповідно до абзацу 2 частини 4 ст. 26 Закону 1058 наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно з абз. 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійні страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за яких щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Відповідно до частиною 5 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах (статті 13 і 14).

Згідно з ч. 4 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи для призначення пенсії за віком, а також до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і в пільгових розмірах у порядку, встановленому законом.

Зазначеними вище нормами законів передбачено, що перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві зараховується до страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Враховуючи вищевикладені приписи норм чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на підставі абз. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ч. 5 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ч. 4 ст. 9 Закону України «Про охорону праці» позивач має право на зарахування часу знаходження на інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві з 19.09.1995 по 01.02.2001 до страхового стажу для призначення пенсії за віком, тому незарахування такого стажу є протиправним, що вказує на необґрунтованість рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 06.06.2023 № 74 та наявність підстав для його скасування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 29 травня 2023 року № 910 про призначення пенсії за віком та зарахувати до страхового стажу період його перебування на групі інвалідності в зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328, 329 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 25.11.2024.

Головуючий суддя: А.Ю. Кучма

Н.В. Безименна

Л.В. Бєлова