Справа № 460/11642/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2024 року м. Рівне №460/11642/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій щодо неврахування до загальної тривалості згідно Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації від 31.10.2023 №03/01/2/1509 страхового стажу періоду роботи з 01 січня 1985 року по 30 листопада 1995 року та зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період роботи до страхового стажу.

Ухвалою суду від 02.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 05.11.2024 залучено Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в якості другого відповідача у справу №460/11642/24; витребувано належним чином засвідчені копії всіх сторінок трудової книжки позивача.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що з досягненням пенсійного віку звернулась до відповідача 1 з заявою про призначення пенсії згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», однак отримала відмову з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Вказує, що до її страхового стажу не зараховано період роботи з 01 січня 1985 року по 30 листопада 1995 року відповідно до Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації від 31.10.2023 №03/01/2/1509, оскільки не зазначено її повне ім`я. На переконання позивача, такі дії пенсійного органу є протиправними, а тому просить суд позов задовольнити повністю.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало відзив на позовну заяву. Зауважує, що за принципом екстериторіальності заява позивача була передана до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яким 22.11.2023 за №93 винесено рішення про відмову у призначенні пенсії за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Наголошує, що до страхового стажу, згідно поданих документів не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №03-01/2/1509 від 31.10.2023, оскільки ім`я зазначене в документі не відповідає паспортним даним позивача. В архівній довідці значиться, що у документах архівного фонду в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1985 по 1995 роки є дані щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів ОСОБА_2 (так в документах). Згідно з документами, доданими до заяви про призначення пенсії за віком та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача станом на 17.11.2023 становить 19 років 6 місяців 16 днів. Отже, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком з врахуванням ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки на момент звернення відсутній необхідний страховий стаж, а саме 30 років. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області у встановлений судом строк відзиву на позов не подало. Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідженням письмових доказів, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 17.11.2023 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області з заявою та пакетом документів про призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509, яка видана ОСОБА_3 , у документах архівного фонду колгоспу ім. Крупської, колгоспу «17 вересня», колективного сільськогосподарського підприємства «Жолобки» село Жолобки Кременецького (Шумського) району в книзі обліку трудового стажу та заробітку колгоспника за 1985-1995 роки є дані щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів ОСОБА_2 (так в документах):

1985 рік 36 відпрацьованих людиноднів;

1986 рік 90 відпрацьованих людиноднів;

з січня 1987 року 36 відпрацьованих людиноднів;

1988 рік відсутні дані;

1989 рік 212 відпрацьованих людиноднів;

1990 рік 395 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів;

1991 рік 373 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів;

1992 рік 318 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів;

1993 рік 365 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів;

1994 рік 335 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів;

по 30 листопада 1995 року 332 відпрацьованих людиноднів з встановленого мінімуму 280 днів.

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення №93 від 22.11.2023 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж заявниці становить 19 років 6 місяців 16 днів, з необхідних 30 років. За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №03-01/2/1509 від 31.10.2023, оскільки ім`я зазначене в документі не відповідає паспортним даним заявниці.

Вважаючи дії пенсійного органу протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), який набрав законної сили з 01.01.2004.

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною першою статті 9 Закону №1058-ІV передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком визначено статтею 26 Закону №1058-ІV. Так, відповідно до частини першої цієї статті, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років, з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

Як встановлено судом, позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже пенсійного віку досягла 07.11.2023. Відтак, необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком має становити не менше 30 років.

Приписами статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною першою статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII), в редакції до 01.01.2004, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637 (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 цього Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку №637 у разі, коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку №637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

У спірному рішенні відповідача 2 зазначено, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі згідно довідки №03-01/2/1509 від 31.10.2023, оскільки ім`я зазначене в документі не відповідає паспортним даним заявниці.

Як вже зазначалось судом, архівна довідка №03-01/2/1509 від 31.10.2023 стосується періодів роботи за 1985-1995 роки.

Також, судом встановлено, що її зміст узгоджується з даними трудової книжки позивача.

Згідно з підпунктом 1.1. пункту 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29 липня 1993 року №58 (далі Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 2.4. Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

У пункті 2.6 Інструкції №58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 №301 «Про трудові книжки працівників», з якої випливає, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність (п.4).

Станом на час роботи позивача на початок спірного періоду, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), норми якої містять положення, подібні положенням Інструкції №58.

Пунктом 1.4 Інструкції №162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» (далі - Порядок №656) та цією Інструкцією.

Відповідно до п.1 Порядку №656 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню. Пунктом 18 Порядку №656 передбачено, що відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Разом з тим, як встановлено судом, у спірні періоди позивач працювала у колгоспі.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року №310 «Про трудові книжки колгоспників» (далі постанова Ради Міністрів СРСР №310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі - Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР №310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до пункту 6 Загальних положень всі записи в трудовій книжці колгоспника засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (пункт 13).

Відтак, саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Із аналізу вказаних правових норм слідує, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а.

Обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного періоду до страхового стажу, відповідач 2 зазначив, що в архівній довідці ім`я зазначене в документі не відповідає паспортним даним заявниці.

Суд звертає увагу, що Архівна довідка архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509 видана ОСОБА_3 , тобто позивачу.

У вказаній довідці містяться дані щодо встановленого мінімуму та кількості відпрацьованих людиноднів (за 1985-1995 роки) ОСОБА_2 , оскільки «так в документах».

Суд звертає увагу, що невиконання іншими особами своїх зобов`язань, в тому числі щодо не правильного ведення роботодавцем трудових книжок та зазначення у відповідних документах імені скорочено, а саме « ОСОБА_4 », замість повного Людмила не повинно мати негативних наслідків для позивача.

Записами трудової книжки НОМЕР_1 підтверджується трудова діяльність ОСОБА_5 (з урахуванням написання російською мовою), зокрема й за спірні періоди роботи у колгоспі.

Отже, наявність розбіжностей у написанні по імені через скорочення, ніяким чином не впливає на можливість зарахувати спірні періоди до страхового стажу та не можуть бути підставою для незарахування пенсійним органом періоду роботи позивача в колгоспі до її страхового стажу, оскільки йдеться про одну й ту ж особу ОСОБА_6 .

Відтак, вказані посилання відповідача є недостатніми для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу, оскільки подані позивачем документи (трудова книжка, архівна довідка) містили інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу за вказаний період.

За наведеного, період роботи позивача за 1985-1995 роки відповідно до Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509 підлягає зарахуванню до страхового стажу, оскільки вона була членом колгоспу впродовж спірних років та виконувала встановлений мінімум трудової участі згідно із відомостями як трудової книжки, так і архівної довідки.

За таких обставин, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №93 від 22.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав відсутності необхідного страхового стажу є протиправним та підлягає скасуванню.

Судом встановлено, що відповідно до розрахунку стажу за формою РС-право, 19 років 6 місяців 16 днів визначено з урахуванням таких періодів роботи:

з 11.02.1983 по 29.07.1983 (5 місяців 19 днів);

з 22.09.1983 по 25.12.1986 (3 роки 3 місяці 4 дні);

з 26.12.1986 по 18.02.1991 догляд за дитиною до 3 років (4 роки 1 місяць 23 дні);

з 01.01.1996 по 31.12.2003 (8 років);

з 01.01.2004 по 31.05.2006 (2 роки 2 місяці 10 днів);

з 01.07.2006 по 30.11.2006 (1 місяць 24 дні);

з 01.02.2007 по 31.12.2007 (3 місяці 22 дні);

з 01.02.2008 по 29.02.2008 (8 днів);

з 12.05.2008 по 06.05.2009 безробіття (11 місяців 26 днів).

В той же час, відповідно до Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509, містяться дані про періоди роботи за: 1985 рік, 1986 рік, з січня 1987 року, 1989 рік, 1990 рік, 1991 рік, 1992 рік, 1993 рік, 1994 рік та по 30 листопада 1995 року. При цьому, за 1988 рік відсутні відомості про кількість відпрацьованих людиноднів.

Оскільки, до страхового стажу зараховано періоди з 22.09.1983 по 25.12.1986, з 26.12.1986 по 18.02.1991, тому за таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави зазначати конкретні періоди роботи (з 01.01.1985 по 30.11.1995 як просить позивач), які підлягають зарахуванню відповідно до архівної довідки.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV визначений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (далі - Порядок №22-1).

З 30.03.2021 набрала чинності постанова правління Пенсійного фонду України №25-1 від 16.12.2020 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», якою передбачено застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії, починаючи з 01.04.2021.

Запроваджена технологія передбачає опрацювання заяв про призначення/перерахунок пенсії бек-офісами територіальних органів ПФ України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця прийняття заяви до розгляду та місця проживання пенсіонера.

Таким чином, Постановою №25-1 внесено зміни, зокрема до Порядку №22-1.

Так, відповідно пункту 4.2. розділу IV Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії (п.4.10. розділу IV Порядку №22-1).

Аналіз наведених вище положень Порядку №22-1 свідчить про наступне:

- сутність принципу екстериторіальності полягає у визначенні структурного підрозділу органу, що призначає пенсію, який формуватиме електронну пенсійну справу та розглядатиме по суті заяву про призначення пенсії, незалежно від місця проживання/перебування заявника чи місця поданням ним відповідної заяви, тобто без прив`язки до території;

- після опрацювання електронної пенсійної справи та прийняття рішення за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, (тобто територіального органу Пенсійного фонду України), визначений за принципом екстериторіальності, передає електронну пенсійну справу органу, що призначає пенсію, (тобто територіальному органу Пенсійного фонду України), за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії;

- виплату пенсії проводить територіальний орган Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування особи.

Відповідно до фактичних обставин справи, заяву про призначення пенсії позивач подала до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

Вказану заяву за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькій області з прийняттям рішення №93 від 22.11.2023, яке підлягає скасуванню.

Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не вчиняло протиправних дій щодо позивача.

Таким чином, з урахуванням заявлених позовних вимог, суд вважає, що в даному випадку належним та ефективним способом відновлення порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №93 від 22.11.2023 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання вказаного суб`єкта владних повноважень зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи у колгоспі на підставі Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, яке прийняло спірне рішення.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №93 від 22.11.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи у колгоспі на підставі Архівної довідки архівного відділу №2 Кременецької районної військової адміністрації Тернопільської області від 31.10.2023 №03/01/2/1509.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 22 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22,м. Вінниця,Вінницька обл.,21005, ЄДРПОУ/РНОКПП 13322403)

Суддя Н.В. Друзенко