Справа № 640/11657/20
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Київ № 640/11657/20

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенка О.Д., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження) адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ВП ДПС України) про визнання протиправним та скасування рішення, податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Окружного адміністративного суду м. Київ звернулась Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (ВП ДПС України) про визнання протиправним та скасування рішення від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/, податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 № 2194648, від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 та від 23.04.2019 № -2615.

В обґрунтування позовних вимог зазначено про те, що рішення контролюючого органу про виключення з реєстру платників єдиного податку прийнято передчасно, під час розгляду адміністративному спору в суді, на підставі неузгодженого грошового зобов`язання, яке в подальшому було визнано судом протиправним та скасовано. Тобто, оскаржуване рішення від 30.09.2017 прийнято всупереч вимог абз. 4 п. п. 56.18 ст. 56 Податкового кодексу України (далі ПК України) на підставі неузгодженого грошового зобов`язання, яке, в подальшому, взагалі було визнано судом протиправним та скасовано. Також, позивач зауважує, що контролюючим органом не було дотримано передбаченої законом процедури виключення з реєстру платників єдиного податку, що є підставою для визнання протиправним рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, скасування його та зобов`язання відповідача поновити в даному реєстрі, як платника єдиного податку другої групи.

Стосовно оскаржуваних податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у м. Києві щодо сплати земельного податку з фізичних осіб від 28.04.2017 № 2 на суму 29916,49 грн, від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 на суму 29916,49 грн, від 23.04.2019 № -2615 на суму 44874,73 грн, позивач зазначає, що останні також є протиправними та підлягають скасуванню, адже до вказаних податкових повідомлень-рішень будь-які розрахунки грошових зобов`язань додані не були, тому у позивача наявні сумніви щодо правильності нарахування земельного податку. Проте, безумовною правовою підставою для визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень є той факт, що права на земельну ділянку (ділянки), де розташовані належні позивачу нежилі приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , для позивача оформлені не були. Позивач наголошує, що при складанні контролюючим органом податкових повідомлень-рішень цей аспект необхідно обов`язково враховувати й визначати податкові зобов`язання (за наявності законних підстав) окремо по кожному з об`єктів нерухомого майна, натомість площі земельних ділянок, на яких розташовані нежилі приміщення, є одними з вихідних даних для визначення правильного розміру земельного податку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду у місті Києві від 29.05.2020 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

15.12.2022 набрав чинності Закон України від 13.12.2022 № 2825-IX Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду.

Відповідно до абзаців 1-3 п. 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону Окружний адміністративний суд міста Києва припиняє здійснення правосуддя, а до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.

Відтак, розгляд зазначеної справи підпадає під територіальну юрисдикцію Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим суддею у даній справі визначено суддю Головенка О.Д.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 19.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження).

З урахуванням норм ст. 52 КАС України, правонаступником ГУ ДПС у м. Києві та належним відповідачем у справі є Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України.

23.01.2024 до суду від Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС надійшов відзив на позовну заяву, в якому, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник щодо необхідності сплати земельного податку на земельну ділянку, зазначив, що як свідчать матеріали справи, позивачу на праві власності належить частина майнового комплексу/нежилого приміщення корпусу, за адресою: АДРЕСА_1 , тому, зважаючи на те, що позивач набула право власті на нежитлову будівлю у 2004 році, тобто до зміни правового регулювання п. 287.6 ст. 287 ПК України (01.01.2015), то у такого виник обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, саме з моменту набуття права власності на такий об`єкт нерухомого майна і такий обов`язок продовжує існувати не зважаючи на зміну правового регулювання п. 287.6 ст. 287 ПК України з 01.01.2015.

Отже, незважаючи на те, що позивач не зареєструвала право власності чи користування земельною ділянкою під належними їй на праві власності нежитловими приміщеннями, обов`язок зі сплати земельного податку виник у ОСОБА_1 з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. На підставі викладеного, в автоматичному режимі сформовано ОСОБА_1 податкові повідомлення-рішення по платі за землю з фізичних осіб від 28.04.2017 № 2, від 03.04.2018, № 27269-1305-2650 та від 23.04.2019 № -2615. У частині доводів позивача про те, що до податкових повідомлень-рішень будь-які розрахунки грошових зобов`язань додані не були, сторона відповідача зазначає, що відсутня форма та вимоги до розрахунку, що надсилається з податковим повідомленням-рішенням платнику земельного податку.

Щодо рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку, відповідач зауважує, що виключення з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 відбулося у вересні 2017 року, на підставі того, що згідно з даними інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС протягом двох послідовних кварталів на кожне перше число місяця у ФОП ОСОБА_1 обліковувався борг по земельному податку з квітня 2017 року по вересень 2017 року. Оскільки, у ФОП ОСОБА_1 обліковувався станом на 30.09.2017 податковий у розмірі 105847,13 грн, тому у відповідності до п. 299.10 ст. 299 ПК України та абз. 8 п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України, контролюючим органом було прийнято рішення від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення з реєстру платників єдиного податку в останній день другого із двох послідовних кварталів -30.09.2017. Крім того, у рішенні Окружного адміністративного суду від 13.06.2018 по справі № 826/16502/16, відсутня інформація щодо скасування рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві № 173/26-50-13-02-35/ від 30.09.2017 про анулювання реєстрації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

11.08.2024 стороною позивача подано відповідь на відзив, в якій наголошено на тому, що доводи контролюючого органу не спростовують обставин та обґрунтувань, покладених в основу позовної заяви. Позивач звертає увагу на те, що відповідачем наведено розрахунки земельного податку за 2017, 2018 та 2019 роки, при цьому, відповідачем взято за основу площу земельної ділянки у розмірі 310 кв. м., однак, у матеріалах справи містяться дані, які свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 є власником двох нежилих приміщень: групи № 8а літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 96,1 кв.м, та групи № 4, 7 літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 206,3 кв.м, які складають 1/100 частини від майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, ФОП ОСОБА_1 є власником нежилих приміщень загальною площею 302,4 кв. м (96,1 кв. м + 206,3 кв. м = 302,4 кв. м), а не 310 кв. м, як було визначено відповідачем. Таким чином, розрахунок земельного податку за 2017, 2018 та 2019 роки відповідачем проведений невірно, на підставі більшої площі, ніж вона є в наявності.

Водночас у розрахунках, які містяться у відзиві на позов, відповідачем невірно зазначено номер будинку майнового комплексу: 86/1, а не 86, як є насправді. Крім того, помилково зазначено суму земельного податку на 2019 рік: 29916,49 грн, а не 44874,73 грн, як визначено у податковому повідомленні-рішенні від 23.04.2019 № -2615, доданому до матеріалів справи відповідачем. При цьому, належних розрахунків земельного податку за вказаний податковий період не проведено. Також, відсутність форми розрахунку, що надсилається з податковим повідомленням-рішенням платнику земельного податку, не є підставою для ігнорування цієї вимоги, оскільки особа має право знати та пересвідчитись у правильності та обґрунтованості

Позивач вважає, що, оскільки відомості про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру не внесено, її площу та межі не визначено, кадастровий номер не присвоєно, тобто, вона не є сформованою, підстави для нарахування земельного податку для ФОП ОСОБА_1 відсутні.

Що стосується позовної вимоги щодо визнання протиправним ріщення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення ФОП ОСОБА_1 з реєстру платників єдиного податку, це ріщення прийнято передчасно, а саме, під час розгляду адміністративної справи № 826/16502/16 за її позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 № 11698-1305 саме щодо заборгованості по земельному податку, яку було покладено в основу цього рішення.

15.09.2024 Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС подано суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зауважено, що позивач, що є власником нежитлових приміщень, що розташовані за адресою; АДРЕСА_1 та не оформивши у встановленому законом порядку право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля, при цьому стверджуючи, що використовує цю ділянку для здійснення власної господарської діяльності, не позбавлений обов`язку сплачувати податок на землю. У своїй позовній заяві позивач зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2004, ОСОБА_1 придбала у Приватного підприємства «Грол» частину майнового комплексу/нежилого приміщення корпусу облицювального цеху під літ. Н загальною площею 310,00 кв.м. від майнового комплексу загальною площею 34205.9 кв.м. Позивач також у своїй відповіді на відзив стверджує про помилковість розрахунку земельного податку за 2017, 2018 та 2019 роки підтверджуючи свою позицію хибною підставою, а саме тим, що під час розрахунку було взято більшу площу ніж є у позивача, однак сам же позивач у своїй позовній заяві зазначає, що на підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2004 ОСОБА_1 придбала у Приватного підприємства «Грол» частину майнового комплексу/нежилого приміщення корпусу облицювального цеху під літ. Н загальною площею 310.00 кв.м. від майнового комплексу загальною площею 34205.9 кв.м.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрована з 14.03.2003, як фізична особа-підприємець та відповідно до свідоцтва платника єдиного податку від 17.05.2012 серії НОМЕР_1 , є платником єдиного податку другої групи.

Господарську діяльність здійснює за адресою: АДРЕСА_1 . На сьогоднішній день, основний вид діяльності позивача: спеціалізована діяльність із дизайну (код КВЕД 74.10).

На підставі договору купівлі-продажу від 22.07.2004, між позивачем та Приватним підприємством «Грол», посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Федоришиним О.П., зареєстрованим в реєстрі за № 9606, позивач придбала у цього підприємства 1/100 частину майнового комплексу/нежилого приміщення корпусу облицювального цеху під літ. Н загальною площею 302,4 кв.м від майнового комплексу загальною площею 34205,90 кв.м, що знаходиться за вищевказаною адресою.

У подальшому, Голосіївським районним судом м. Києва розглядалась цивільна справа № 2-4054/08 про виділення в натурі частки із спільного майна і визнання права власності, предметом розгляду якої була, зокрема, і належна позивачу вищевказана частина майнового комплексу.

Відповідно до мирової угоди, затвердженої ухвалою суду від 22.07.2008, позивачу виділено в натурі нежиле приміщення групи № 8а літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 96,1 кв.м, що складало 1/100 частину від майнового комплексу, розташованого за даною адресою, як окремий об`єкт нерухомого майна.

Крім того, позивачу було виділено в натурі нежиле приміщення групи № 4, 7 літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 206,3 кв.м, що складало 1/100 частину від майнового комплексу, також розташованого за вказаною адресою, як окремий об`єкт нерухомого майна.

Водночас, судом за позивачем визнано право власності на ці нежилі приміщення, що також підтверджується і відомостями про реєстрацію права власності, які внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, доданими до позовної заяви.

27.04.2016 ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві було винесено податкове повідомлення-рішення № 11698-1305, яким на підставі п. п. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 та п. 286.5 ст. 286 ПК України позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у розмірі 105836,63 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, позивач оскаржила дане податкове повідомлення-рішення спочатку в порядку адміністративного оскарження до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, а після того, як скаргу була залишено без розгляду, звернулась із позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Рішенням суду від 13.06.2018 у адміністративній справі № 826/16502/16 вищевказане податкове повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.04.2016 № 11698-1305 визнано протиправним та скасовано. Зазначене судове рішення набрало законної сили, проте, як зазначає позивач, своєчасно відповідачем у справі виконано не було.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва за результатами розгляду звернення представника - адвоката Лілякова О.А. від 10.01.2020 було виконано Головним управлінням ДПС у м. Києві. Як зазначається у листі Головного управління від 23.01.2020 № 221/АДВ/26-15-33-19, нарахування по податковому повідомленню-рішенню від 27.04.2016 № 11698-1305 виключено з інтегрованої картки платника податків.

Позивач наголошує на тому, що платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення, при цьому, при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування ріщення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили. Проте, контролюючий орган цих вимог закону не дотримався, а вже наприкінці жовтня 2019 року позивачу випадково стало відомо, що вона останнім часом перебуває на загальній системі оподаткування.

Бажаючи з`ясувати обставини та дізнатися відповідну інформацію, позивач звернулась із заявою до ДПІ у Голосіївському районі м. Києва, і отримала відповідь від Головного управління ДПС у м. Києві від 07.11.2019 № 10704/ФОП АДРЕСА_2 , в якому було повідомлено, що в період з 01.04.2017 по 01.09.2017 протягом двох послідовних кварталів на кожне перше число місяця у позивача обліковувався борг по земельному податку в сумі 105847,13 грн. Таким чином, як вважає Головне управління ДПС у м. Києві, керуючись п. 299.10 ст. 299 ПК України та згідно з вимогами абз. 8 п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України прийнято рішення від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку.

Не погоджуючись з цим, 31.01.2020 позивач подала заяву до Головного управління ДПС у м. Києві, в якій зазначила, що станом на 30.09.2017 у провадженні Окружного адміністративного суду м. Києва ще перебувала вищевказана адміністративна справа № 826/16502/16 за її позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, предметом розгляду якої було визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві від 27.04.2016 № 11698-1305 щодо заборгованості по земельному податку, і саме цей податковий борг було покладено в основу рішення про виключення з реєстру платників єдиного податку. Також, позивач просила поновити її у Реєстрі платників єдиного податку з 30.09.2017. Поряд з іншим, просила поінформувати, чи існує у ФОП ОСОБА_1 на даний час податковий борг, а якщо такий борг обліковується, то повідомити, за який період, у якій сумі та на підставі яких рішень контролюючого органу.

У відповідь на запит, від 28.02.2020 № 10521/ФОП/26-15-33-17-24, зазначено, що Головне управління на даний час не вбачає підстав для поновлення позивача в реєстрі платників єдиного податку. Крім того, станом на 27.02.2020 за позивачем обліковується борг в сумі 104718,21 грн, який виник внаслідок несплати податкових повідомлень-рішень щодо земельного податку з фізичних осіб від 28.04.2017 № 2 на суму 29916,49 грн, від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 на суму 29 916,49 грн, від 23.04.2019 № -2615 на суму 44874,73 грн. Стосовно нарахування земельного податку в 2020 році, позивача повідмолено про те, що відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України та п. 9 розділу IV наказу Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422 зі змінами та доповненнями, а також позиції, викладеної в наказі Міністерства фінансів України від 06.07.2018 № 602 «Про затвердження узагальнюючих податкових консультацій з деяких питань оподаткування платою за землю», на даний час позивач не є платником податку на майно в частині плати за землю з фізичних осіб.

Позивач вважає про типравними та такими, що підлягають скасуванню рішення від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ та податкові повідомлення-рішення від 28.04.2017 № 2194648, від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 та від 23.04.2019 № -2615, що і зумовило на звернення до суду з даним позовом.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

За змістом п. п. 8 п. п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПК України платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки: у разі наявності податкового боргу у розмірі, що перевищує суму, визначену абзацом 3 п. 59.1 ст. 59 цього Кодексу, на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.

Як визначено приписами ПК України, а саме п. 299.10 ст. 299, реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:

1)подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву; 2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення; 3) у випадках, визначених пп. 298.2.3 п. 298.2 та пп. 298.8.6 п. 298.8 ст. 298 цього Кодексу; 4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва юридичної особи платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків; 5) якщо платником єдиного податку четвертої групи не подано податкову звітність, передбачену підпунктом 295.9.1 пункту 295.9 статті 295 та підпунктом 298.8.1 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу; 6) набуття платником податку статусу резидента Дія Сіті - в останній день календарного кварталу, в якому платник податку набув статус резидента Дія Сіті; 7) втрати платником єдиного податку третьої групи статусу електронного резидента (е-резидента); 8) наявність щодо платника податку рішення про застосування спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), прийнятого у порядку, встановленому Законом України «Про санкції»: щодо платників першої і другої груп - в останній день місяця, у якому прийнято таке рішення; щодо платників третьої і четвертої груп в останній день кварталу, у якому прийнято таке рішення.

Наведений перелік підстав для прийняття податковим органом рішення про анулювання реєстрації платником єдиного податку є вичерпним.

У будь-якому разі п. 299.10 ст. 299 ПК України передбачено, що анулювання реєстрації платником єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку може відбуватися виключно за рішенням контролюючого органу.

Відтак, позбавлення платника податків статусу платника єдиного податку може відбуватися тільки шляхом прийняття податковим органом рішення про таке анулювання.

Положеннями п. 299.11 ст. 299 ПК України встановлено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої-третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої-третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що підставою для анулювання реєстрації платника єдиного податку є, серед іншого, і встановлення контролюючим органом за наслідками перевірки факту наявності у платника податків податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.05.2020 у справі № 812/1137/16.

Надалі, вказаний висновок неодноразово підтверджувався, зокрема, постановою Верховного Суду від 04.05.2023 у справі № 320/1040/19, згідно якої реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, установлених законом; при цьому прийняття контролюючим органом рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку можливе лише на підставі проведеної документальної перевірки відповідного платника податку та встановлених в ході такої перевірки порушень, відповідно до яких платник податків не може перебувати на спрощеній системі оподаткування.

Втім, матеріали справи не містять таких документів, як наказ про проведення перевірки, повідомлення платника про проведення перевірки, акт про проведення перевірки, направлення платнику податків акту про проведення перевірки для ознайомлення з результатами перевірки.

З наданого до суду відзиву вбачається, що таке рішення прийнято у зв`язку з наявністю у позивача податкової заборгованості, що підтверджено інтегрованою карткою платника податку, а не за результатами проведення перевірки.

З приводу протиправності рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку необхідно зазначити, по-перше, що це рішення прийнято передчасно, а саме, під час розгляду адміністративної справи № 826/16502/16 за позовом ФОП ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.04.2016 № 11698-1305 саме щодо заборгованості по земельному податку, яку було покладено в основу цього рішення.

Тобто, оскаржуване рішення від 30.09.2017 прийнято всупереч вимог абз. 4 п. п. 56.18 ст. 56 ПК України на підставі неузгодженого грошового зобов`язання.

Водночас, всупереч вимог п. 299.11 ст. 299 ПК України анулювання реєстрації платника єдиного податку щодо позивача проведено не з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення, а з 30.09.2017. Таким чином, зазначені порушення, є підставою для визнання протиправним рішення ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення позивача з реєстру платників єдиного податку, скасування його та зобов`язання відповідача поновити позивача в даному реєстрі, як платника єдиного податку другої групи, при цьому, таке право позивача підлягає захисту та відновленню з моменту його порушення, а саме, з 30.09.2017, коли було прийнято оскаржуване рішення, шляхом приведення у стан, що існував до такого порушення з боку відповідача.

Отже, враховуючи, що контролюючим органом не було дотримано процедури анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за наявності законодавчо визначених для цього підстав, суд дійшов висновку про порушення прийнятим відповідачем рішенням встановленої процедури та прав платника податків, а тому не може вважатися правомірним.

Позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.04.2017 № 2194648, від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 та від 23.04.2019 № -2615, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом п. 286.1 ст. 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно з п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 ст. 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У силу вимог п. 287.8 ст. 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Приписами ст. 120 ЗК України закріплено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, платником земельного податку є особа, яка володіє відповідним речовим правом на земельну ділянку (правом власності або правом користування), відповідно з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (нежитлового приміщення), обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, покладається на особу, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до наведених норм законодавства, фізична особа - власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов`язаний сплачувати до бюджету податок за площі під такими приміщеннями з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Так, згідно з п. 286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

На підставі п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до п. 58.1 ст. 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якіцо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу.

До податкового повідомлення-рішення додається розрахунок податкового зобов`язання (за наявності) та штрафних (фінансових) санкцій.

Форма та порядок надіслання податкового повідомлення-рішення і розрахунку грошового зобов`язання визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Судом досліджено, що до вищевказаних податкових повідомлень-ріщень будь-які розрахунки грошових зобов`язань додані не були. Щодо доводів податкового органу про відсутність форми розрахунку, що надсилається з податковим повідомленням-рішенням платнику земельного податку, суд вважає, що вказане не є підставою для ненадання належного розрахунку до грошового зобовґязання, оскільки особа має право знати та пересвідчитись у правильності та обґрунтованості нарахування.

До наведеного, судом досліджено, що суми даного податку нараховані з помилками та відрізняються, зокрема, у раніше скасованому судом податковому повідомленні-рішенні від 27.04.2016 було зазначено суму земельного податку 105836,63 грн, водночас, в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 28.04.2017 № 2 та від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 вказано однакові суми 29916,49 грн, а в податковому повідомленні-рішенні від 23.04.2019 № -2615 нараховано суму 44874,73 грн.

Відповідно до п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Так, відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Згідно з п. п. 14.1.73 п. 14.1 ст. 14 ПК України землекористувачами є юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У ст. 269 ПК України зазначено, що платниками земельного податку є (а) власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та (б) землекористувачі. Об`єктом оподаткування земельним податком згідно з положеннями статті 270 Кодексу є (а) земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та (б) земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру (п. 286.1 ст. 286 ПК України).

Відповідно до норм п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п. 287.6 ст. 287 ПК України).

Особливості регулювання відносин в сфері земельного права, в тому числі підстави для набуття земельних ділянок у власність та користування, визначені Земельним кодексом України (ст. ст. 125, 126 Кодексу).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у Державному земельному кадастрі в порядку, встановленому Законом (стаття 202 Земельного кодексу України). При цьому земельна ділянка має бути індивідуально визначеним об`єктом нерухомого майна, якому властиві такі характеристики, як плопіа, межі, ідентифікатор у Державному земельному кадастрі тощо.

З огляду на вказане, особу, яка володіє нерухомим майном, яке розташоване на земельній ділянці, права на яку для такої особи не оформлені, не можна вважати платником земельного податку в розумінні статті 269 ПК України до моменту виникнення відповідних прав такої особи на цю земельну ділянку відповідно до запису, сформованого у Державному земельному кадастрі у порядку, визначеному законом.

Слід звернути увагу на те, що позивач є власником двох окремих нежилих приміщень по АДРЕСА_1 площами відповідно 96,1 кв.м та 206,3 кв. м., при цьому,ці об`єкти нерухомості зареєстровані в Державному реєстрі речових прав під різними реєстраційними номерами, з огляду на що, при складанні контролюючим органом податкових повідомлень-рішень, це необхідно було врахувати й визначати податкові зобов`язання (за наявності законних підстав) окремо по кожному з об`єктів нерухомого майна. Натомість, площі земельних ділянок, на яких розташовані нежилі приміщення, є одними з вихідних даних для визначення правильного розміру земельного податку.

Право власності та користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952- IV.

Питання переходу права власності на земельну ділянку в разі набуття права на житловий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

Поряд з іншим, відповідач указав, що відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

У відзиві на позовну заяву, відповідачем було наведено розрахунки земельного податку за 2017, 2018 та 2019 роки, при цьому, контролюючим органом взято за основу площу земельної ділянки у розмірі 310 кв.м.

Однак, у матеріалах справи містяться дані, які свідчать про те, що ФОП ОСОБА_1 є власником двох нежилих приміщень: групи № 8а літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 96,1 кв.м, та групи № 4, 7 літери Н корпусу облицювального цеху, загальною площею 206,3 кв. м, які складають 1/100 частини від майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, ФОП ОСОБА_1 є власником нежилих приміщень загальною площею 302, 4 кв. м (96,1 кв. м + 206, З кв. м = 302, 4 кв. м), а не 310 кв. м, як було визначено відповідачем.

Доводи відповідача про те, що сам позивач у позовній заяві зазначила про те, що є власником приміщення 310 кв.м, не є належним доказом підтвердження площі, натомість, дані мають братися виключно з офіційних джерел.

Таким чином, розрахунок земельного податку за 2017, 2018 та 2019 роки відповідачем проведений неточно, на підставі більшої площі, ніж вона є у власності у позивача.

Крім того, судом також враховується й те, що відповідачем помилково зазначено суму земельного податку на 2019 рік: 29916,49 грн, а не 44874,73 грн, як визначено у податковому повідомленні-рішенні від 23.04.2019 № -2615, доданому до матеріалів справи відповідачем. При цьому, належних розрахунків земельного податку за вказаний податковий період ним не проведено.

Також, 26.06.2020 представник фізичної-особи підприємця ОСОБА_1 , звернувся через Департамент (Центр) надання адміністративних послуг м. Києва із заявою до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві про надання відомостей з Державного земельного кадастру про те, чи є сформованою на даний час земельна ділянка, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та чи присвоєно їй кадастровий номер.

За результатами розгляду цієї заяви отримано відповідь Головного управління Держгеокадастру у м. Києві від 08.07.2020 № 97-26-0.21-2048/35-20, в якій зазначено наступне: «Відповідно до положень статті 79-1 ЗК України формування ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Частиною 4 ст. 79-1 ЗК України визначено, що земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їх кадастрового номера.

У статті 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зазначено, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер.

Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Станом на теперішній час відомості щодо державної реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі на території АДРЕСА_1 , та рішення органів державної влади та місцевого самоврядування про передачу її у власність/користування фізичним чи юридичним особам, у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві відсутні.

Зважаючи на те, що земельна ділянка за вищевказаною адресою відповідно до вимог статті 79-1 ЗК України не сформована, в ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня інформація щодо вказаної земельної ділянки».

Варто зауважити, що згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.

Проте, відповідачем не доведено правомірність спірних податкових повідомлень-рішень, внаслідок того, що останнім не надано розрахунку визначення частки нежитлових приміщень позивача в нежитловій будівлі, ні площі земельної ділянки, якою позивач користується, пропорційно до її частки в нежитловій будівлі.

Згідно із визначенням, наведеним в ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Отже, на підставі викладеного можливо зробити висновок, що відповідачем розрахунок суми земельного податку з фізичних осіб для позивача здійснено за відсутності відомостей, обов`язкова наявність яких обумовлена нормами Податковим кодексом України. Спірні рішення відповідача підлягають скасуванню не через відсутність у позивача вказаного податкового обов`язку, а через висновок про недоведеність правильності розрахунку контролюючим органом суми податкового зобов`язання та допущення відповідних процедурних/розрахункових порушень, які впливають на правильність визначення грошового зобовґязання.

Ураховуючи викладене, оскільки відомості про земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , до Державного земельного кадастру не внесено, її площу та межі не визначено, кадастровий номер не присвоєно, тобто, вона не є сформованою, підстави для нарахування земельного податку для ФОП ОСОБА_1 відсутні. Протилежного суду не доводено.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправними та скасування цих податкових повідомлень-рішень.

Інші ж доводи та посилання зазначених висновків суду не спростовують та не впливають на результат розгляду даного спору.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тож, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідачем не було доведено обґрунтованості та законності прийняття оскаржуваних рішень на підставі належних та допустимих доказів, що підтверджують їх обґрунтованість та законність.

Згідно норм ч. 1 ст. 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. 77, 90, 139, 241-247, 255, 293, 295-297 КАС України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України про визнання протиправним та скасування рішення, податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві від 30.09.2017 № 173/26-50-13-02-35/ про виключення фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з реєстру платників єдиного податку фізичних осіб-підприємців.

Зобов`язати Головне управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС України поновити фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 у реєстрі платників єдиного податку фізичних осіб-підприємців, як платника єдиного податку другої групи з 30.09.2017.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві на ім`я ОСОБА_1 щодо визначення сум податкових зобов`язань за платежем земельний податок з фізичних осіб, код платежу 18010700: від 28.04.2017 № 2 на суму податкового зобов`язання 29916,49 грн; від 03.04.2018 № 27269-1305-2650 на суму податкового зобов`язання 29916,49 грн; від 23.04.2019 № -2615 на суму податкового зобов`язання 44874,73 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 4 204,00 грн (чотири тисячі двісті чотири гривні).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.