Справа № 520/20174/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 р.Справа № 520/20174/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Русанової В.Б. ,

за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Садова М.І., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 20.09.24 року по справі № 520/20174/24

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Харківській області, в якому просила суд:

- визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 09.05.2024 № 0/25520/24-19.

В обгрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що за результатами перевірки, податковим органом складено акт в якому установлено, що позивачем перевищено обсяг доходу, визначений підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового Кодексу України для платників єдиного податку 2 групи та прийнято податкове повідомлення-рішення № 0/25520/24-19 від 09.05.2024 на суму податку у розмірі 196744,80 грн та штрафні (фінансові) санкції (штраф) у розмірі 19674,48 грн. Позивач зазначає, що у 2023 році у період перебування на другій групі єдиного податку (з 01.01.2023 по 02.05.2023) позивачем отримано майже максимальний дохід у розмірі 5502482 грн. У зв`язку з цим, позивач перейшла на третю групу єдиного податку з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2 %) відповідно до п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ перехідних положень Податкового кодексу України. У зв`язку зі внесенням Законом № 3219-IX змін до пункту 9 підрозділу 8 розділу XX Податкового кодексу України з 01 серпня 2023 року позивача повернуто на другу групу єдиного податку. Після повернення на другу групу єдиного податку (із 01 серпня 2023 року) дохід від здійснення підприємницької діяльності позивач не отримувала. Закон № 3219-IX, включно з пунктом 9-1.4.3. Податкового кодексу України, набули чинності 01.08.2023, тобто вже після отримання позивачем всього доходу за час перебування на другій групі єдиного податку у 2023 році та переходу на третю групу єдиного податку з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2 %). Таким чином, на час отримання позивачем доходу такий був визначений п. 291.4 ст. 291 Податкового кодексу України та становив у розмірі 5587800,00 грн, який не був перевищений позивачем, відтак податкове повідомлення рішення є протиправним та необгрунтованим.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не враховано, що відповідач під час проведення камеральної перевірки застосував норму Закону, яка на момент отримання доходу позивачем (за період з лютого по квітень 2023 року) була відсутня, адже Закон від 30.06.2023 № 3219-ІХ набрав чинності 01.08.2023, а тому такий нормативно-правовий акт поширює свою дію лише на правовідносини, які виникли з моменту набуття ним чинності, тобто з 01.08.2023 і припиняється із втратою ним чинності. Зазначає, що позивач у лютому, квітні та травні 2023 року отримувала дохід як платник другої групи, та в подальшому з травня 2023 перейшла на єдиний податок третьої групи з ставкою 2%, однак не могла передбачити, що 01.08.2023 набуде чинності закон, який змінить порядок обрахунку граничного обсягу доходу для відповідної групи єдиного податку та буде становити не 5587800,00 грн, що дозволяло перебувати на ІІ групі єдиного податку, а відповідно до кількості календарних місяців поточного календарно року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, визначені відповідним пунктом на період дії воєнного стану. Тобто граничний обсяг доходу на 9 місяців для ІІ групи єдиного оподаткуй становив 4190850,00 грн. Таким чином, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийняте на основі норми права застосованої зі зворотною дією в часі, що призвело до покладення на позивача додаткових майнових зобов`язань.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що в ході проведення камеральної перевірки показників податкової декларації встановлено перевищення позивачем обсягу доходу, визначеного у підпункті 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України для платників єдиного податку 2 групи та не зазначення в податковій декларації податкового зобов`язання по єдиному податку за ставкою 15 % (рядок 04, 09, 12, 14.1, 14) з суми перевищення обсягу доходу, визначеного пп. 9-1.4.3 п. 9-1 підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України. Законом України від 30.06.2023 №3219-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" внесені доповнення до підрозділу 8 розділу ХХ Кодексу. Так, у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу. Тобто, ФОП ОСОБА_1 , в період часу з 30.06.2023 (з дня прийняття закону) до 01.08.2023 (дня набрання чинності закону) була обізнана про зміни податкового законодавства та мала достатньо часу для прийняття рішення про подальші шляхи реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, в тому числі і в частині оподаткування отриманого доходу.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевівривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія судді дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку фізичною особою-підприємцем, що підтверджено випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.05.2023 № 19.

10 січня 2024 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для першої та другої групи - рік, місяць) за 2023 рік. Обсяг доходу за звітний період становить 5502482,00 грн. Декларацію доставлено до відповідача 11.01.2024.

20 лютого 2024 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для першої та другої групи - рік, місяць) за місяць лютий 2023 року. Обсяг доходу за звітний період становить 1297500,00 грн. Декларацію доставлено до відповідача 20.02.2024.

20 лютого 2024 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для першої та другої групи - рік, місяць) за місяць квітень 2023 року. Обсяг доходу за звітний період становить 3868982,00 грн. Декларацію доставлено до відповідача 20.02.2024.

20 лютого 2024 року позивачем подано податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця (для першої та другої групи - рік, місяць) за місяць травень 2023 року. Обсяг доходу за звітний період становить 336000,00 грн. Декларацію доставлено до відповідача 20.02.2024.

29 березня 2024 року відповідачем проведено камеральну перевірку показників податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Відповідно до акту встановлено, що позивач з 01.01.2023 по 02.05.2023 була платником єдиного податку другої групи (20%), з 03.05.2023 по 31.07.2023 - третьої групи (2%), з 01 серпня 2023 року - другої групи (20%).

Згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України обсяг доходу платника єдиного податку другої групи не повинен перевищувати 834 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, що становить 5587800,00 грн.

При перевірці використано зокрема, подану позивачем податкову декларацію від 11.01.2024 за період 2023 року.

За результатами проведеної перевірки, відповідач дійшов висновку про порушення позивачем підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України для платників єдиного податку другої групи та не застосовану ставку 15 % із суми перевищення, з урахуванням підпункту 9-1.4.3 підпункту 9-1 підрозділу 8 "Особливості справлення єдиного податку та фіксованого податку" розділу ХХ "Перехідні положення" Кодексу у розмірі 1311632,00 грн, відповідно занижена суму єдиного податку за ставкою 15 % , яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду в розмірі 196744,80 грн. Сума граничного обсягу доходу встановленої законом на 01 січня податкового (звітного) року становить 5587800,00 грн, розрахунок граничного обсягу доходу на 9 місяців до кінця 2023 року - 4190850,00 грн, задекларована сума обсягу доходу - 5502482,00 грн, відхилення 1311632,00 грн. Сума єдиного податку, яка обчислюється платником у розмірі 15 відсотків - 0, сума єдиного податку, яка обчислюється у розмірі 15 % за даними камеральної перевірки - 196744,80 грн, відхилення -196744,80 грн.

09 травня 2024 року відповідачем на підставі акту від 29.03.2024 прийнято податкове повідомлення-рішення від 09.05.2024 № 0/25520/24-19.

Не погодившись з вказаним податковим повідомлення-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України встановлюється, зокрема система оподаткування, податки і збори.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Пунктом 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до пункту 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з пунктом 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Приписами підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України визначено, що до другої групи платників єдиного податку належать фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб; обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Згідно з положеннями Закону України "Про державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року встановлено в розмірі 6700 грн.

Таким чином, обсяг доходу суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування, протягом календарного року не повинен перевищувати - 5587800,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування - єдиний податок другої групи з 01.01.2023 з фіксованою ставкою у розмірі 20% від розміру мінімальної заробітної плати, з 03.05.2023 позивача переведено на третю групу єдиного податку з особливостями оподаткування на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (ставка 2%) та з 01.08.2023 позивача переведено на єдиний податок другої групи.

У 2023 році у період перебування на другій групі єдиного податку (з 01.01.2023 по 02.05.2023) ФОП ОСОБА_1 отримано дохід у розмірі 5502482,00 грн., тобто в межах доходу, визначеного пп. 2 п. 291.4 ст. 291 ПК України, а саме у лютому 2023 року у розмірі 1297500,00 грн., у квітні 2023 року - 3868982,00 грн., у травні 2023 року - 336000,00 грн. Вказані обставини підтверджуються виписками АТ КБ "Приватбанк".

Законом України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" внесено зміни з 01.08.2023, зокрема, до підрозділу 8 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, який доповнено новим пунктом 9-1 щодо особливостей застосування спрощеної системи оподаткування.

Підпунктом 9-1.4.3 пункту 9-1.4. підрозділу 8 Розділу XX ПК України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Відповідач зазначає, що ФОП ОСОБА_1 в 2023 році перебувала платником єдиного податку 2 групи 9 місяців, сума її задекларованого доходу складає 5502482,00 грн., а отже з урахуванням пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України її граничний обсяг доходу повинен складати 4190850,00 грн. (5587800,00 грн./12 міс.*9 міс. перебування платником ЄП на 2 групі).

Також відповідачем зазначено, що ФОП ОСОБА_1 в період часу з 30.06.2023 (день прийняття Закону №3219-ІХ) до 01.08.2023 (день набрання чинності Закону №3219-ІХ) була обізнана про зміни податкового законодавства та мала достатньо часу для прийняття рішення про подальші шляхи реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності.

Однак, колегія суддів зазначає, що дохід у розмірі 5502482,00 грн., який не перевищує максимальний розмір для платників 2 групи, позивачем отримано у період з 06.02.2023 по 01.05.2023, тобто ще до прийняття Закону України від 30 червня 2023 року №3219-ІХ, доказів того, що позивач з 01.08.2023 по 31.12.2023 отримувала будь-який дохід матеріали справи не містять, таких доказів відповідачем не надано.

Тобто, на час отримання позивачем доходу на другій групі єдиного податку, вона не перевищила граничний обсяг доходу, визначений п. 291.4 ст. 291 ПК України, а набуття чинності Законом №3219-ІХ, яке відбулось після отримання позивачем доходу, не може бути підставою для збільшення її податкового зобов`язання.

Колегія суддів вказує, що дія нормативно-правових актів показує процес їх функціонування в суспільстві. Положення податкового законодавства мають перспективну правову природу дії та мають застосовуватися з дати введення відповідного закону в дію, набрання ним чинності. З цього моменту акт набуває юридичної сили, тобто розпочинається його нормативно-регулятивний вплив на суспільні відносини, що полягає у забезпечуваній державою формальній можливості використання або формальній необхідності виконання (дотримання) закріплених норм.

Необхідно враховувати закріплений у частині першій статті 58 Основного Закону конституційний принцип незворотності дії закону у часі. Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 05 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє чинне становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Слід зазначити, що Законом №3219-ІХ не містить прямої вказівки про надання його нормам зворотної дії в часі, а отже його дія не розповсюджується на період до набрання ним чинності.

Аналогічні висновки містить постанова Верховного Суду від 20.09.2024 по справі №380/30580/23.

Складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано (абзац третій пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005).

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини" передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

Відповідно до ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також суд враховує рішення Європейського Суду з прав людини у справі "YvonnevanDuyn v Home Office", відповідно до якого принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою. При цьому, якщо держава чи будь-який її орган схвалили певну концепцію, така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у осіб (юридичних чи фізичних) стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Так, за обставин, що склалися у цій справі, колегія суддів враховує, що чинним законодавством не створено такого правового регулювання і фактичних умов, за яких позивач станом на 01.05.2023 міг завчасно передбачити відповідні наслідки, які будуть внесені Законом №3219-ІХ.

До суду першої та апеляційної інстанції відповідачем не надано пояснень щодо підстав, за яких він вважає, що до позивача за період з 06.02.2023 по 01.05.2023 є обгрунтованим застосування пп.9-1.4.3 п. 9 підр 8 розд. ХХ "Перехідні положення" ПК України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_1 не перевищувала до 31.07.2023 граничного обсягу доходу, встановленого на 2023 рік в розмірі 5587800,00 грн., відтак відсутні жодні правові підстави для зменшення позивачу такого граничного обсягу доходу до набрання чинності Законом №3219-ІХ, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 09.05.2024 № 0/25520/24-19 є необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Не врахування судом першої інстанції зазначених обставин, призвело до неправильного вирішення справи, а відтак рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до положень ст. 317 КАС України з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Колегією суддів встановлено, що позивачем за подання позову до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2164,19 грн, згідно квитанції № 115 від 03.07.2024, за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3246,28 грн, згідно квитанції від 04.10.2024 .

Відтак, за наслідками апеляційного перегляду справи, відповідно до ст. 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5410,47 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2024 по справі № 520/20174/24 скасувати.

Прийняти рішення, яким адміністративним позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від 09.05.2024 № 0/25520/24-19.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Харківській області () на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у загальній сумі 5410 (п`ять тисяч чотириста десять) гривень 47 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Мельнікова В.Б. Русанова
Повний текст постанови складено 25.11.2024 року