Справа № 520/25679/24
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Харків

22.11.2024 р. справа №520/25679/24 Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сліденка А.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом - позивач, заявник)
до Департаменту реєстрації Харківської міської ради (далі за текстом - відповідач, владний суб`єкт, орган публічної адміністрації)
прозобов`язання вчинити певні дії,
встановив:

Позивач у порядку адміністративного судочинства заявив вимогу про: зобов`язання Департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про ІНФОРМАЦІЯ_2 () запис №0023798.

Аргументуючи ці вимоги зазначив, що на даний час відповідно до відомчого обліку Міністерства оборони України в ЄДРПОУ (який не є загальнодоступним) ІНФОРМАЦІЯ_3 внесено до ЄДРПОУ за ідентифікаційним кодом - 09877762, в той же час за номером 0023798 від 18.11.1997 ЄДРПОУ (який є загальнодоступним) містить дані про ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки приписами Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" не передбачено виключення відомостей про юридичну особу з Єдиного державного реєстру на підставі відповідного звернення до органу державної реєстрації, заявник вимушений звернутись до суду з метою вирішення даного питання в судовому порядку.

Відповідач був належно та завчасно сповіщений про розгляд справи, але обов`язку із подання відзиву на позов та доказів у спростування викладених у позові доводів не виконав.

Суд, вивчивши доводи позову та аргументи відзиву на позов, повно виконавши процесуальний обов`язок із збору доказів, всебічно перевіривши доводи сторін добутими доказами, з`ясувавши обставини фактичної дійсності, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

Установлені судом обставини спору полягають у наступному.

18.11.1997 року ІНФОРМАЦІЯ_2 був включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України Міністерством оборони України з наданням статусу юридичної особи та присвоєнням ідентифікаційного коду - 09877762.

Згідно з довідкою №126/21, виданою начальником Головного управління майна та ресурсів, видом діяльності Фрунзенського РВК визначено діяльність у сфері оборони. Реєстрація була здійснена на підставі пункту 5 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118, відповідно до якого присвоєння ідентифікаційних кодів суб`єктам, відомості про які становлять державну таємницю, здійснюється відповідними центральними органами виконавчої влади, яким Держстат передає ідентифікаційні коди для ведення відомчого обліку.

У зв`язку з набранням чинності положень Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань" за номером 23798 від 31.10.2016 року державним реєстратором було внесено до ЄДРПОУ відомості стосовно ІНФОРМАЦІЯ_4 з зазначенням ідентифікаційного коду - 09877762. Місце знаходження реєстраційної справи - Департамент реєстрації Харківської міської ради.

З 01.11.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

З метою усунення порушень статті 8 Закону України "Про державну таємницю", частини 4 статті 7 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до відповідача з листом від 27.08.2024 року № Ю/271 з вимогою виключити з Єдиною державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 18.11.1997 року №0023798 про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код 09877762).

29.08.2024р. Департаментом реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області надано відповідь на звернення позивача, у якому зазначено, що статтею 17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції від 15.05.2003р. №755-VІ визначено виключний перелік документів, що подаються заявником для державної реєстрації, зокрема, припинення юридичної особи. Скасування будь-яких реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі на підставі листів або заяв юридичних осіб чинним законодавством не передбачено. У разі отримання визначених Законом про реєстрацію документів, державний реєстратор буде діяти у відповідності до вимог чинного законодавства.

Стверджуючи про необхідність зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії щодо виключення з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відомостей про ІНФОРМАЦІЯ_2 заявник ініціював даний спір.

Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що в Україні як у правовій державі, де проголошена дія верховенства права та найвищою соціальною цінністю є людина, згідно з ст.ст. 1, 3, 8, ч.2 ст.19, ч.1 ст.68 Конституції України усі без виключення суб`єкти права (учасники суспільних відносин) зобов`язані дотримуватись існуючого правового порядку, утримуючись від використання права на "зло"/зловживання правом, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати покладені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом, і тому до відносин, які склались на підставі встановлених обставин спору, підлягають застосуванню наступні норми права.

За змістом ст.17 Конституції України та ст.1 Закону України від 06.12.1991р. №1934-ХІІ завдання з приводу захисут суверенітету і територіальної цілісності та недоторканості України, відсічі збройній агресії проти України покладені на Збройні Сили України.

Відповідно до ч.7 ст.1 та ч.8 ст.1, ч.1 ст.3, ч.2 ст.3 Закону України "Про військовий обов"язок та військову службу", а також Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (затверджене постановою КМУ від 23.02.2022р. №154; далі за текстом - Положення №154) районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки як структурні підрозділи обласних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління.

У силу приписів п.1 ч.1 ст.8 Закону України від 21.01.1994р. "Про державну таємницю" відомості про органи військового управління належать до державної таємниці у сфері оборони.

Суд відзначає, що у межах спірних правовідносин суспільні відносини з приводу державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань були регламентовані приписами Закону України від 15.05.2002р. №755-IV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі за текстом - Закон України №755-IV) та Порядком державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи (затверджений наказом Міністерства юстиції України від 09.02.2016 року №359/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.02.2016 року за №200/28330; далі за текстом - Порядок №359).

Згідно п.1 ч.1 ст. 25 Закону України №755-IV державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації.

Відповідно до п.4 та п.8 ч.1ст.4 Закону України №755-IV державна реєстрація базується на таких основних принципах: державної реєстрації за заявницьким принципом та внесення відомостей до Єдиного державного реєстру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.

Частиною 1 статті 9 Закону України №755-IV встановлено, що відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: відповідних заяв про державну реєстрацію; документів що подаються для проведення інших реєстраційних дій; відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів.

Судом встановлено, що у зв`язку з набранням чинності положень Закону «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань» 31.10.2016 року державним реєстратором було внесено до ЄДРПОУ запис №23798 про включення відомостей стосовно ІНФОРМАЦІЯ_4 з зазначенням ідентифікаційного коду - 09877762 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З 01.11.2020 року ІНФОРМАЦІЯ_2 було перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Пунктом 4 статтею 7 розділу III Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" передбачено, що до Єдиного державного реєстру не вносяться відомості, що становлять державну таємницю.

З метою створення умов для дотримання приписів ст.8 Закону України "Про державну таємницю", частини 4 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до відповідача з листом від 27.08.2024 року № Ю/271 з вимогою виключити з Єдиною державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 18.11.1997 року №0023798 про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код 09877762).

29.08.2024р. Департаментом реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області надано відповідь на звернення позивача, у якому зазначено, що статтею 17 Закону України " Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції від 15.05.2003р. №755-VІ визначено виключний перелік документів, що подаються заявником для державної реєстрації, зокрема, припинення юридичної особи. Скасування будь-яких реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі на підставі листів або заяв юридичних осіб чинним законодавством не передбачено.

Статтею 1 пункту 14 Закону України №755-IV, визначено коло суб`єктів державної реєстрації.

Частиною 2 статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань» передбачено повноваження державного реєстратора.

Втручання будь-яких органів, їх посадових осіб, громадян, юридичних осіб та громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій, крім випадків, передбачених цим Законом, забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон) державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, відокремленого підрозділу юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 3 Закону №755-IV (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних правовідносин) визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності та підпорядкування, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлених підрозділів юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 вказаного Закону №755-IV, відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі: 1) відповідних заяв про державну реєстрацію; 2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій; 3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів; 4) повідомлень про виявлення розбіжностей між відомостями про кінцевих бенефіціарних власників та структуру власності клієнта, зокрема про виявлення неповноти, неточностей чи помилок в інформації про кінцевого бенефіціарного власника або структуру власності, що містяться в Єдиному державному реєстрі; 5) інформації від Національного банку України про визнання структури власності юридичної особи, державне регулювання та нагляд за діяльністю якої здійснює Національний банк України, непрозорою (прозорою).

Згідно ч.4 ст. 10 вказаного Закону, відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Крім того, слід зазначити, що положеннями ст. 11 Закону № 755-IV передбачено, що відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, є відкритими і загальнодоступними (крім реєстраційних номерів облікових карток платників податків та паспортних даних) та у випадках, передбачених цим Законом, за їх надання стягується плата.

Частиною 1 ст. 25 вказаного вище Закону передбачено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі:

1) документів, що подаються заявником для державної реєстрації;

2) судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо:

- визнання повністю або частково недійсними рішень засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу; визнання повністю або частково недійсними змін до установчих документів юридичної особи; заборони (скасування заборони) вчинення реєстраційних дій;

- накладення/зняття арешту корпоративних прав; зобов`язання вчинення реєстраційних дій;

- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі;

- виділу юридичної особи; провадження у справах про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, прийнятих відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- припинення юридичної особи, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;

- відміни державної реєстрації припинення юридичної особи; припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, що не пов`язано з банкрутством юридичної особи;

- відміни державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця;

- відміни в порядку апеляційного/касаційного оскарження рішення суду, на підставі якого вчинено реєстраційну дію;

3) рішень, прийнятих за результатами оскарження в адміністративному порядку відповідно до статті 34 цього Закону.

Разом із тим, суд зазначає, що порядок проведення державної реєстрації та інших реєстраційних дій на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, включає: 1) заповнення форми заяви про державну реєстрацію - у разі подання документів особисто заявником (за бажанням заявника); 2) прийом документів за описом - у разі подання документів у паперовій формі; 3) виготовлення копій документів в електронній формі - у разі подання документів у паперовій формі; 4) внесення копій документів в електронній формі до Єдиного державного реєстру; 5) перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів; 6) перевірку документів на наявність підстав для відмови в державній реєстрації; 7) прийняття рішення про проведення реєстраційної дії - для громадських формувань, символіки та засвідчення факту наявності всеукраїнського статусу громадського об`єднання; 8) проведення реєстраційної дії (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; 9) формування та оприлюднення на порталі електронних сервісів виписки, результатів надання адміністративних послуг у сфері державної реєстрації та установчих документів; 10) видача за бажанням заявника виписки з Єдиного державного реєстру у паперовій формі за результатами проведеної реєстраційної дії (у разі подання заяви про державну реєстрацію у паперовій формі). Виписка з Єдиного державного реєстру у паперовій формі надається з проставленням підпису та печатки державного реєстратора (частина 2 статті 25 Закону № 755-IV).

Стосовно доводу про існування відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про організацію (види діяльності) та дислокацію (юридична адреса) ІНФОРМАЦІЯ_4 , який було перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_5 суд зазначає, що окрема інформація у сфері оборони може бути віднесена до державної таємниці у порядку Закону України від 21.01.1994 року № 3855-ХІІ "Про державну таємницю" (далі за текстом - Закон № 3855-ХІІ), який передбачає певну процедуру віднесення інформації до державної таємниці шляхом прийняття державним експертом з питань таємниць рішення про віднесення категорії відомостей або окремих відомостей до державної таємниці з установленням ступеня їх секретності шляхом обґрунтування та визначення можливої шкоди національній безпеці України у разі розголошення цих відомостей, включенням цієї інформації до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, та з опублікуванням цього Зводу, змін до нього.

Положеннями ст. 10 Закону №3855-ХІІ передбачено, що віднесення інформації до державної таємниці здійснюється мотивованим рішенням державного експерта з питань таємниць за його власною ініціативою, за зверненням керівників відповідних державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій чи громадян. Державний експерт з питань таємниць відносить інформацію до державної таємниці з питань, прийняття рішень з яких належить до його компетенції згідно з посадою. У разі, якщо прийняття рішення про віднесення інформації до державної таємниці належить до компетенції кількох державних експертів з питань таємниць, воно за ініціативою державних експертів або за пропозицією Служби безпеки України приймається колегіально та ухвалюється простою більшістю голосів. При цьому кожен експерт має право викласти свою думку. Інформація вважається державною таємницею з часу опублікування Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, до якого включена ця інформація, чи зміни до нього у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, Звід відомостей, що становлять державну таємницю, формує Служба безпеки України на підставі рішень державних експертів з питань таємниць. Зазначений Звід та зміни до нього набирають чинності з моменту опублікування в офіційних виданнях України. Зміни до Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, вносяться не пізніше трьох місяців з дня одержання Службою безпеки України відповідного рішення державного експерта з питань таємниць (стаття 12 Закону № 3855-ХІІ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 звернувся до відповідача з листом від 27.08.2024 року № Ю/271 з вимогою виключити з Єдиною державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис від 18.11.1997 року №0023798 про внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей про юридичну особу - ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний код 09877762).

29.08.2024р. Департаментом реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області надано відповідь на звернення позивача, у якому зазначено, що статтею 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" в редакції від 15.05.2003р. №755-VІ визначено виключний перелік документів, що подаються заявником для державної реєстрації, зокрема, припинення юридичної особи. Скасування будь-яких реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі на підставі листів або заяв юридичних осіб чинним законодавством не передбачено.

Отже, у межах спірних правовідносин має місце надзвичайно винятковий випадок, котрий характеризується тим, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань дійсно містяться відомості про орган військового управління, однак це сталося не через винне управлінське волевиявлення суб`єкта владних повноважень, а через докорінну зміну змісту нормативного регламентування.

Оскільки суб"єкт владних повноважень у межах спірних правовідносин не має чітко визначених законом приводів для нівелювання юридичних наслідків означеного вище випадку, то належний стан правопорядку у справі державної реєстрації юридичних осіб повинен бути забезпечений у даному конкретному випадку саме на підставі рішення суду, що цілком узгоджється із приписами ст.ст.8, 19, 124 Конституції України.

Таким чином, необхідно зазначити що іншого способу звернення до Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області у подібних випадках законом не передбачено. Отримавши відмову у задоволенні прохання про недопущення порушення Закону України "Про державну таємницю", заявник не має іншого шляху вирішення поставленого питання ніж як у спосіб звернутися до суду з адміністративним позовом.

Продовжуючи вирішення спору, суд зважає, що критерії законності управлінського волевиявлення (як у формі рішення, так і у формі діяння) владного суб`єкта викладені законодавцем у приписах ч.2 ст.2 КАС України, а у силу ч.2 ст.77 КАС України обов`язок доведення факту дотримання цих критеріїв покладений на владного суб`єкта шляхом подання до суду доказів та наведення у процесуальних документах доводів як відповідності закону вчиненого волевиявлення, так і помилковості аргументів іншого учасника справи.

Тому відповідність закону рішення чи діяння (управлінського волевиявлення) суб`єкта владних повноважень як у спорі про набуття приватною особою додаткового блага чи активу, так і у спорі про спростування новоствореного публічного обов`язку, зокрема, за критеріями дотримання компетенції, меж повноважень, способу дій, приводу реалізації функції контролю, обґрунтованості, безсторонності (неупередженості), добросовісності, розсудливості, рівності перед законом, унеможливлення дискримінації, пропорційності, своєчасності, права особи на участь у процесі прийняття рішення, має доводитись, насамперед, відповідачем - суб`єктом владних повноважень.

При цьому, із положень частин 1 і 2 ст.77 КАС України у поєднанні з приписами ч.4 ст.9, абз.2 ч.2 ст.77, частин 3 і 4 ст.242 КАС України слідує, що владний суб`єкт повинен доводити обставини фактичної дійсності у спорі за стандартом доказування - "поза будь-яким розумним сумнівом" (тобто запропоноване сприйняття ситуації повинно виключати реальну ймовірність існування у дійсності будь-якого іншого варіанту), у той час як до приватної особи підлягає застосуванню стандарт доказування - "баланс вірогідностей" (тобто запропоноване сприйняття ситуації не повинно суперечити умовам реальної дійсності і бути можливим до настання).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не доведеного документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не спричиняє виникнення безумовних та беззаперечних підстав для висновку про реальне існування такої обставини у дійсності.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч.2 ст.77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

Правильність саме такого тлумачення змісту ч.1 ст.77 та ч.2 ст.77 КАС України підтверджується правовим висновком постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2020р. по справі №520/2261/19, де указано, що визначений ст. 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Окрім того, саме таке тлумачення стандартів доказування є цілком релевантним правовому висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21.

У розумінні ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому, згідно з ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а у силу запроваджених частинами 1 і 2 ст.74 КАС України застережень суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням встановленого законом порядку або не підтверджені визначеними законом певними засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст.75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а за правилом ч.1 ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тлумачення змісту цієї норми процесуального закону було викладено Верховним Судом у постанові від 07.11.2019р. по справі №826/1647/16 (адміністративне провадження № К/9901/16112/18), де указано, що обов`язковою умовою визнання протиправним волевиявлення суб`єкта владних повноважень є доведеність приватною особою факту порушення власних прав (інтересів) та доведеність факту невідповідності закону оскарженого управлінського волевиявлення.

У межах даного спору суд вважає за можливе керуватись правовою позицією, сформульованою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023р. у справі №916/3027/21, де указано, що: 1) покладений на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність передбачає, що висновки суду можуть будуватися на умовиводах про те, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були; 2) суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування.

Тому перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.ст.72-77, 90, 211 КАС України, суд доходить до переконання про те, що з огляду на приписи ст.ст.8, 19, 124 Конституції України у межах спірних правовідносин суб"єкта владних повноважень (попри відсутність вини у настанні розглянутого судом випадку) належить обтяжити обов"язком реалізувати управлінську функцію у конкретний спосіб, що визначений у резолютивній частині рішення суду.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушеного права (інтересу), суд виходить із того, що відповідно до приписів Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" однією із підстав для скасування записів в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичну особу є ухвалення відповідного судового рішення.

Відтак, з огляду на викладені вище міркування та зміст згаданих вище норм Закону України від 15.05.2003р. №755-VІ, правовий статус позивача як органу військового управління, положення Закону України "Про державну таємницю", Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 року №118) суд доходить до висновку про задоволення позову шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії щодо виключення запису №0023798 про ІНФОРМАЦІЯ_2 () з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Оскільки спір склався не з вини відповідача як суб"єкта владних повноважень (оскільки на момент реєстрації заявника у 2016 року процедура державної реєстрації відбулась відповідно до діючого на той час законодавства України), а виключно у зв"язку із зміною змісту нормативного регламентування, то відповідно до ч.6 ст.7 та ч.8 ст.139 КАС України тягар несення судових витрат належить залишити за позивачем.

При розв`язанні спору, суд, зважаючи на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), надав оцінку усім юридично значимим доводам, факторам та обставинам, дослухався до усіх ясно і чітко сформульованих та здатних вплинути на результат вирішення спору аргументів сторін.

Розгорнуті і детальні мотиви та висновки суду з приводу юридично значимих аргументів, доводів учасників справи та обставин справи викладені у тексті судового акту.

Решта доводів сторін окремій оцінці у тексті судового акту не підлягає, позаяк не впливає на правильність розв`язання спору по суті.

Розподіл витрат з оплати судового збору по справі слід здійснити відповідно до ст.139 КАС України та Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст.6-9, ст.ст.4-12, 72-77, 90, 211, 241-244, 246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Позов - задовольнити.

Зобов`язати Департамент реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області вчинити дії щодо виключення запису №0023798 про ІНФОРМАЦІЯ_2 (код ЄДРПОУ - 09877762) з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч.1 ст.295 КАС України (протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення); набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Сліденко