Справа № 140/11390/24
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/11390/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач-2) про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області зарахувати період проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 три роки.

Позивач зазначає, що 27.06.1967 народилася у с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області, де проживає і на даний час та є особою, потерпілою від Чорнобильської катастрофи. Згідно Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР №106 від 23.07.1991 року с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області віднесено до зони гарантованого добровільного відселення. Вказує, що в період з 1988 по 1990 була зареєстрована у с. Растів Турійського району, але з квітня 1989 року по листопад 1990 фактично проживала у с. Черче без реєстрації

03.07.2024 звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку. Однак органом Пенсійного фонду їй відмовлено у призначенні пенсії з підстав проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року менше трьох років. Підставою для прийняття такого рішення послужило те, що позивач у період з 1988 по 1990 роки була зареєстрована у с. Растів Турійського району, територія якого не віднесена до зони гарантованого добровільного відселення, тому період проживання на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 02 роки 03 місяці 18 днів, а тому не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач вказує, що довідкою виконавчого комітету Камінь-Каширської міської ради від 08.07.2021 №1476 підтверджується її реєстрація та проживання в період з 27.06.1967 по вересень 1985, з 11.03.1988 по 16.05.1988, з 20.11.1990 і по даний час проживає в с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України УРСР №106 від 23.07.1993 віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.

Також зазначає, що факт перебування та проживання позивача в с. Черче Камінь-Каширського району Волинської області підтверджує акт опитування свідків від 22.11.2021, які постійно проживали та були прописані у одному населеному пункті з позивачем, а також те, що свідоцтво про шлюб ОСОБА_1 від 01.02.1986 видано Черченською сільською радою. Окрім того, з 1988 року позивач працювала у, колгоспі Турійського району, однак проживала без прописки в с. Черче. Період роботи на території, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення доводить лише факт її роботи там, а не проживання. Таким чином, одна з умов Закону (проживання на території дотримана), тобто факт роботи не заперечує факту проживання, а наявність довідки про проживання лише підтверджує, що станом на 01 січня 1993 року позивач постійно проживала та перебувала у зоні гарантованого добровільного відселення не менше 3 років.

Крім того, позивач вказує, що видача посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи серії Б (категорія 3) підтверджує той факт, що станом на 1 січня 1993 року вона проживала або відпрацювала чи постійно навчалася у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років. З наведених підстав позивач просила позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

У відзиві на позов від 21.10.2024 №2600-0903-7/204028 представник відповідача-2 позовних вимог не визнав та просить відмовити у позові. Вважає, що рішення від 11.07.2024 №04 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 зі зниженням пенсійного віку прийняте правомірно. Зазначає, що період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.03.1993 становить 02 роки 03 місяці 18 днів, а тому позивач не має права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповіда-1 правом на подання відзиву не скористався.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) на підставі наявних у ній матеріалів.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

03.07.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ у м.Києві, рішенням якого від 11.07.2024 №04 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку у зв`язку з відсутністю відповідного терміну проживання в зоні гарантованого добровільного відселення та необхідного страхового стажу.

Як слідує із спірного рішення, відмова відповідача-2 мотивована тим, що відповідно до довідки від 08.07.2021 № 1476, виданої ВК Камінь- Каширської міської ради Черченським Старостинським округом Камінь- Каширського району Волинської області с. Черче зазначено постійне проживання та реєстрацію з 27.06.1967 по вересень 1985, з 11.03.1988 по 16.05.1988, з 20.11.1990 по 08.07.2021, що складає 2 роки 8 місяців 7 днів (за виключенням періоду навчання з 01.09.1985 по 27.06.1987 в РФ), у зоні гарантованого добровільного відселення, що не дає права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку як потерпілому від аварії на Чорнобильській АЕС, оскільки на 01.01.1993 не підтверджено постійного проживання (робота) в зоні гарантованого добровільного відселення 3 роки.

Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, трудова книжка, диплом, довідка про стаж, свідоцтва про народження дітей) загальний страховий стаж складає 20 років 1 місяць 15 днів.

Не враховано до стажу періоди догляду за дітьми до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 (відсутня інформація про виховання до 3-х річного віку).

Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у зв`язку з непідтвердженням проживання, роботи станом на 01.01.1993 не менше 3 років в зоні гарантованого добровільного відселення та відсутністю необхідного страхового стажу (22 роки).

Незгода позивача із відмовою у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на умовах статті 55 Закону №796-XII стала підставою для звернення до суду із цим позовом.

При цьому, не зарахування відповідачем-2 до стажу ОСОБА_1 періодів догляду нею за дітьми до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 не оскаржується позивачем у межах цієї справи та остання не ставить питання про їх зарахування до страхового стажу.

При вирішенні спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону від 09.03.2003 №1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон №1058-ІV) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-ІV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Частиною першою статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Наведені положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 6 років.

За змістом примітки до абзацу п`ятого пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз вказаних правових норм свідчить про те, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи. Обов`язковою умовою наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи до 01 січня 1993 року (у зоні гарантованого добровільного відселення - протягом трьох років). Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986.

Таким чином, період проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості.

Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи та Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Постанова №106).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846; далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1, зі мінами), до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку: потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;

для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;

посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

При вирішенні спору судом враховано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 11 Закону №796-ХІІ до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.

Приписами пункту 3 частини першої статті 14 Закону №796-ХІІ встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (категорія 3).

Частиною першою статті 15 Закону №796-ХІІ визначено, що підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. Також частиною третьою статті 65 Закону №796-XII передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.

Позивачу Волинською обласною державною адміністрацією 29.12.1993 видано посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) серії НОМЕР_1 (а. с. 14).

Однак відповідно до приписів підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 наявність самого посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи недостатньо для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, оскільки таке посвідчення не дозволяє встановити фактичні періоди проживання/роботи особи на території радіоактивного забруднення.

Підставою для відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, у рішенні ГУ ПФУ у м. Києві від 11.07.2024 №04 вказано про не підтвердження фактичного проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993 та відсутність необхідного страхового стажу зменшеного на кількість років (22 роки) (а. с. 33).

Як встановлено судом, для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону №796-ХІІ позивач пенсійному органу надавав посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, довідку від 08.07.2021 №1476, видану ВК Камінь- Каширської міської ради Черченським Старостинським округом Камінь- Каширського району Волинської області, трудову книжку серії НОМЕР_2 .

Згідно з поданими документами, обчислений ГУ ПФУ у Волинській області період проживання ОСОБА_1 в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (у селі Черче Камінь-Каширського району Волинської області) сумарно становить лише 02 роки 03 місяці 18 днів.

При цьому, як вказує позивач, в період з 1988 по 1990 року ОСОБА_1 була зареєстрована в с.Растів Турійського району, яке не відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Крім того, в період з 25.08.1984 по 26.06.1987 позивач проходила навчання в Єльнинському сільськогосподарському технікумі, що підтверджується записами у трудовій книжці (а. с. 22-31). Оскільки постійне місце роботи (навчання) позивача нерозривно пов`язане з її постійним місцем проживанням, відтак факт навчання позивача на території Російської Федерації заперечує факт проживання її у зоні радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи (с. Черче Камінь-Каширського району) у періоди з 25.08.1984 по 26.06.1987.

Таким чином, оскільки позивач станом на 31.07.1986 в зоні гарантованого добровільного відселення не проживала та постійно там не працювала, тому не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 3 роки.

Суд не приймає до уваги твердження позивача про те, що в період з квітня 1989 по листопад 1990 року вона фактично проживала у с. Черче без реєстрації, оскільки в матеріалах справи немає жодних доказів на підтвердження таких доводів. При цьому, довідки про проведення профілактичних щеплень дітям в амбулаторії с. Черче не є належним доказом підтвердження місця проживання.

Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.12.1984 позивачка працювала в колгоспі ім. Пархоменка Турійського району Волинської області з 16.05.1988 року по 01.11.1990, будучи зареєстрованою в селі Растів Турійського району, однак як зазначає у позові фактично проживала в цей період в селі Черче Камінь-Каширського району без реєстрації, однак належних доказів з цього приводу не надала.

Посилання позивача на акт опитування ряду свідків, як на підставу для задоволення позову, суд також до уваги не приймає, оскільки виписки із Погосподарської книги за спірний період, де обліковується інформація по погосподарському номеру, в тому числі, і про фактичне проживання особи в населеному пункті без реєстрації, позивачем не надано.

Крім того, вказані в акту опитування свідків від 22.11.2021 особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення, а тому їх покази не можуть бути беззаперечним доказом підтвердження факту проживання позивача в с. Черче з квітня 1989 року по листопад 1990 року.

Надаючи правову оцінку доводам ГУ ПФУ у м. Києві щодо відсутності у ОСОБА_1 необхідного періоду проживання станом на 01.01.1993 (не менше трьох років), суд також враховує, що у постановах від 19.09.2019 у справі №556/1172/17 та від 17.06.2020 у справі №572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно з яким виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

При цьому, суд зауважує, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини 1 статті 55 Закону №796-ХІІ можливе лише за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.

Водночас застосування як першої, так і другої умови наведеної вище, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.

Таким чином суд приходить до висновку про те, що за ОСОБА_1 не встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку, оскільки позивачка з моменту аварії по 31.07.1986 постійно не проживала та постійно не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 роки.

З приводу доводів позивача про те, що наявне у неї посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи надає йому безумовне право на зменшення пенсійного віку, то суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази у розумінні підпункту 7 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1 факту проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26 квітня 1986 року) по 01 січня 1993 року не менше трьох років.

Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 у справі №500/2422/23, від 19.09.2024 у справі №460/23707/22, від 02.10.2024 у справі №500/551/23 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.1993 позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років (у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років), то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Суд повторює, що висновок у рішенні ГУ ПФУ у м. Києві про відсутність (не підтвердження) необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 (не менше трьох років) для вирішення питання про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону №796-XII ґрунтується на наданих разом із заявою від 03.07.2024 доказах.

На час звернення із заявою ОСОБА_1 наданими доказами не підтверджено факт проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років у період з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Таким чином, суд приходить до переконання в тому, що із поданих позивачкою документів для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку не можливо встановити тривалість періоду, протягом якого позивачка постійно проживала у встановлений законодавством період у зоні гарантованого добровільного відселення до 1 січня 1993 року та, відповідно, розрахувати кількість років, на яку може бути знижено пенсійний вік, а тому відповідач-2 підставно відмовив позивачу у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку.

При цьому, суд звертає увагу на те, що позивачем в межах цієї справи не зарахування відповідачем-2 до стажу роботи ОСОБА_1 періодів догляду нею за дітьми до 3-х річного віку ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 не оскаржується позивачем у межах цієї справи та остання не ставить питання про їх зарахування до страхового стажу, а тому суд не надає правову оцінку підставам не їх не зарахування до страхового стажу.

З огляду на наведені положення нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини, за встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні взаємопов`язаних позовних вимог про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16, ), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6, ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії -відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О. А. Лозовський