Справа № 560/20360/23
Суддя: Божук Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Божук Д.А. розглянувши заяву щодо здійснення судового контролю по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить:

1. Встановити судовий контроль за виконанням рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 560/20360/23, яке набрало законної сили 26.08.2024, шляхом встановлення строку на подання суб`єктом владних повноважень звіту про виконання судового рішення.

2. Постановити ухвалу, у якій зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій подати звіт про виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 560/20360/23, яке набрало законної сили 26.08.2024.

В обґрунтування заяви вказує, що рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі № 560/20360/23 набрало законної сили 26.08.2024, однак Головне управління ПФУ в Хмельницькій області на сьогоднішній день не виконало його.

Вирішуючи подану позивачем заяву, суд виходить з наступного.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо проведення розрахунку і виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 без урахування підвищення до пенсії, як інваліду війни, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381 у розмірі 25% від основного розміру пенсії з урахуванням суми підвищення (індексації) пенсії за 2023 рік.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.03.2023 з урахуванням підвищення до пенсії, як інваліду війни, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення" від 28.12.2011 №1381 у розмірі 25% від основного розміру пенсії з урахуванням суми підвищення (індексації) пенсії за 2023 рік, без обмеження пенсії максимальним розміром, з урахуванням проведених виплат.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 26 серпня 2024 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишив без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року - без змін.

У подальшому заявник звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із запитом щодо виконання рішення суду у справі №560/20360/23.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області листом від 01.10.2024 у відповідь на звернення повідомило, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 05.03.2024 у справі №560/20360/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області проведено перерахунок пенсії позивача з 01.03.2023 з урахуванням збільшення основного розміру пенсії на 25% згідно пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2011 №1381, без обмеження пенсії максимальним розміром.

В результаті проведеного перерахунку розмір пенсії не змінився та з 01.03.2023 склав 58478,10 грн., з 01.03.2024 - 60524,62 грн.

Враховуючи те, що у період з 01.03.2023 по 31.08.2024 позивачу вже нарахована та виплачувалась пенсія в зазначених розмірах, тому доплата на виконання судового рішення у справі №560/20360/23 відсутня.

19.09.2024 позивачу видано виконавчий лист, що підтверджується відміткою ОСОБА_1 на його заяві від 03.09.2024.

Суд звертає увагу на те, що згідно ст.370 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, вказаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

При цьому, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Верховний Суд в ухвалах від 18 квітня 2022 року у справі №754/12702/14-а та від 11 травня 2023 року у справі №640/9835/20 дійшов висновку, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС України шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов:

- рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;

- існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;

- існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:

- загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,

- або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

Суд враховує, що відповідно до абзацу 3 статті 129-1 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до абз.1 ч.6 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст.63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст.63 Закону).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом (ч.3 ст.63 Закону).

Отже, нормами Закону України «Про виконавче провадження» визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

При цьому відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець наділений достатніми повноваженнями для вжиття заходів щодо примусового виконання боржником судового рішення.

Отже, у разі відсутності добровільного виконання судових рішень, приписами Закону України "Про виконавче провадження" врегульований порядок дій та заходів, що спрямовані на примусове виконання таких рішень.

У постанові Верховного Суду від 11.06.2020 у справі №640/13988/19 викладено правову позицію, відповідно до якої адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження. При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду.

Вирішуючи питання стосовно необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, суд звертає увагу, що провадження з примусового виконання рішення суду відкрите та триває.

Крім того, перевірка дій боржника стосовно виконання рішення суду після направлення відповідного повідомлення буде здійснюватись також Хмельницьким ВП ГУНП у Хмельницькій області.

Таким чином, наразі неможливо стверджувати, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваних результатів, а, отже, про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням цього судового рішення.

У постанові Верховного Суду від 28 квітня 2021 року по справі №806/2594/16 вказано, що необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав. Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Враховуючи, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, а також те, що триває виконавче провадження з примусового виконання рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про встановлення судового контролю.

Керуючись статтями 248, 254, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Головуючий суддя Д.А. Божук