Справа № 340/1514/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 340/1514/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року (суддя Науменко В.В.) у справі №340/1514/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-

встановиВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірним та скасувати:

наказ №11 від 11.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_2 , зокрема щодо: виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини: з 11 січня 2023року: п.4.8. молодшого сержанта ОСОБА_2 номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ;

наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №24-РС від 20.02.2023р. та наказ №55 від 24.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині що стосується ОСОБА_2 , зокрема щодо: увільнення від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі: молодшого сержанта ОСОБА_2 , номера обслуги 2 механізованого відділення З механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив частину 11 січня 2023року.

В обгрунтування заявлених вимог посилалась на те, що з 06.01.2023р. син позивачки ОСОБА_2 , який перебував в зоні проведення бойових дій, а саме в м. Бахмут, Донецької області, безвісно зник. Командуванням військової частини НОМЕР_1 було виключено з усіх видів забезпечення військовослужбовця за самовільне залишення частини. Згодом увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду. Стверджувала, що винесення відповідачами протиправних наказів №11 від 11.01.2023р.,

№55 від 24.02.2023р. та №24-РС від 20.02.2023р. порушує права та інтереси позивачки (право на отримання щомісячних виплат грошового забезпечення, відповідно до ч.6 ст. 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2016 р. № 884).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції дійшов таких висновків.

Суд зазначив про відсутність права вимоги позивачки за цим позовом, оскільки накази, що є предметом спору, фактично є індивідуально-правовими актами, що видані відносно ОСОБА_2 та стосуються його прав та інтересів, а відтак можуть бути оскаржені безпосередньо особою, права якої та інтереси вони порушують.

Суд дійшов висновку про те, що позивачкою не доведено заявлені вимоги в той час, як відповідачем надано докази правомірності оскаржуваних наказів.

Не погодившись з рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обгрунтована тими обставинами, які визначені як підстави заявленого позову та яким, за позицією позивачки, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки.

Перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що з 19.08.2022 року молодшого сержанта ОСОБА_2 було призначено сержантом резерву запасної роти військової частини НОМЕР_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 , зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

Наказом №11 від 11.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_2 з 11 січня 2023 року виключено з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням військової частини НОМЕР_1 (а.с. 42).

Наказом №55 від 24.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) ОСОБА_2 увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі: молодшого сержанта ОСОБА_2 , номера обслуги 2 механізованого відділення З механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив частину 11 січня 2023 року (а.с. 17).

Не погоджуючись з вказаними наказами, позивачка звернулася з позовом до суду.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Стосовно права позивачки на звернення з цим позовом до суду.

Відповідно до ч.6 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Отже, позивачка, яка стверджуючи про те, що її син, перебуваючи в зоні бойових дій, безвісно зник, вказувала на те, що оскаржуваними наказами вона фактично позбавлена можливості отримувати грошове забезпечення, безперечно має право вимоги за цим позовом, оскільки оскаржувані накази стосуються її права, передбаченого ч.6 ст.9 вказаного Закону.

Стосовно правомірності оскаржуваних наказів.

Судом встановлено, що фактичною підставою для видання вказаних наказів стала позиція відповідача про самовільне залишення сином позивачки військової частини. На підтвердження вказаної позиції відповідачем надано наказ про призначення службового розслідування, акт службового розслідування, наказ про затвердження результатів службового розслідування. Результатами проведеного службового розслідування встановлено факт самовільного залишення військовослужбовцем ОСОБА_2 військової частини. Такий факт встановлено виходячи з пояснень свідка, який зазначив, що ОСОБА_2 та інший військовослужбовець, без наказу командира, сіли в автомобіль і поїхали в сторону Бахмуту і після цього на зв`язок не виходили.

За результатами службового розслідування на ОСОБА_2 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «суворої догани», хоча в мотивувальній частині Акту службового розслідування зазначено, що його дії підпадають під відповідальність згідно статті 407 Кримінального кодексу України.

Оскаржуваним наказом №11 від 11.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині): виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини: з 11 січня 2023року: п.4.8. молодшого сержанта ОСОБА_2 номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 .

У свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №24-РС від 20.02.2023р. та наказом №55 від 24.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині): увільнено від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі: молодшого сержанта ОСОБА_2 , номера обслуги 2 механізованого відділення З механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив частину 11 січня 2023року.

Надаючи оцінку вказаним наказам суд виходить з такого.

Самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем є кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена ст.407 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба призупиняється для військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України та інших військових формувань або добровільно здалися в полон, якщо інше не визначено законодавством.

Початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини, поданих відповідно до частини п`ятої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, та/або заяви, повідомлення начальника відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про вчинене кримінальне правопорушення. Підставою для призупинення військової служби є отримання військовою частиною письмового повідомлення правоохоронного органу про внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального правопорушення (витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань).

Військовослужбовці, військову службу яких призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Порядок призупинення та продовження військової служби визначається положеннями про проходження військової служби.

Відповідно до п.14) п.116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008:

144-1. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

144-2. Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, звільняються з посад та вважаються такими, що не виконують (не несуть) обов`язків військової служби. Контракт про проходження військової служби, а також виплата грошового та здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення таким військовослужбовцям призупиняються.

Час призупинення військової служби військовослужбовцям не зараховується до строку військової служби, вислуги у військовому званні та до вислуги років для виплати надбавки за вислугу років і призначення пенсії. На них не поширюються пільги та соціальні гарантії, встановлені законодавством для військовослужбовців.

Військовослужбовці, військову службу яким призупинено, не входять до чисельності Збройних Сил України.

144-3. Звільнення з посад військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється командирами (начальниками) військових частин наказами по особовому складу.

Звільнення з посад військовослужбовців, призначених на посади Президентом України, військову службу яким призупинено, здійснюється Президентом України.

У разі відсутності повноважень щодо звільнення з посади військовослужбовця, військову службу якого призупинено, командир (начальник) військової частини подає витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань безпосередньо посадовій особі, яка має таке право, для видання наказу по особовому складу.

Наказ по особовому складу доводиться до військової частини та інших посадових осіб у порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Командир (начальник) військової частини на підставі наказу по особовому складу про звільнення військовослужбовця, військову службу якого призупинено, з посади:

видає наказ по стройовій частині про призупинення виплати грошового і здійснення продовольчого, речового, інших видів забезпечення військовослужбовця та виключення його із списків особового складу військової частини;

організовує внесення запису до примірника контракту, що зберігається в особовій справі військовослужбовця, про призупинення дії контракту;

надсилає витяг із наказу та облікові документи військовослужбовця до органу військового управління, визначеного Міністерством оборони України.

Облік військовослужбовців, військову службу яким призупинено, здійснюється в порядку, визначеному Міністерством оборони України.

Відповідно до пп.6 п.1.5 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009,

для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються:

заяви, повідомлення командирів (начальників) військових частин про вчинення кримінальних правопорушень - на військовослужбовців, які самовільно залишили військові частини або місця служби, дезертирували із Збройних Сил України або добровільно здалися у полон;

Отже, виключення з усіх видів забезпечення (як то зазначено в наказі №11), звільнення з посади (як то передбачено в наказах №24-РС від 20.02.2023р., №55 від 24.02.2023р.) може мати місце у випадку призупинення військової служби, а початком призупинення військової служби є день внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на підставі поданої заяви (повідомлення).

Доказів того, що командуванням військової частини була подана така заява (повідомлення) про самовільне залишення ОСОБА_2 військової частини, відповідачем суду не надано.

Натомість, в матеріалах справи наявний Витяг з ЄРДС відповідно до якого зареєстровано кримінальне провадження за фактом безвісно зниклого військовослужбовця ОСОБА_2 .

З цих підстав суд вважає не доведеним відповідачем правомірності підстав для прийняття оскаржуваних наказів.

Відповідно до п.15 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 року №260, військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.

Тобто, положення вказаного Порядку, на які посилається відповідач в матеріалах службового розслідування, передбачають не виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, які самовільно залишити військова частину.

Але, положення Порядку №260 по-перше: не вказують на те, що при встановлені факту самовільного залишення військової частини, з метою припинення виплати грошового забезпечення, відсутня необхідність звернення у встановленому порядку із заявою (повідомленням) до правоохоронних органів про такий факт. По-друге, в Порядку №260 йдеться про не виплату грошового забезпечення, а не про виключення військовослужбовця з усіх видів забезпечення, як про те зазначено в оскаржуваному наказі №11.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що відповідачами не було дотримано визначено порядку зупинення військової служби військовослужбовця ОСОБА_2 та, як наслідок, припинення виплати йому грошового забезпечення, що призвело до прийняття необгрунтованих оскаржуваних наказів.

З цих підстав суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст.317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2024 року у справі №340/1514/24 скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Наказ №11 від 11.01.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині, що стосується ОСОБА_2 , щодо: виключення з усіх видів забезпечення у зв`язку з самовільним залишенням частини: з 11 січня 2023року: п.4.8. молодшого сержанта ОСОБА_2 номера обслуги 2 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 визнати неправомірним та скасувати.

Наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) №24-РС від 20.02.2023р. та наказ №55 від 24.02.2023р. командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) в частині що стосується ОСОБА_2 щодо: увільнення від займаних посад і зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 , як військовослужбовця, що відсутній понад десять діб, до повернення у військову частину, або до дня набрання чинності рішенням суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення померлим, або до дня набрання законної сили вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі: молодшого сержанта ОСОБА_2 , номера обслуги 2 механізованого відділення З механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , який самовільно залишив частину 11 січня 2023року визнати неправомірним та скасувати.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повне судове рішення складено 25.11.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк