Справа № 520/26695/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 р. Справа № 520/26695/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправними та скасування рішень

У С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд визнати протиправними та скасувати прийняті Головним управлінням ДПС у Харківській області рішення про застосування фінансових санкцій від 18.04.2024 № 20580/0901, № 20585/0901, від 18.04.2024 № 20694/0901 та № 20691/0901, від 18.04.2024 № 20695/0901 та № 20696/0901.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Головним управлінням ДПС України у Харківській області на підставі наказів від 29.02.2024 № 903-п, № 900-п, №904-п, у період з 13.03.2024 по дату завершення перевірки проведено фактичні перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань дотримання вимог Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» за період господарської діяльності з 01.01.2023 по дату завершення перевірки. За результатами проведених фактичних перевірок відповідачем зроблено висновок про можливе провадження позивачем ліцензійної господарської діяльності без наявності відповідної ліцензії, чим на думку контролюючого органу порушено частину 23 статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР. Головним управлінням ДПС у Харківській області прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 18.04.2024 № 20580/0901, № 20585/0901, № 20694/0901, №20691/0901, № 20695/0901 та № 20696/0901. Позивач вважає зазначені рішення контролюючого органу протиправними, оскільки, на думку позивача, вони не відповідають критеріям законності. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою судді від 26.09.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Витребувано в Головного управління ДПС у Харківській області докази вручення спірних рішень позивачу; усі документи, які враховані при прийнятті рішень; докази реєстрації РРО за позивачем по кожному об`єкту.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження доставлена відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому виклав свої заперечення проти позовних вимог. Зазначив, що висновки контролюючого органу за результатами проведення фактичних перевірок господарської діяльності позивача є правомірними. Відповідач зазначив, що ГУ ДПС в Харківській області при прийнятті оскаржуваних у даній справі рішень про застосування фінансових санкцій діяв у межах наданих повноважень. Відповідач вважає доводи позивача, викладені в позовній заяві, необґрунтованими, тому просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій підтримав свою позицію, викладену в позовній заяві, та заперечив проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву. Просив позов задовольнити.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи та вказані заяви, суд встановив наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрований як фізична особа-підприємець з 03.12.2003, номер запису: 0036378, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Видами діяльності позивача є: 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); 93.13 Діяльність фітнес-центрів; 93.29 Організування інших видів відпочинку та розваг; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; 56.10 Діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування.

Посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області на підставі наказів від 29.02.2024 №903-п, №900-п, №904-п, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального проведено фактичні перевірки позивача на предмет дотримання вимог Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», за адресами провадження господарської діяльності: АДРЕСА_1 (наказ від 29.02.2024 №904-п); АДРЕСА_2 (наказ від 29.02.2024 №900-п); АДРЕСА_3 (наказ від 29.02.2024 №903-п).

За результатами проведених фактичних перевірок контролюючим органом складено акти «Про результати фактичної перевірки» від 18.03.2024 № 10261/20-40-09-01-03/, №10258/20-40-09-01-03/, № 10260/20-40-09-01-03/, у яких зроблено висновок про провадження позивачем ліцензійної господарської діяльності без наявності відповідної ліцензії, чим, на думку контролюючого органу, порушено частину 23 статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР.

На підставі висновків актів «Про результати фактичної перевірки» контролюючим органом застосовано до позивача спірні фінансові санкції, у вигляді рішень про застосування фінансових санкцій від 18.04.2024 № 20580/0901, № 20585/0901, № 20694/0901, № 20691/0901, № 20695/0901 та № 20696/0901.

Позивач, не погоджуючись з прийнятими ГУ ДПС у Харківській області рішеннями про застосування фінансових санкцій, подав скаргу до Державної податкової служби України від 11.06.2024 (вхідний до ДПС України від 11.06.2024 № 23356/6). (а.с. 79-84)

Рішенням Державної податкової служби України № 19710/6/99-00-06-03-02-06 від 2706.2024 скаргу позивача залишено без розгляду через недотримання позивачем вимог пунктів 56.3, 56.12 статті 56 Податкового кодексу України. (а.с. 85-87)

У подальшому позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом задля оскарження спірних рішень про застосування фінансових санкцій у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" від 19.12.1995 за №481/95-ВР (надалі по тексту - Закон №481/95-ВР), Податковим кодексом України, Положенням про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв, тютюнових виробів і рідин, що використовуються в електронних сигаретах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 за №1251 (надалі по тексту - Положення № 1251).

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (надалі по тексту - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, які справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 62.1.3. пункту 62.1 статті 62 ПК України, податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Так, пунктом 75.1 статті 75 Податкового Кодексу України (далі - ПК України) визначено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

За приписами підпункту 75.1.3. пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України, фактичною вважається перевірка, яка здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Спеціальним законом, що визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України, є Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон № 481/95-ВР).

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 7 ч. 2 ст. 17 Закону № 481/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Отже, виходячи з аналізу перелічених норм законодавства, суд доходить висновку, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами може здійснюватись лише за наявності відповідної ліцензії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790 (Із змінами, внесеними згідно з Постановами КМ №10 від 11.01.2006, №767 від 23.05.2007, №850 від 10.08.2011, №1050 від 16.12.2015, №285 від 31.03.2021) затверджено Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі Порядок).

Відповідно до пункту 2 Порядку, фінансові санкції застосовуються за порушення, передбачені статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».

За правилами пункту 5 Порядку, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

акт перевірки додержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального;

матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області на підставі наказів від 29.02.2024 №903-п, №900-п, №904-п, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального проведено фактичні перевірки позивача на предмет дотримання вимог Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», за адресами провадження господарської діяльності: просп. Тракторобудівників, буд. 77, м. Харків (наказ від 29.02.2024 №904-п); АДРЕСА_2 (наказ від 29.02.2024 №900-п); АДРЕСА_3 (наказ від 29.02.2024 №903-п).

За результатами проведених фактичних перевірок, контролюючим органом складено акти «Про результати фактичної перевірки» від 18.03.2024 № 10261/20-40-09-01-03/, № 10258/20-40-09-01-03/, № 10260/20-40-09-01-03/, у яких зроблено висновок про провадження позивачем ліцензійної господарської діяльності без наявності відповідної ліцензії, чим порушено частину 23 статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР.

Тобто, перевіркою встановлено факт здійснення позивачем господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії.

Під час розгляду справи позивач не надав доказів на спростування факту здійснення ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами. Так само позивач не надав доказів того, що він має ліцензію на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами.

Тобто, суд погоджується з висновками контролюючого органу щодо порушення позивачем норм статті 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР, а саме здійснення позивачем господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії, за що відносно позивача застосовано відповідні штрафні санкції.

Разом з тим, позивач, не оспорюючи факт здійснення ним роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами без відповідної ліцензії, оскаржує спірні рішення про застосування фінансових санкцій, посилаючись на їх необґрунтованість та порушенням контролюючим органом процедури їх прийняття.

Досліджуючи доводи позивача щодо протиправності оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій, суд зазначає наступне.

Щодо доводів позивача про те, що додаток № 1 "Реєстр фіскальних чеків реалізації товарів" до актів перевірки 18.03.2024 № 10261/20-40-09-01-03/, № 10258/20-40-09-01-03/, № 10260/20-40-09-01-03/, оформлених на підставі аналізу електронних копій розрахункових документів РРО, не може бути належним доказом, оскільки такий доказ добутий з порушенням норм законодавства, то з цього приводу слід зазначити про наступне.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Положеннями статті 83 ПК України встановлено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків є: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи; мультимедійна інформація (фото, відео-, звукозапис), отримана (виготовлена) контролюючими органами.

Судом встановлено, що у справі що розглядається, контролюючим органом зроблено висновок про порушення позивачем вищенаведених вимог законодавства, про які зазначено в актах перевірки, саме на підставі даних СОД РРО.

У контексті оцінки як доказу відомостей, внесених в додаток № 1 до акта перевірки і врахованих при винесенні оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій, суд застосовує положення абзаців 3, 4, 5 пункту 1.2 Порядку № 1057, у відповідності до яких:

- національна система масових електронних платежів (НСМЕП) - банківська багатоемітентна платіжна система масових платежів, у якій розрахунки за товари та послуги, видача готівкових грошей та інші операції здійснюються за допомогою платіжних смарт-карток за технологією, розробленою НБУ;

- система зберігання і збору даних РРО (СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України;

- система обліку даних РРО (СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.

У силу правового регулювання підпункту 14.1.562 пункту 14.1 статті 14 ПК України взаємодії між платниками податків та державними, у тому числі контролюючими, органами з питань реалізації прав та обов`язків, визначених цим Кодексом та іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, та нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі та на виконання цього Кодексу та інших законів, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, реалізується, серед іншого, через - інші засоби, бази даних, реєстри, що ведуться в електронному вигляді, інформаційні, телекомунікаційні, інформаційно-телекомунікаційні системи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Згідно підпункту 193.1.3. пункту 193 статті 19 ПК України державні податкові інспекції формують та ведуть, поряд з іншим, реєстри, ведення яких покладено законодавством на контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу.

Із приписів підпункту 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 ПК України слідує, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.

Підпунктом 83.1.2. пункту 83.1. ПК України визначено, що для посадових осіб контролюючих органів під час проведення перевірок підставами для висновків, поряд з іншим, є податкова інформація.

Податкова інформація, як слідує із підпункту 14.1.171. пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується у значенні, визначеному Законом України "Про інформацію" від 02.10.1992 за №2657-ХІІ (надалі по тексту також - Закон №2657-ХІІ).

Зокрема, статтею 10 коментованого Закону №2657-ХІІ визначено, що податкова інформація відноситься до видів інформації, які розрізняються за видами.

Податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб`єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України (частина 1 статті 16 Закону №2657-ХІІ).

Приписами пункту 74.1 ПК України визначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, зберігається в базах даних Інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем (надалі по тексту також Інформаційні системи) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Інформаційні системи і засоби їх забезпечення, розроблені, виготовлені або придбані центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, є державною власністю.

Система захисту податкової інформації, що зберігається в базах даних Інформаційних систем, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Внесення інформації до баз даних Інформаційних систем та її опрацювання здійснюються контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.1. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, а також контролюючим органом, визначеним підпунктом 41.1.2. пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, в порядку інформаційної взаємодії відповідно до пункту 41.2 статті 41 цього Кодексу.

Перелік Інформаційних систем визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики (пункт 74.3 статті 74 ПК України).

Зважаючи на таке правове регулювання спірних правовідносин суд вважає за доцільним застосувати висновки, сформовані Верховним Судом у постанові від 09.09.2024 у справі №280/6832/23, за змістом яких:

"…91. Аналіз наведених норм податкового законодавства свідчить про те, що використання податковим органом під час проведення фактичної перевірки отриманої податкової інформації, яка надходить від платників податків, через бази даних інформаційних, телекомунікаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, зокрема інформація: про фінансово-господарські операції платників податків; про застосування реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій, у тому числі щодо електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, поданих до контролюючих органів через інформаційну систему СОД РРО, у вигляді електронного розрахункового (фіскального) документа (чека, звіту), є такою, що може використовуватися контролюючими органами, як податкова інформація під час проведення фактичних перевірок платників податків.

92. При цьому використання такої інформації є належною реалізацією контролюючим органом податкового контролю, як необхідний комплекс заходів, що забезпечує формування та реалізацію державної фінансової політики, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій та може бути самостійною підставою для висновків під час проведення фактичної перевірки.

93. Виходячи з наведеного колегія суддів вважає, що відповідач в межах цієї справи під час проведення фактичної перевірки, мав правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, зокрема щодо перевірки наявності (відсутності) цифрового значення штрихового коду марки акцизного податку на алкогольні напої, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період…".

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №280/6829/23.

Таким чином, відомості з СОД РРО щодо реалізації підакцизних товарів, які перенесені відповідачем в додаток №1 до акта перевірки є належними доказами, на підставі яких контролюючий орган може встановити обставину реалізації і підтвердити склад податкового правопорушення.

Також, суд зазначає, що відповідач під час проведення фактичної перевірки має правову можливість використовувати податкову інформацію яка міститься в СОД РРО, інформація та дані якої є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій проведених позивачем у відповідний перевіряємий період.

Аналогічні висновки містять постанова Верховного Суду від 09.09.2024 по справі №280/6832/23.

Щодо доводів позивача про протиправне застосування відповідачем штрафу до позивача окремо за роздрібну торгівлю алкогольними та тютюновими виробами, суд зазначає наступне.

Як зазначалося, згідно з абзацом п`ятим частини другої статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій, - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами є окремими видами господарської діяльності, право на провадження яких передбачає отримання різних ліцензій.

Подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №818/856/16.

Так, суд враховує позицію відповідача та зазначає, що роздрібна торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами є окремими видами господарської діяльності, право на провадження яких передбачає отримання різних ліцензій.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим застосування до позивача санкцій окремо за кожне з таких порушень, передбачених статтею 15 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові №815/6127/14 від 26.06.2019.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем протиправно одночасно проведено три фактичні перевірки за питань дотримання позивачем вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", що призвело до того, що позивача тричі було притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, суд зазначає наступне.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що посадовими особами Головного управління ДПС у Харківській області на підставі наказів від 29.02.2024 № 903-п, № 900-п, №904-п, з метою здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального проведено фактичні перевірки позивача на предмет дотримання вимог Закону України від 19 грудня 1995 року №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», за адресами провадження господарської діяльності: просп. Тракторобудівників, буд. 77, м. Харків (наказ від 29.02.2024 №904-п); АДРЕСА_2 (наказ від 29.02.2024 №900-п); АДРЕСА_3 (наказ від 29.02.2024 №903-п).

Як вбачається з матеріалів справи, зазначені перевірки були проведені за різними адресами та в ході проведення таких перевірок контролюючими органами за різними адресами виявлено факти здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними та тютюновими виробами в різних розмірах та різної вартості без відповідної ліцензії.

Отже, суд зазначає, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що позивача тричі було притягнуто до відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Доводи позивача про те, що контролюючим органом не фіксувались вищенаведені обставини в адміністративних матеріалах суд не приймає до уваги, оскільки правова природа адміністративної відповідальності фізичної особи за скоєне адміністративне правопорушення, встановлена Кодексом України про адміністративні правопорушення, та фінансова відповідальність суб`єкта господарювання, передбачена Законом №481, є різною.

Статтею 111 Податкового кодексу України встановлено, що за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: 111.1.1. фінансова; 111.1.2. адміністративна; 111.1.3. кримінальна.

Пунктом 111.3 статті 111 Податкового кодексу України передбачено, що притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення не звільняє фізичну особу чи посадових (службових) осіб юридичної особи у передбачених законом випадках від юридичної відповідальності інших видів.

Фінансові санкції, які застосовуються до суб`єктів господарської діяльності на підставі Закону №481 за порушення вимог цього Закону, виходячи із змісту ч.1 ст.238 Господарського кодексу України є адміністративно-господарськими санкціями, які застосовуються до суб`єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності і є заходами організаційно-правового або майнового характеру, спрямованими на припинення правопорушення суб`єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Тобто, вирішення питання щодо застосування до особи адміністративної відповідальності фізичної особи за скоєне адміністративне правопорушення жодним чином не впливає на питання притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за порушення норм податкового законодавства.

Так, судом під час розгляду справи не встановлено протиправності прийнятих відповідачем рішень про застосування фінансових санкцій від 18.04.2024 № 20580/0901, № 20585/0901, від 18.04.2024 № 20694/0901 та № 20691/0901, від 18.04.2024 № 20695/0901 та № 20696/0901, або порушення відповідачем процедури їх прийняття.

Інших доводів щодо протиправності оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій позивачем не наведено.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 25.06.2020 по справі №520/2261/19 визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень, довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні жодні документи, що підтверджують факт наявності в позивача відповідної ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами або відсутності факту здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами.

У позовній заяві позивач фактично не заперечує факту здійснення ним господарської діяльності з роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами та не зазначає про наявність у нього відповідної ліцензії, а наводить лише загальні доводи щодо помилковості обставин, викладених відповідачем в актах перевірки, та щодо протиправність оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій відносно позивача через їх необґрунтованість та порушення контролюючим органом процедури їх прийняття, однак жодних доказів, що спростовують висновки актів перевірки позивачем до суду не подано.

Таким чином доводи позивача, викладені в позовній заяві щодо неправомірності оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій відносно позивача не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, на підставі наявних доказів.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду щодо правомірності оскаржуваних рішень про застосування фінансових санкцій не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, позивачем не надано до суду належних доказів щодо протиправності оскаржуваних у даній справі рішень про застосування фінансових санкцій або порушення відповідачем процедури їх прийняття. Судом таких обставин також не встановлено.

Дослідивши обставини справи та подані сторонами документи, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог позивача без задоволення.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, 61057, ) про визнання протиправними та скасування рішень - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН