Справа № 480/3958/24
Суддя: І.Г. Шевченко
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2024 р. Справа № 480/3958/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Шевченко І.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) через представника звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань (далі - відповідач, ДУ «Сумський слідчий ізолятор»), в якій просив:
1) визнати протиправним та скасувати рішення комісії ДУ "Сумський слідчий ізолятор" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених, оформлене протоколом №1 від 05 лютого 2024 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в представленні до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк;
2) зобов`язати комісію ДУ "Сумський слідчий ізолятор" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення, заміни невідбутої частини покарання біль м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених повторно здійснити розгляд питання щодо можливості представлення засудженого ОСОБА_1 до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.
Свої вимоги мотивував тим, що прийняте відповідачем рішення є протиправним, оскільки ДУ "Сумський слідчий ізолятор» не дотримано вимог Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року №294/5 (далі - Порядок визначення ступеня виправлення засудженого), та Методики визначення ступеня виправлення засудженого. Зокрема:
- всупереч вимогам Порядку визначення ступеня виправлення засудженого відповідач не попередив позивача про час проведення засідання комісії щодо заміни йому покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк,
- працівники установи, які відповідальні за соціально-виховну роботу із засудженими, будь-якої індивідуальної програми соціально-виховної роботи щодо засудженого ОСОБА_1 не здійснювали,
- Порядком визначення ступеня виправлення засудженого регламентовано форму і порядок ведення індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого, який (індивідуальний план) складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Наявний у ОСОБА_1 саморобний примірник індивідуального плану не містить підпису начальника відділення СПС і відміток про результати реалізації заходів індивідуального плану. Більше того, із відповіді на адвокатський запит вбачається, що у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» посади начальника відділення СПС із засудженими до довічного позбавлення волі взагалі не передбачено.
Ухвалою суду від 20.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. При цьому, цією ухвалою позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову до суду, а у відповідача витребувано додаткові докази у справі.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (а.с.38-42), в якому просив відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.
Із можливих 64 балів відповідно до вимог Порядку визначення ступеня виправлення засудженого позивач набрав 44 бали.
Щодо посилань позивача на порушення ведення індивідуального плану виправлення та ресоціалізації засудженого, визначеного Порядком визначення ступеня виправлення засудженого, відповідач вказав, що з огляду на положення п.9 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, відповідач не зобов`язаний проводити індивідуальну роботу з позивачем. Обов`язком відповідача є перевіряти стан виконання плану з боку заступника начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи. Оскільки індивідуальний план особисто розроблений позивачем 26.02.2024 відповідні відмітки про контроль за ходом його виконання потребує зробити у строк до 26.08.2024.
Тому доводи позивача про відсутність балів є безпідставними, оскільки даний план на момент проведення засідання комісії 05.02.2024 був нещодавно складений (26.02.2024) та нереалізованим саме позивачем, оскільки даний план є його особистим мотиваційним планом, який передбачає пункти ресоціалізації у майбутньому.
Щодо посади начальника СПС, то в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» згідно штату відділу соціально-психологічної служби державної установи «Сумський слідчий ізолятор» (копія додається) передбачена посада начальника відділення соціально-виховної та психологічної роботи. Відповідно до посадової інструкції начальника відділення соціально-психологічної служби відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Сумський слідчий ізолятор», затвердженої 01.06.2023, пунктом 2 передбачені завдання та обов`язки, які стосуються виключно засуджених до позбавлення волі відділення з господарського обслуговування. Отже, відповідно до посадової інструкції слідує, що до функціональних обов`язків начальника СПС не входить робота із засудженими до довічного позбавлення волі.
Також відповідач заперечував проти посилань позивача на те, що ОСОБА_1 всупереч Методики визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року №294/5, не був ознайомлений з рішенням відповідача про відмову в можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк засудженого. Так, відповідач вказав, що в особовій справі позивача томі №19 на сторінці 18 міститься витяг з протоколу засідання комісії з питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст. 82 КК України № 1 від 05.02.2024, де внизу справа міститься особистий підпис ОСОБА_1 після слова «ОЗНАЙОМЛЕНИЙ», що доводить факт ознайомлення позивача під особистий підпис з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, який долучений до його особової справи. Таким чином, відповідачем не допущено порушень норм абзацу третього пункту 6 розділу VI наказу Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5.
Відповідач також не погоджується з твердженнями позивача про відсутність у останнього стягнень згідно характеристики, затвердженої виконуючим обов`язки начальника державної установи «Сумський слідчий ізолятор» - начальника арештного дому ОСОБА_2 від 02.02.2024. Так, відповідно до інформації, яка міститься у вказаній характеристиці на стор. 1 зазначено, що «23.10.2007 повернувся до державної установи «Сумський слідчий ізолятор». За період знаходження в установі зарекомендував себе негативно, при проведенні заходів режимного, профілактично-виховного характеру порушував вимоги розпорядку дня та режиму тримання, за що мав 1 дисциплінарне стягнення. 13.09.2008 направлений для відбування покарання до ВК-56 Сумської області. За період знаходження в установі зарекомендував себе негативно, при проведенні заходів режимного, профілактично-виховного характеру порушував вимоги розпорядку дня та режиму тримання, за що мав 3 дисциплінарні стягнення». Отже, як видно з характеристики позивача у період 2007-2008 років він мав 4 дисциплінарні стягнення, що вплинуло на оцінювання в бік «0».
Також відмітив у відзиві про посилання позивача щодо не залучення останнього адміністрацією відповідача до робіт з благоустрою, а саме ДУ «Сумський слідчий ізолятор» забезпечує залучення до суспільно-корисної праці в межах її території виключно осіб, узятих під варту та засуджених відділення з господарського обслуговування, що регламентовано законодавством про попереднє ув`язнення та на неї не розповсюджується дія норм кримінально- виконавчого законодавства в частині обов`язку працевлаштування засуджених до довічного позбавлення волі. Разом з тим, позивач наразі рахується за державною установою «Роменська виправна колонія (№ 56)», яка має змогу працевлаштувати позивача. Отже, позивач не позбавлений права на працевлаштування та може його реалізувати.
Представник відповідача, у свою чергу, подав до суду відповідь на відзив, в якому просив позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідач у відзиві не спростовував фактів протиправного прийняття оскаржуваного рішення і допущення суттєвих порушень вимог нормативно-правових актів. Зокрема, відмітив, що будь-які твердження відповідача щодо не настання часу складення індивідуального плану виправлення і ресоціалізації ОСОБА_1 не є слушними оскільки відповідно до вимог Кримінально-виконавчого Кодексу України соціально-виховна робота із засудженими повинна бути безперервною і здійснюватися постійно під час відбування засудженими покарання у пенітенціарній установі. Така робота спрямована на формування та закріплення в засуджених прагнення до заняття суспільно корисною діяльністю, сумлінного ставлення до праці, дотримання вимог законів та інших прийнятих у суспільстві правил поведінки, підвищення їх загальноосвітнього і культурного рівнів і не може носити періодичний характер.
Наголосив, що штатним розписом у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» відсутня посада начальника відділення СПС із засудженими до довічного позбавлення волі, а такою роботою фактично займаються неуповноважені службові особи слідчого ізолятора.
Будь-яких виключень порядку проведення роботи із ресоціалізації і стану виправлення засуджених саме у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» чинними нормативно-правовими актами, у тому числі Порядком визначення ступеня виправлення засудженого не визначено.
Ухвалами суду від 11.07.2024 та від 26.07.2024 у відповідача витребовувалися додаткові докази у справі та пояснення, на виконання вимог яких запитувані докази та додаткові пояснення відповідачем були надані.

Так, у поясненнях представник ДУ «Сумський слідчий ізолятор» вказав, що Інструкція про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.06.2012 № 847/5, в редакції від 18.07.2023 передбачає, що засідання комісії оформлюється протоколом засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 Кримінального кодексу України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом У країни «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі», переведення засуджених на підставах, установлених статтями 10, 50, 57, 93,- 101, 147, 151-1 КВК України, який підписується головою, членами комісії та секретарем комісії. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.

Окрім того, відповідно до Розділу V «Порядок роботи комісії» Положення про комісію державної установи «Сумський слідчий ізолятор» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання та помилування, затвердженого наказом ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 27.01.2022 № 12/0Д-22, на стор. 4-5 пунктами 1-7 не передбачено обов`язку з боку відповідача повідомляти позивача під його підпис про засідання комісії та розгляд питання про заміну позивачу покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк (а.с.73-74).

Дослідивши наявні матеріали справи, заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Сторонами визнається та це підтверджено матеріалами справи, в т.ч. з відзиву на позовну заяву (а.с.12, 14, 16-19, 28, 38-42, 45-45зворот, 75-76), що ОСОБА_1 засуджений 14.06.2007 Апеляційним судом Сумської області до довічного позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому майна та станом на час виникнення спірних правовідносин тимчасово згідно відповідних ухвал суду залишений в ДУ «Сумський слідчий ізолятор» та станом на час виникнення спірних правовідносин позивач відбув більше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Згідно наказу ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 25.01.2022 №45/АГ-22 "Про створення комісії щодо розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених" було затверджено склад такої комісії згідно додатку до наказу (а.с.83-84). Зокрема, до складу комісії по розгляду матеріалів на умовно-дострокове звільнення, переведення у виправну колонію мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, помилування та встановлення адміністративного нагляду за засудженими, що відбувають покарання у відділенні з господарського обслуговування ДУ «Сумський слідчий ізолятор» входять:

голова комісії - начальник ДУ «Сумський слідчий ізолятор» - начальник арештного дому полковник внутрішньої служби ОСОБА_3 ,

заступник голови - заступник начальника СІЗО з режиму, охорони та оперативної роботи ДУ «Сумський слідчий ізолятор» підполковник внутрішньої служби ОСОБА_4 ,

члени комісії:

заступник начальника СІЗО із соціально-виховної та психологічної роботи-начальник відділу соціально-виховної та психологічної роботи державної установи «Сумський слідчий ізолятор» капітан внутрішньої служби ОСОБА_5 ,

заступник начальника СІЗО з інтендантського та комунально- побутового забезпечення - начальник відділу інтендантського та господарського забезпечення державної установи «Сумський слідчий ізолятор» підполковник внутрішньої служби ОСОБА_6 ,

начальник відділу режиму і охорони державної установи «Сумський слідчий ізолятор» майор внутрішньої служби Душин Андрій. Миколайович,

начальник оперативного відділу ДУ «Сумський слідчий ізолятор» капітан внутрішньої служби ОСОБА_7 ,

секретар - начальник відділу по контролю за виконанням судових рішень ДУ «Сумський слідчий ізолятор» майор внутрішньої служби ОСОБА_8 .

Наказом ДУ «Сумський слідчий ізолятор» від 27.01.2022 №12/ОД-22 затверджено Положення про комісію ДУ «Сумський слідчий ізолятор» Положення про комісію ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання та помилування (а.с.77-82).

05.02.2024 відбулося засідання вказаної Комісії ДУ «Сумський слідчий ізолятор», на якому вирішувалося, крім іншого, питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 Кримінального кодексу України до засудженого ОСОБА_1 .

Зі змісту протоколу №1 засідання Комісії від 02.12.2022 вбачається, що на засіданні були присутні:

Голова комісії - Ігор Яковлєв та члени комісії: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Згідно із протоколом ОСОБА_5 доповів, що за період знаходження, зокрема, з 07.12.2019 в установі ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо, при проведенні заходів режимного профілактично-виховного характеру вимоги розпорядку дня та режиму тримання не порушував. Стягнень не мав. До роботи не залучався. Адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. Не працевлаштований. З представниками адміністрації Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» поводиться ввічливо та коректно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених не приймає. Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, чигає періодичну та художню літературу. Дотримується правил особистої гігієни та санітарії, має охайний зовнішній вигляд. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки та передачі. Вимоги пожежної безпеки не порушує. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Вину у скоєних злочинах визнав частково. Виконавчі листи щодо відшкодування збитків, завданих злочином, до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» не надходили (а.с.14,75).

Враховуючи викладене, за висновком доповідача ОСОБА_5 засуджений ОСОБА_1 за час відбуття покарання не став на шлях виправлення, тому застосування ст. 82 КК України є недоцільним.

На цьому засіданні вирішувалось також питання щодо застосування умовно-дострокового звільнення згідно із ст. 81 КК України стосовно іншого засудженого, відносно якого цим же доповідачем ОСОБА_5 зроблено висновок про доцільність застосування до цього засудженого ст. 81 КК України.

За результатом голосування по вказаним двом питанням, комісією проголосовано таким чином: "за" - 0 голосів, "проти" - 6 голосів, "утрималось" - 0 голосів.

Засідання Комісії оформлене протоколом №1 від 05.02.2024 (а.с.14, 75-76).

Позивачу було надано до ознайомлення витяг з протоколу №1 від 05.02.2024, відповідно до якого комісією постановлено відмовити позивачу в заміні невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК України, що підтверджується його підписом на витязі з протоколу засідання Комісії (а.с.45зворот).

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи праву оцінку спірним відносинам, суд виходить з наступного.

Статтею 3 Конституції України установлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Кримінальний кодекс України від 5 квітня 2001 року № 2341-III (далі - КК України) має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (ч.1 ст. КК України).

Відповідно до частин 1-5 статті 82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

У разі заміни невідбутої частини основного покарання більш м`яким засудженого може бути звільнено також і від додаткового покарання у виді позбавлення права займати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива після фактичного відбуття засудженим:

1) не менше третини строку покарання, призначеного судом за кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за необережний тяжкий злочин;

2) не менше половини строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин або кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона була засуджена до позбавлення волі;

3) не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і вчинила нове умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань, правовий статус засуджених, гарантії захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків тощо врегульовано кримінально - виконавчим законодавством України, в тому числі, Кримінально - виконавчим кодексом України від 11.07.2003 року № 1129-IV (далі - КВК України).

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними (ч.2 ст.1 КВК України).

Згідно з частиною 3 статті 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Відповідно до частини 12 статті 154 КВК України разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі.

Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації.

Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, д о д а т к о в о до п о д а н н я щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань (ч.13 ст. 154 КВК України).

Такі Порядок визначення ступеня виправлення засудженого, Методику визначення ступеня виправлення засудженого та Форму індивідуального плану виправлення та ресоціалізації було затверджено наказом Міністерством юстиції України №294/5 від 19.01.2023, норми яких кореспондуються з зазначеними вище приписами КВК України.

Так, зокрема, відповідно до п. 9 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого, Методику визначення ступеня виправлення засудженого затвердженого наказом Міністерством юстиції України №294/5 від 19.01.2023 засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Крім того, особливість розгляду питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України) передбачено розділом VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5 (далі - Інструкція № 847/5, у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Ця Інструкція регламентує діяльність відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів з питань приймання до установ (СІЗО), обліку, переміщення під вартою (конвоювання) засуджених (осіб, які тримаються під вартою), звільнення їх з установ (СІЗО) та з інших питань, пов`язаних з виконанням вироків судів та інших судових рішень (п.1 розділу І).

Так, відповідно до п. 1 розділу VI Інструкції № 847/5 ( тут і далі - в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) в установі (СІЗО) створюється комісія, яка розглядає питання про подання серед іншого до суду - матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі».

Згідно пункту 2 розділу VI Інструкції № 847/5 до складу комісії входять: голова комісії - начальник установи (СІЗО); члени комісії - перший заступник та заступники начальника установи (СІЗО), начальник оперативного підрозділу, начальник відділу нагляду і безпеки (відділу режиму і охорони), начальник медичної частини (фельдшерського пункту, лікарняного закладу) та начальник підрозділу, який є секретарем комісії. До складу комісії також можуть включатися за їх згодою керівники загальноосвітніх та професійно-технічних навчальних закладів при установі, представники методично-виховної ради установи (педагогічної ради) та члени спостережної комісії, які здійснюють організацію громадського контролю за дотриманням прав і законних інтересів засуджених під час виконання кримінальних покарань.

Для розгляду питань про подання до суду матеріалів щодо можливості представлення засуджених до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким до складу комісії включається представник уповноваженого органу з питань пробації.

Згідно з пунктами 3 - 5 розділу VI Інструкції № 847/5 за три місяці до розгляду матеріалів на засіданні комісії підрозділ складає списки засуджених, які надаються для організації роботи з підготовки матеріалів заступнику начальника установи (СІЗО) із соціально-виховної та психологічної роботи, начальнику оперативного підрозділу, начальнику відділу нагляду і безпеки установи (відділу режиму і охорони СІЗО), начальнику медичної частини (фельдшерського пункту, лікарняного закладу).

Засідання комісії відбуваються у визначеному для цього приміщенні установи (СІЗО) в присутності засудженого.

Засідання комісії проводяться не менше двох разів на місяць. Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні. У разі рівного розподілу голосів голос голови комісії є вирішальним.

Пунктом 6 розділу 6 Інструкції № 847/5 визначено, що засідання комісії оформлюється протоколом засідання комісії з розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (статті 81, 107 КК України), заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (стаття 82 КК України), встановлення адміністративного нагляду згідно із Законом України "Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі", переведення засуджених на підставах, установлених статтями 10, 50, 57, 93, 101, 147, 151-1 КВК України (додаток 17), який підписується головою, членами комісії та секретарем комісії. Рішення комісії оголошується засудженому під особистий підпис на витязі з протоколу, який долучається до його особової справи.

При розгляді питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким на засіданні комісії обговорюється та розглядається висновок щодо ступеня виправлення засудженого, форма якого передбачена Методикою визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 117/39173, а також матеріали, які були використані для його підготовки та складення.

У разі прийняття рішення про відмову в можливості представлення засудженого до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким засуджений ознайомлюється під особистий підпис з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, який долучається до його особової справи.

Обґрунтовуючи свою позицію та посилаючись, у тому числі, на вказані норми, позивач та його представник наполягають на тому, що відповідач не повідомив позивача про час проведення засідання комісії 05.02.2024. Однак, суд зауважує, що зазначеними вище нормами не визначено порядку завчасного повідомлення засудженого про розгляд питання щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Поряд з цим, системний аналіз вказаних норм свідчить, що для дотримання гарантій засудженого під час розгляду питання щодо застосування заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким таке питання має вирішуватися на засіданні комісії саме у п р и с у т н о с т і з а с у д ж е н о г о та якому, в обов`язковому порядку, у випадку прийняття р і ш е н н я про в і д м о в у в можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, надається для ознайомлення під особистий підпис висновком щодо ступеня виправлення засудженого, який долучається до його особової справи.

Натомість у цій справі дотримання відповідачем вказаних гарантій судом не встановлено.

Так, у позові представник позивача наголошує на тому, що позивач не був присутній на засіданні комісії 05.02.2024, на якому вирішувалось питання стосовно позивача, та крім того, ОСОБА_1 не був ознайомлений з висновком щодо ступеня виправлення засудженого, як то передбачено п. 6 розділу 6 Інструкції № 847/5.

Як вбачається з витягу з протоколу №1 від 05.02.2024 (а.с.45зворот), комісія постановила відмовити в заміні ОСОБА_1 невідбутої частини покарання більш м`яким. У висновку щодо ступеня виправлення засудженого вказано, що засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (статті 81, 82 КК України), оскільки набрав менше 64 балів (а.с.24).

Поряд з цим, суд зауважує, що в протоколі засідання від 05.02.2024 не вбачається, що засідання відбувалось саме в присутності позивача (а.с.75-76), як це передбачено розділу п.4 VI Інструкції № 847/5 та п. 6 розділу V Положення про комісію ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання та помилування, затвердженого начальником ДУ «Сумський слідчий ізолятор» 27.01.2022 (а.с.79), а висновок щодо ступеня виправлення засудженого (а.с.21-24), на порушення п. 6 розділу 6 Інструкції № 847/5 не містить підпис ОСОБА_1 , який би свідчив про ознайомлення засудженого із таким висновком. Будь-яких доказів на спростування цих обставин відповідачем суду не надано.

При цьому судом враховано те, що позивача ознайомлено з прийнятим рішенням про відмову в заміні ОСОБА_1 невідбутої частини покарання більш м`яким, про що свідчить його підпис на витягу з протоколу №1 (а.с.45зворот), та на чому наполягає представник відповідача як на доказ ознайомлення з відповідним висновком.

Проте, на переконання суду, ознайомлення позивача із витягом з протоколу комісії не свідчить про дотримання відповідачем згадуваних вище вимог Інструкції № 847/5, адже такою Інструкцією чітко передбачено, що засуджений ознайомлюється під особистий підпис саме з висновком щодо ступеня виправлення, а не з прийнятим на підставі такого висновку рішенням.

Дотримання цієї гарантії дає можливість засудженому бути обізнаним саме з фактами, які стали підставами для прийняття рішення не на його користь.

Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення відповідачем було прийнято без урахування права особи на участь у процесі прийнятті рішення.

Крім того, суд зауважує, що враховуючи вказані вище норми права, вирішення питання щодо застосування заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повинно базуватися на конкретних фактах виправлення чи не виправлення засудженого, а також з дотриманням норм чинного законодавства.

Судом встановлено, що для розгляду питань щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду, переведення в іншу установу виконання покарань наказом ДУ "Сумський слідчий ізолятор" від 25.01.2022 №45/АГ22 була створена Комісія ДУ «Сумський слідчий ізолятор» (а.с.83-84).

У свою чергу мету, завдання, повноваження та порядок утворення Комісії установи визначає Положення про комісію ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання та помилування, затвердженого начальником ДУ "«Сумський слідчий ізолятор» 27.01.2022 (далі Положення) (а.с.77-80).

Так, відповідно до п.9,10,11,12,13,14 розділу V Положення засідання комісії вважається правоможним, якщо па ньому присутні не менше двох третин її складу (п.8).

Для визначення ставлення засудженого до вимог встановленого порядку відбування покарання, до праці та навчання згідно з положеннями статей 81, 82 Кримінального кодексу України, статей 100, 101, 151-1 Кримінально-виконавчого кодексу України та винесення рішення про доцільність застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким та зміни умов тримання засудженого комісія розглядає матеріали, які характеризують кожного засудженого та оцінює:

виконання обов`язків (ст.9, ч.3 ст. 107, ч.4 ст.59 Кримінально-виконавчого кодексу України), не допущення дій, заборонених законодавством (ч.4 ст. 107, ч.3 ст.59 Кримінально-виконавчого кодексу України) за весь період відбування покарання;

участь у виховних заходах (ч.2,3 ст. 123 Кримінально-виконавчого кодексу України);

участь у загальноосвітньому та професійно-технічному навчанні (ч.4 ст. 126 Кримінально-виконавчого кодексу України);

участь у самодіяльних організаціях, його соціально корисна активність (ч.2 ст. 127 Кримінально-виконавчого кодексу України);

участь у суспільно корисній праці (за наявності виробничих потужностей, статі, віку, працездатності, стану здоров`я та спеціальності) (ч.1 ст. 1 18 Кримінально- виконавчого кодексу України);

участь у роботі по благоустрою установ та прилеглих територій, поліпшення житлово-побутових умов засуджених або допоміжних робіт із забезпечення установ продовольством (ч.5 ст. 118 Кримінально-виконавчого кодексу України) (п.9).

Крім того, для оцінки виправлення засудженого може розглядатися прагнення засудженого до відшкодування нанесених злочином збитків (за наявності виконавчих листів);

визнання засудженим своєї вини у вчиненому злочині і каяття в цьому;

інша інформація, що може свідчити про наявність соціально-позитивних намірів-та планів засудженого на життя після звільнення (п.10).

Інформацію про поведінку в період відбування покарання засудженого, відносно якого вирішується питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення або заміни не відбутої частини покарання більш м`яким та зміну умов тримання чи помилування під час засідання доводить начальник відділення соціально-психологічної служби (п.11).

Нетривалий час перебування засудженого в установі не може бути підставою для висновку посадових осіб або членів комісії про недоцільність застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення або заміни покарання більш м`яким. У такому випадку висновки щодо ставлення засудженого до вимог порядку відбування покарання згідно з положеннями статей 81, 82 Кримінального кодексу України робляться на підставі матеріалів за попереднім місцем утримання, які містяться у його особовій справі (п.12).

Рішення комісії ухвалюється простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на її засіданні (п.13).

Рішення комісії оформлюється протоколом, який підписується головою та секретарем. До протоколу комісії обов`язково вноситься, зокрема, висновок щодо ставлення засудженого до вимог порядку відбування покарання, до праці та навчання та прийняте рішення та результати голосування (п.14).

З аналізу наведених норм слідує, що прийняття рішення щодо можливості внесення подання щодо зміни виду покарання відноситься до компетенції уповноваженої комісії та приймається на розсуд членів комісії шляхом голосування, з урахуванням всіх обставин, які характеризують засудженого. Доцільність надання пільги у вигляді заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, чи заміни невідбутої частини покарання більш м`яким є процесом оціночним, яке вирішується членами комісії.

При цьому, саме Комісія ДУ «Сумський слідчий ізолятор», наділена виключним правом щодо розгляду питань про подання щодо застосування до засуджених осіб, які відбувають покарання у цій установі, а також пільг, передбачених КК України та КВК України.

Водночас, висновок про можливість застосування такої пільги, як подання матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних щодо особи засудженого в цілому, зокрема: наявності дисциплінарних стягнень і заохочень, ставлення до праці і навчання, адміністрації установи, інших засуджених, підтримання ним соціальних зав`язків, а також інших обставин, що його характеризують, та ставлення засудженого до вимог порядку відбування покарання, що має бути відображено в протоколі засіданні.

При цьому, дійсно, вирішальним є не лише факт відбуття певної частини покарання, що передбачена КК України для можливості подання до суду відповідних матеріалів, на чому наголошує представник відповідача, а й те, що засуджений на день розгляду цього питання став на шлях виправлення.

У свою чергу, всі ці питання мають бути досліджені та їм надана оцінка саме на засіданні комісії, на якій обговорюється та розглядається висновок щодо ступеня виправлення засудженого, а також матеріали, які були використані для його підготовки та складення для визначення ступеня виправлення засудженого.

Єдині підходи до визначення ступеня виправлення засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого, визначає Методика визначення ступеня виправлення засудженого, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 19 січня 2023 року № 294/5 (далі Методика).

Крім іншого, відповідно до пункту 6 Порядку визначення ступеня виправлення засудженого № 294/5 проєкт висновку складається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, проведеної згідно з методичними рекомендаціями, визначеними Міністерством юстиції України, та з використанням підсистеми "КАСАНДРА" Єдиного реєстру засуджених та осіб, узятих під варту, а також стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим, яка є складовою Щоденника індивідуальної роботи із засудженим, Щоденника соціально-виховної роботи із засудженим неповнолітнім, визначених Положенням про відділення соціально-психологічної служби, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року № 2300/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04 листопада 2013 року за № 1863/24395, та інформації, отриманої від уповноваженого органу з питань пробації (щодо засуджених до довічного позбавлення волі).

Вказані приписи п.6 цього Порядку кореспондуються із положеннями п.2 розділу І Методики.

У свою чергу згідно із абз.3 п.2 розділу І Положення про відділення соціально-психологічної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 04 листопада 2013 року №2300/5 індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим - документ, що визначає цілі роботи із засудженим та заходи, спрямовані на задоволення криміногенних потреб і досягнення позитивних змін у житті засудженого, відповідальних осіб за їх виконання, чіткі терміни виконання та містити примітку про результати виконання кожного заходу. Індивідуальна програма складається спільно із засудженим, зрозумілою для нього мовою, з урахуванням віку, рівня розвитку, життєвого досвіду, сформованих життєвих навичок. Начальник відділення соціально-психологічної служби, до якого розподілено засудженого, ознайомлює його з індивідуальною програмою та тими заходами, які мають бути реалізовані у її межах.

Ціль в межах індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим - бажаний очікуваний результат соціально-виховної та психологічної роботи із засудженим в межах визначеної криміногенної потреби; заходи в межах індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим - конкретні кроки, які мають бути впроваджені для досягнення кожної визначеної цілі щодо впливу на криміногенну потребу засудженого. Визначення заходів залежить від рівня життєвих навичок засудженого, його досвіду та розуміння виконання визначених заходів. Складні заходи, які реалізовуються у кілька етапів, ліпше розділити і прописати окремими пунктами.

Відповідно до пункту 9 розділу І Положення № 2300/5 соціально-виховна та психологічна робота із засудженими здійснюється відповідно до індивідуальних програм, які складаються за результатами медичного обстеження, психодіагностики і психолого-педагогічного вивчення, кримінологічної, кримінально-правової характеристики, оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та реалізуються, в тому числі за допомогою програм диференційованого виховного впливу.

Ступінь виправлення засуджених визначається з урахуванням оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення та стану реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Оцінка ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення проводиться згідно з методичними рекомендаціями, визначеними Міністерством юстиції України.

У результаті проведення оцінки ризиків визначаються криміногенні потреби засудженого, на мінімізацію яких спрямовуються цілі та заходи в межах індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим.

Індивідуальна програма соціально-виховної роботи із засудженим складається начальником відділення соціально-психологічної служби, до якого було розподілено засудженого.

Індивідуальна програма є документом, який постійно використовується в роботі із засудженим, коригується та доповнюється за необхідності.

Відтак індивідуальна програма соціально-виховної роботи є документом, що складається з метою визначення цілей роботи із засудженим та заходів, спрямованих на задоволення криміногенних потреб і досягнення позитивних змін у житті засудженого. При цьому така програми розробляється начальником відділення соціально-психологічної служби, до якого було розподілено засудженого.

Водночас доказів того, що відповідна індивідуальна програма соціально-виховної роботи була розроблена для засудженого ОСОБА_1 відповідачем не надано.

Відтак, зі змісту наявних у матеріалах справи доказів неможливо встановити, на підставі яких документів відповідач у розділі IV «Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роби» дійшов висновку, що «заходи не виконані» та проставлено засудженому ОСОБА_1 - 0 балів (а.с.22зворот).

Водночас, з приводу доводів представника позивача про те, що в розділах ІІ «Критерії виправлення засудженого», V «Характеристика під час відбування покарання», VI «Психологічна характеристика засудженого» відповідачем занижено бали, слід зазначити, що суд надає оцінку оскаржуваному рішенні та мотивам його прийняття через призму дотримання відповідачем процедури ухвалення рішення, обґрунтованості такого рішення та позбавлений можливості надати оцінку таким характеристикам засудженого як нервово-психічна стійкість, комунікативні особливості, мотивація до змін, самооцінка, ризик повторного вчинення кримінального правопорушення, ставлення до суспільного життя тощо.

Щодо доводів представника позивача про порушення відповідачем Порядку визначення ступеня виправлення засудженого № 294/5 в частині дотримання форми та порядку складання індивідуального плану, суд зауважує, що відповідно до п. 9 вказаного Порядку засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації, форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Тобто з вказаних приписів вбачається, що індивідуальний план виправлення та ресоціалізації складається додатково в ж е до п о д а н н я (тобто після прийняття відповідного рішення) щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк та саме засудженим.

З огляду на те, що відповідачем не було прийнято рішення щодо можливості представлення позивача до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким/заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк, натомість прийняте рішення про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким, а також враховуючи, що складання індивідуального плану виправлення та ресоціалізації покладається саме на позивача, суд не приймає доводи позивача в цій частині щодо порушення вимог чинного законодавства відповідачем в цій частині.

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, висновок про можливість застосування такої пільги, як подання матеріалів до суду щодо заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким повинен ґрунтуватися на аналізі даних про поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, в тому числі й на даних щодо особи засудженого в цілому, що містяться у висновку щодо ступеня виправлення засудженого, та матеріалах, які були використані для його підготовки та складення для визначення ступеня виправлення засудженого, та саме які мають бути обговорені та розглянуті на засіданні комісії і лише за результатом такого обговорення та голосування прийняте відповідне рішення.

Так, у витязі з протоколу №1 від 05.02.2024 зазначено, що комісія постановила відмовити в заміні ОСОБА_1 невідбутої частини покарання більш м`яким (а.с.45зворот).

Разом з тим, з повного протоколу №1 від 05.02.2024 (а.с.75-76), який був наданий відповідачем на вимогу суду, вбачається, що на засіданні було розглянуто два питання:

- питання щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст. 82 КК України до ОСОБА_1 (в цій частині суд зауважує, що відносно позивача розглядалось питання саме щодо заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст. 82 КК України, та саме з цього питання 05.02.2024 було прийняте рішення, а не щодо заміни покарання у виді позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як вважає позивач);

- питання застосування умовно-дострокового звільнення згідно із ст. 81 КК України до іншого засудженого.

По першому питанню, відповідно до протоколу ОСОБА_5 доповів, що за період знаходження, зокрема, з 07.12.2019 в установі ОСОБА_1 зарекомендував себе посередньо, при проведенні заходів режимного профілактично-виховного характеру вимоги розпорядку дня та режиму тримання не порушував. Стягнень не мав. До роботи не залучався. Адміністрацією установи не заохочувався, до праці не залучався. Не працевлаштований. З представниками адміністрації Державної установи Сумський слідчий ізолятор поводиться ввічливо та коректно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, підтримує дружні стосунки. Відповідно до статті 123 Кримінально-виконавчого кодексу України участі у реалізації програм диференційованого впливу на засуджених не приймає. Відповідно до статті 126 Кримінально-виконавчого кодексу України прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня, читає періодичну та художню літературу. Дотримується правил особистої гігієни та санітарії, має охайний зовнішній вигляд. Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов, отримує посилки та передачі. Вимоги пожежної безпеки не порушує. На профілактичних обліках в установі не перебуває. Вину у скоєних злочинах визнав частково. Виконавчі листи щодо відшкодування збитків, завданих злочином, до Державної установи Сумський слідчий ізолятор не надходили (а.с.14,75).

Враховуючи викладене, за висновком доповідача ОСОБА_5 засуджений ОСОБА_1 за час відбування покарання не став на шлях виправлення, тому застосування ст. 82 КК України є недоцільним.

Після цього в протоколі відображена доповідь по іншому питанню, за результатом якої доповідачем також зроблено висновок, але вже про доцільність застосування до іншого засудженого ст. 81 КК України.

Тобто на засіданні доповідачем було зроблено два протилежні для засуджених висновки.

При цьому в протоколі відображено, що голосування по цим питанням проводилось одночасно, та за результатом такого голосування по вказаним двом питанням, комісією проголосовано таким чином: "за" - 0 голосів, "проти" - 6 голосів, "утрималось" - 0 голосів.

Відтак, з протоколу не зрозуміло, яке саме рішення було поставлено на голосування відносно позивача, та яке з цього питання прийняте рішення.

Судом береться до уваги, що в матеріалах справи міститься витяг з протоколу №1 від 05.02.2024, в якому зазначено «про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України», тобто рішення про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України відносно позивача 05.02.2024 комісією все ж було прийнято.

Разом з тим, рішення, яке міститься у в и т я з і з протоколу №1 «про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України» (а.с.45зворот), та який був наданий позивачу на ознайомлення, у самому протоколі (не витяг), відсутнє (а.с.45зворот, 75-76), що не відповідає п. 14 розділу V Положення про комісію ДУ «Сумський слідчий ізолятор» по розгляду матеріалів засуджених на умовно-дострокове звільнення, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, зміни умов тримання та помилування, затвердженого начальником ДУ «Сумський слідчий ізолятор» 27.01.2022. Крім того, з вказаного протоколу не вбачається, що комісією обговорювався та розглядався висновок щодо ступеня виправлення засудженого та матеріали, які були використані для його підготовки та складення, як це передбачено п. 6 Інструкції №847/5.

Таким чином, рішення про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України відповідачем було прийнято необґрунтовано та не у спосіб, визначений Інструкцією №847/5, КВК України.

Враховуючи встановлені судом обставини у справі та досліджені докази, суд доходить висновку, що рішення відповідача про відмову в заміні позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України, прийняте 05.02.2024 на засіданні комісії, оформленого протоколом №1, не відповідає критеріям правомірності, визначених в ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що під час розгляду справи, судом встановлено, що відповідачем на засіданні 05.02.2024 вирішувалось питання саме щодо заміни позивачу невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст.82 КК України, та саме з цього питання прийняте рішення, яке відображено у витязі з протоколу №1 від 05.02.2024, а не питання заміни позивачу покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення покарання на певний строк, як стверджує позивач, суд, з урахуванням норм ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає необхідним вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги частково шляхом:

визнання протиправним та скасування рішення комісії ДУ "Сумський слідчий ізолятор", прийняте 05.02.2024 на засіданні комісії оформленого протоколом №1, в частині розгляду матеріалів з питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК до засудженого ОСОБА_1 , яким відмовлено позивачу у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК України

та зобов`язання комісію ДУ "Сумський слідчий ізолятор" повторно здійснити розгляд питання щодо можливості представлення засудженого ОСОБА_1 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 КК України, з урахуванням висновків суду .

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат, пов`язаних з розглядом справи, судом не встановлено, питання про розподіл судових витрат у цій справі не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 241, 242, 243, 244, 245, 246, 250, 255, 295, 297, п.15.5 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи «Сумський слідчий ізолятор» Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання покарань (проїзд Гайовий, 19,м. Суми,Сумська область,40002, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених, прийняте 05.02.2024 на засіданні комісії оформленого протоколом №1, в частині розгляду матеріалів з питання заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 Кримінального кодексу України до засудженого ОСОБА_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 у заміні невідбутої частини покарання більш м`яким згідно ст.82 Кримінального кодексу України.

Зобов`язати комісію Державної установи "Сумський слідчий ізолятор" по розгляду матеріалів щодо застосування до засуджених умовно-дострокового звільнення від відбуття покарання, заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, встановлення адміністративного нагляду за особами, звільненими з місць позбавлення волі, переведення засуджених повторно здійснити розгляд питання щодо можливості представлення засудженого ОСОБА_1 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким згідно із ст. 82 Кримінального кодексу України, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2024.

Суддя І.Г. Шевченко