Справа № 140/3701/24
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 140/3701/24 пров. № А/857/17446/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Ільчишин Н.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Андрусенко О.О. в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у м. Луцьку) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУ ПФУ) в Івано-Франківській області, ГУ ПФУ у Волинській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №15 від 14.02.2024 Про відмову в переведенні з одного виду пенсії на інший та зобов`язати ГУ ПФУ у Волинській області перевести її на пенсію за віком відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ), п.12 р.ХІ Закону України Про державну службу №889-VІІІ від 10.12.2015 (далі Закон №889-VІІІ) з 07.02.2024, врахувавши довідки Рожищенської міської ради №14, №15, №16, №17 від 31.01.2024 та здійснити перерахунок і виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13.06.2024 позовні вимоги були задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано оспорюване рішення. та зобов`язано ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити переведення ОСОБА_1 з 07.02.2024 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.12 р.ХІ Закону №889-VІІІ, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 05.03.1985 по 07.09.2006, та здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі виданих Рожищенською міською радою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №14, №17 від 31.01.2024. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій через невідповідність висновків суду обставинам справи просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 з 08.09.2006 по 28.02.2023 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування №2493-III від 07.06.2001 (далі - Закон №2493-III). З 01.03.2023 позивачка була переведена на пенсію по інвалідності згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV). У заяві від 07.02.2024 позивачка просила про переведення на пенсію за віком державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №15 від 14.02.2024 позивачці було відмовлено у такому переведенні. Станом на 01.05.2016 стаж роботи ОСОБА_1 на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України (далі - КМУ, Уряд) складає 16 років 03 місяці (по 04.07.2001). Період роботи в органах місцевого самоврядування не може бути зарахований до стажу державної служби позивачки, оскільки 04.07.2001 набрав чинності Закон №2493-III. Відповідно до положень ст.21 Закону №2493-III, пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування здійснюється відповідно до Закону №1058-IV. Вказані норми Закону на час виникнення спірних правовідносин є діючими, рішенням Конституційного Суду України чи іншим законом не скасовані, а отже підлягають обов`язковому застосуванню органами ПФУ та всіма органами державної влади на території України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області, з 08.09.2006 по 28.02.2023 отримувала пенсію по інвалідності відповідно до Закону №2493-III, а з 01.03.2023 її автоматично переведено на пенсію по інвалідності згідно Закону №1058-ІV, про що зазначено у заявах по суті справи, не є спірним та підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 15.11.2023 №15.

07.02.2024 позивачка звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про перехід на інший вид пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII та Закону №2493-III, надавши документи за переліком згідно із розпискою-повідомленням, в тому числі, довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 31.01.2024 №14, №15, №16, №17, видані Рожищенською міською радою.

Вказана заява позивача за принципом екстериторіальності надійшла для розгляду до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, яким було прийнято оспорюване рішення, у якому зазначено, що за матеріалами електронної пенсійної справи ОСОБА_1 працювала на посадах, які відносяться до категорій посад органів місцевого самоврядування з 05.03.1985 по 07.09.2006. Час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ до 04.07.2001 (дати набуття чинності Закону №2493-III). До вказаної дати, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №239 від 18.04.1994, посади працівників місцевих рад народних депутатів та їхніх виконавчих комітетів було віднесено до відповідних категорій посад державних службовців і присвоєно їм ранги державних службовців. Відповідно до ст.21 Закону №2493-III (зі змінами га доповненнями), пенсійне забезпечення посадових осіб місцевого самоврядування, які мають стаж служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше ніж 10 років, здійснюється у порядку, визначеному законодавством України про державну службу. Згідно п.2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. Пунктами 10 та 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено право державних службовців на призначення пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Зокрема пенсії за віком як державним службовцям призначаються жінкам у віці 60 років за наявності страховою стажу 30 років, якщо вони не отримували пенсію згідно Закону №3723-ХІІ та на день набрання чинності Законом №889-VIII, тобто на 01.05.2016, обіймають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, або ж на день набрання чинності №889-VIII мають не менш як 20 років стажу віднесених до відповідних категорій посад державної служби, незалежно від факту роботи на державній службі на 01.05.2016. Відтак, у переведенні ОСОБА_1 на пенсію за віком згідно вказаного Закону було відмовлено.

Вважаючи протиправним оспорюване рішення, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області не було фактичних та правових підстав для незарахування до стажу державної служби позивачки періодів її роботи на посадах в органах місцевого самоврядування. Водночас, у позивачки наявні умови для реалізації права на одержання пенсії державного службовця на умовах, передбачених ст.37 Закону №3723-ХІІ, відповідно до п.12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, а саме, досягнення віку, встановленого ст.26 Закону №1058-IV (на момент звернення із заявою має повних 65 років), наявність не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (з 05.03.1985 по 07.09.2006), та страхового стажу (більше 37 років, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії №15 від 15.11.2023). Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, яке не здійснювало розгляд заяви позивачки, не приймало рішення про відмову у переведенні на пенсію за іншим законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції не надає правової оцінки спірним правовідносинам у цій частині та не вбачає підстав для застосування положень частини другої цієї статті.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначені Законом №889-VIII, відповідно до статті 90 якого пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону №1058.

Пунктом 10 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України Про державну службу та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України Про державну службу у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, розділом XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 стажу державної служби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, ст.37 Закону №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Згідно ч.1 ст.37 Закону №3723-ХІІ, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону №1058, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз.1 ч.1 ст.28 Закону №1058, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, з аналізу наведених норм вбачається, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 цього Закону і пунктами 10, 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Аналогічна позиція щодо застосування вищезазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду від 03.07.2018 по справі №569/350/17, від 03.07.2018 по справі №586/965/16-а, від 10.07.2018 по справі №591/6970/16-а, від 17.05.2021 по справі №607/5615/17.

Механізм обчислення стажу державної служби визначено Порядком обчислення стажу державної служби, затвердженим постановою КМУ №229 від 25.03.2016, згідно п.4 якого, до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III.

Згідно п.6 цього Порядку, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, відповідно до якого, стаж державної служби за період роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, встановлених на той час законодавством.

Тобто, стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється відповідно до законодавства, що діяло раніше, та на тих умовах і в порядку, що були ними передбачені.

Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою КМУ №283 від 03.05.1994, відповідно до п.2 якого, до стажу державної служби зараховується робота (служба) на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Крім цього, відповідно до п.3 цього Порядку, до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

В подальшому у пункті 4 частини 2 статті 46 Закону №889-VIII закріплено, що до стажу державної служби зараховуються час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом №2493-III.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування визначає Закон №2493-ІІІ.

Відповідно до ст.2 Закону №2493-ІІІ, посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Посади в органах місцевого самоврядування віднесені до відповідних категорії посад статтею 14 Закону №2493-ІІІ.

Згідно ст.22 Закону №2493-ІІІ, до стажу служби в органах місцевого самоврядування зараховується період роботи на посадах, на які поширюється дія цього Закону, а також на посадах і в органах, час роботи в яких зараховується до стажу державної служби.

Підставою для відмови позивачці у переході з пенсії по інвалідності відповідно до Закону №1058-ІV на пенсію за віком на підставі Закону №889-VIII, є відсутність у неї необхідного стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. На думку пенсійного органу, час роботи в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ до 04.07.2001 (дати набуття чинності Закону №2493-III).

Колегія суддів зазначає, що відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 безперервно у період з 05.03.1985 по 07.09.2006 працювала на таких посадах: 05.03.1985 вибрана секретарем виконкому Луківської сільської ради народних депутатів Рожищенського району Волинської області, 10.04.1994 прийняла присягу державного службовця, 20.05.1994 присвоєно 11 ранг державного службовця, 27.09.2001 присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування (записи №№3-8); 05.04.2002 вибрано секретарем Луківської сільської ради, 30.03.2005 присвоєно 10 ранг 5 категорії посадової особи місцевого самоврядування, 17.01.2006 присвоєно 9 ранг 5 категорії посадової особи місцевого самоврядування, 07.09.2006 звільнена з посади секретаря виконкому (записи №№ 9-12).

Відтак, оскільки позивачка працювала на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону №2493-III, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірні періоди роботи позивачки в органах місцевого самоврядування підлягають зарахуванню до стажу її державної служби, що дає право на пенсійне забезпечення у порядку, визначеному законодавством України про державну службу.

Аналогічний висновок щодо застосування вищенаведених норм права у подібних правовідносинах викладений у постановах Верховного Суду від 22.11.2018 по справі №500/6640/16, від 10.02.2021 по справі №825/1453/18, від 12.04.2021 по справі №591/3924/16-а.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, у даному випадку слід також керуватись Порядком №283 та додатком до нього (діяли до 01.05.2016), за змістом пункту 2 якого, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст.14 Закону №2493-III, а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених КМУ до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, до спірних правовідносин за період до 30.04.2016 підлягає застосуванню Порядок №283 та додаток до нього (чинний до 01.05.2016), а з 01.05.2016 - Порядок №229 (чинний з 01.05.2016).

Колегія суддів звертає увагу, що як Порядок №283, так і чинний наразі Порядок №229 передбачає, що до стажу державної служби зараховується час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування.

Як видно з матеріалів справи, разом із заявою від 07.02.2024 позивачка подала 4 довідки за формою, затвердженою Постановою №1-3, а саме : довідку №16 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (станом на січень 2024 року); довідку №17 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) (станом на лютий 2024 року); 3) довідку №14 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби (станом на січень 2024 року); довідку №15 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби (станом на грудень 2023 року), які видані Рожищенською міською радою (відповідно до розпорядження КМУ №708-р від 12.06.2020 Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Волинської області Луківська сільська рада (у якій позивачка працювала на посаді секретаря) увійшла до складу Рожищенської міської територіальної громади).

З цього приводу суд першої інстанції слушно зауважив, що позивачка звернулася із заявою про переведення на інший вид пенсії 07.02.2024, а тому відповідно до п.4 Порядку №622 та Постанови №1-3, при переведенні її на пенсію за віком відповідно до п.12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, повинні бути враховані лише 2 довідки, а саме : №17 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), яка видана станом на лютий 2024 року - на день звернення за призначенням пенсії, та №14 від 31.01.2024 про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби, яка видана за січень 2024 року, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії.

У свою чергу, довідки №16 від 31.01.2024, в якій посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років зазначено станом на січень 2024 року та №15 від 31.01.2024, в якій середні розміри надбавок, премій та інших виплат зазначено станом на грудень 2023 року, були подані позивачкою безпідставно та не можуть бути враховані для призначення такої пенсії, позаяк вони видані станом не на ті, місяці, які визначені п.4 Порядку №622.

Суд першої інстанції вірно врахував висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 27.01.2023 по справі №340/4184/21, відповідно до яких, оскільки позивачка на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, а тому з урахуванням положень ст.37 Закону №3723-ХІІ розмір її пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити та здійснити нарахування і виплату пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Таким чином, колегія суддів вважає, що оскільки матеріалами справи підтверджено, що на момент звернення до пенсійного органу із заявою про переведення на пенсію відповідно до Закону України Про державну службу заявниця відповідала умовам п.10 XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, то, як це вірно зазначив суд першої інстанції, з метою належного та ефективного відновлення порушеного її прав, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити переведення її з 07.02.2024 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ, п.12 розділу ХІ Закону №889-VІІІ, зарахувавши до стажу державної служби період роботи в органах місцевого самоврядування з 05.03.1985 по 07.09.2006 та здійснити перерахунок пенсії позивачки на підставі виданих Рожищенською міською радою довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №14, 17.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.3 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому судове рішення, постановлене за результатами апеляційного перегляду в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 червня 2024 року по справі №140/3701/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді Н. В. Ільчишин
С. М. Шевчук