Справа № 160/14756/23
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіСліпець Н.Є.
за участі секретаря судового засіданняЛебеденко В.В.
представника позивача представника відповідача Дидюк Н.О. Гущини М.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Дніпропетровської обласної прокуратури до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
28.06.2023 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Дніпропетровської обласної прокуратури (далі позивач) до Дніпровської міської ради (далі відповідач), в якій позивач просив:
- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у не проведенні реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро;
- зобов`язати Дніпровську міську раду вчинити дії щодо реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що під час реалізації представницьких повноважень опрацьовано стан використання нерухомого майна комунальної форми власності на території Дніпровської міської ради та встановлено факт не оформлення останньою права власності на майно, що знаходиться в межах адміністративної території. Так, відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на житлові будинки та гуртожитки за адресами: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро до цього часу не зареєстровано, що не сприяє належному управлінню та розпорядженню комунальним майном, захисту майнових прав та інтересів територіальної громади міста від неправомірних посягань, набуттю речових прав на майно всупереч встановленому законом порядку. Вказане нерухоме майно використовується без оформлення та реєстрації речових прав на нього. Це порушення створює передумови для нецільового використання майна або вибуття його із власності територіальної громади, а також впливає на організацію належного утримання та раціонального використання комунального майна, і може призвести до настання тяжких наслідків, зокрема, втрати цього нерухомого майна.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
06.07.2023 до суду від відповідача засобами поштового зв`язку надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що прокурором порушено строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про наявність підстав для звернення до суду з позовом прокурор був обізнаний ще в 2020-2021 роках, проте доводи висловлено лише щодо фактичного нескінченного строку звернення до суду в разі тривалої бездіяльності відповідача. На думку відповідача, норми права, на якій ґрунтується запропонований позивачем спосіб правозастосування, позивач не навів. В свою чергу, представник наголошувала, що правозастосування передбачає передусім наявність норми права, яка застосовується, яка в цьому спірному питанні відсутня. Враховуючи викладене прокурором не доведено факт порушення інтересів держави.
13.07.2023 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не погоджується з доводами відповідача викладеними у відзиві на позов, оскільки наведене не містить заперечень по суті позовних вимог прокурора, а зводиться до намагання уникнути виконання своїх обов`язків через пропуск прокурором строку звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2023 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із доказами на підтвердження поважності причин його пропуску.
20.07.2023 на адресу суду через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про поновлення строку для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 04.08.2023 позовну заяву Дніпропетровської обласної прокуратури до Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії залишено без розгляду на підставі п. 7 ч. 1 ст. 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, прокурором подано апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду, в якій прокурор, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду про залишення позовної заяви без розгляду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказав на те, що пред`явлення позову відбулось після вивчення обласною прокуратурою отриманих документів щодо не проведення Дніпровською міською радою реєстрації права комунальної власності на спірні об`єкти нерухомого майна. Зволікання з виконанням рішення міської ради від 13.04.2017 №59/19 призвело до вибуття із комунальної власності окремих нежитлових приміщень, про які зазначено в тексті позовної заяви на обґрунтування триваючого характеру порушень з боку відповідача. На думку прокурора, його звернення до суду з цим позовом відбулось без пропуску строку.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
08.11.2023 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що саме Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради всупереч встановленому законами порядку не зареєстрував право власності на об`єкти комунального майна житлові будинки та гуртожитки, у зв`язку з чим останній несе персональну відповідальність щодо відсутності жодних дій для реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна.
Вказана ухвала суду мотивована тим, що предметом спору в цій справі є оформлення та державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, тобто він стосується майнових (цивільних) відносин, а не відносин щодо здійснення суб`єктом владних повноважень своїх владних управлінських функцій, при цьому справи щодо оформлення та державної реєстрації права власності не відносяться до юрисдикції адміністративних судів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Дніпропетровською обласною прокуратурою 16.02.2023 подано апеляційну скаргу до Третього апеляційного адміністративного суду, в якій прокурор, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду про закриття провадження у справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 залишено без змін, виключивши з її мотивувальної частини висновок суду про те, що ця справа відноситься до юрисдикції господарського суду і повинна бути розглянута за правилами господарського судочинства.
Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що суд першої інстанції правильно закрив провадження у цій справі, оскільки наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді, однак Дніпропетровська обласна прокуратура, звертаючись до суду з цим позовом, зазначила про те, що такий позов подається в порядку статті 23 Закону України «Про прокуратуру», не зазначаючи при цьому в інтересах кого чи якого органу подається такий позов.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, Дніпропетровською обласною прокуратурою 02.05.2024 подало касаційну скаргу до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, в якій просило їх скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постановою Верховного Суду від 25.06.2024 касаційну скаргу Дніпропетровської обласної прокуратури задоволено, а саме: ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29.12.2023 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 03.04.2024 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Причиною скасування рішень стало те, що позивачем дотримано порядок звернення до суду з урахуванням вимог ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для закриття провадження у справі, що призвело до постановлення незаконної ухвали, а суд апеляційної інстанції вказаних порушень процесуального права не виправив.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
09.07.2024 до суду від відповідача через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву аналогічний за змістом відзиву, поданому відповідачем 08.11.2023, в якому представник у задоволенні позову просила відмовити повністю, посилаючись на те, що саме Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради всупереч встановленому законами порядку не зареєстрував право власності на об`єкти комунального майна житлові будинки та гуртожитки, у зв`язку з чим останній несе персональну відповідальність щодо відсутності жодних дій для реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна.
У підготовчому засіданні 10.10.2024 оголошено перерву до 24.10.2024 о 13:30 год. та надано стороні позивача час для надання додаткових пояснень та доказів, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів.
23.10.2024 на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення в частині представництва інтересів держави в суді прокурорами відділів.
Також, 23.10.2024 на адресу суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення в яких представник позивача звертала увагу суду на той факт, що внаслідок зволікань з виконання рішення про реєстрацію права комунальної власності, за відсутності законних підстав, із комунальної власності у приватну вибули окремі нежитлові приміщення, які у подальшому на підставі рішень судів витребувані на користь територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
У підготовчому засіданні 24.10.2024 оголошено перерву до 14.11.2024 о 10-00 год. та надано стороні відповідача час для ознайомлення з додатковими поясненнями та доказами.
Усною ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, від 14.11.2024 закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в той самий день.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов з підстав, зазначених у позові та додаткових поясненнях.
Представник відповідача у судовому засіданні обставини, викладені у відзиві на позов підтримала, проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні в повному обсязі.
Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради №26/22 від 25.03.2012 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора м. Дніпропетровська» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста житлові будинки у місті Дніпро згідно з додатком за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 .
Також, рішенням Дніпровської міської ради від 13.04.2017 №59/19 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-15» Дніпровської міської ради житлові будинки в місті Дніпро згідно із додатком за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , АДРЕСА_18 , 9, АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_21 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_9 , 15, АДРЕСА_22 , 17, АДРЕСА_10 .
Згідно пункту 2.2. цього рішення, після його прийняття, Комунальне підприємство «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради зобов`язано підписати акти приймання-передачі житлових будинків у комунальну власність територіальної громади міста та надати їх на затвердження міському голові, а КП «Жилсервіс-15 ДМР) на виконання пункту 4 рішення зобов`язано після передачі зовнішніх інженерних мереж прийняти на баланс зазначені в додатку до рішення житлові будинки.
Відповідно до пункту 4.2 рішення, у місячний термін після прийняття на баланс житлових будинків КП «Жилсервіс-15» ДМР зобов`язано надати до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста.
Підготовка документів для оформлення та реєстрації в установленому порядку права комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпровської міської ради, на житлові будинки, відповідно до пункту 4.3 рішення, покладено на КП «Жилсервіс-15» ДМР.
Пунктом 5 рішення Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради зобов`язано внести зміни до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста. Відповідно до пункту 8 рішення, контроль за його виконанням покладено на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, голову постійної комісії міської ради з питань житлово-комунального та дорожнього господарства, голову постійної комісії міської ради з питань комунальної власності, енергозбереження та законності.
Дніпровською міською радою, як власником комунального майна та Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, який відповідно до Положення, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21.12.2016 року № 33/12, організовує управління об`єктами житлового господарства комунальної власності територіальної громади міста належних заходів, направлених на усунення порушень, що виникають внаслідок зволікань з виконання рішення міської ради від 13.04.2017 року № 59/19 до цього часу не вжито.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно дані щодо зареєстрованого права власності на об`єкти нерухомого майна - на житлові будинки та гуртожитки за адресами: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро - відсутні.
Отже, право комунальної власності на вказані об`єкти нерухомого майна не оформлено та не зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача щодо неоформлення та непроведення державної реєстрації права комунальної власності житлові будинки та гуртожитки, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Отже, для вірного вирішення справи суду належить надати відповідь на питання про те, на захист яких саме інтересів держави спрямоване звернення до суду прокурора з цим позовом, чи наявні у спірних правовідносинах органи, уповноважені здійснювати захист таких інтересів у обраний прокурором спосіб (у судовому порядку) та чи дотримано прокурором порядок звернення до суду.
Відповідаючи на поставлені питання, суд звертає увагу, що питання реалізації прокурором права на звернення до суду з позовом до органів місцевого самоврядування з метою захисту інтересів держави, які збігаються з інтересами певної частини суспільства - відповідної територіальної громади, неодноразово вирішувалось Верховним Судом.
Зокрема, у постанові Верховного Суду від 16.03.2023 у справі №460/3890/20 (пункти 281-309) зазначалось, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
У Рішенні від 05.06.2019 №4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.
Відповідно до ч.3 ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
У Законі України «Про прокуратуру» закріплено вичерпний перелік підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів держави в суді у некримінальних провадженнях.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Питання стосовно права на звернення прокурора до суду з самостійним позовом до органу місцевого самоврядування вирішувалось Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, зокрема, у постанові від 29.11.2022 у справі №240/401/19.
У вищевказаній постанові Верховний Суд врахував, що особливістю органів місцевого самоврядування як суб`єктів владних повноважень є те, що кожен із таких суб`єктів, з урахуванням положень Конституції України, є самостійним і не перебуває у підпорядкуванні жодного органу.
Зокрема, відповідно до ст. 5 Конституції України Україна є республікою. Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Статтею 7 Основного Закону також передбачено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Частина 1 ст. 140 Конституції України визначає, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
Відповідно до частини третьої цієї ж статті місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.
Крім того, ст. 20 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що державний контроль за діяльністю органів і посадових осіб місцевого самоврядування може здійснюватися лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, і не повинен призводити до втручання органів державної влади чи їх посадових осіб у здійснення органами місцевого самоврядування наданих їм власних повноважень.
Відповідно до частини другої статті 71 цього ж Закону органи виконавчої влади, їх посадові особи не мають права втручатися в законну діяльність органів та посадових осіб місцевого самоврядування, а також вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до повноважень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, крім випадків виконання делегованих їм радами повноважень, та в інших випадках, передбачених законом.
Отже, позови прокурора до органу місцевого самоврядування, за загальним правилом, подаються з такої підстави, як відсутність суб`єкта, до компетенції якого віднесені повноваження щодо здійснення контролю за правомірністю дій та рішень органів місцевого самоврядування. У такій категорії справ прокурор повинен лише довести, що оскаржуваним рішенням, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень завдано шкоду інтересам держави.
При цьому інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси жителів територіальної громади, оскільки відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
При цьому, з урахуванням положень частини третьої ст. 53 Кодексу адміністративного судочинства України та частини третьої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій.
Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 №3-рп/99).
Ці висновки Конституційний Суд України зробив у контексті офіційного тлумачення Арбітражного процесуального кодексу України, який уже втратив чинність. Однак, висловлене цим Судом розуміння поняття «інтереси держави» має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, застосованого у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Отже, суд вважає, що «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Громада володіє деякими ознаками суб`єкта публічно-правових відносин, яка може мати власні (публічні) інтереси, що є відмінними від інтересів конкретної (приватної) особи. При цьому, Основним Законом України (статті 13, 23, 41, 43, 89 та 95) передбачено, що суспільні (публічні) інтереси підлягають самостійному захисту, а також обов`язковому врахуванню при прийнятті найважливіших рішень на рівні держави або відповідної територіальної громади.
Хоча у Конституції України не йдеться про захист прокурором інтересів суспільства, але інтерес держави є насамперед інтересом більшості членів суспільства, якому вона служить. Отже, інтерес держави охоплює суспільні (публічні) інтереси. Тому прокурор може захищати і суспільні інтереси, зокрема, громад з тих самих підстав, що й інтереси держави. З наведеного констатується, що звернення прокурора з позовом в інтересах держави охоплює, у тому числі, й захист інтересів громади.
Це відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах від 29.11.2022 у справі №240/401/19, від 27.03.2023 у справі №460/307/22, підстав для відступу від яких суд не вбачає.
Виходячи з таких критеріїв, у разі, якщо державний орган або орган місцевого самоврядування діє або приймає рішення всупереч закону та інтересам Українського народу, саме прокурор має право діяти на захист порушених інтересів держави шляхом подання відповідного позову до суду. В цьому випадку органи, які прийняли рішення чи вчинили дії, що, на думку прокурора, порушують інтереси держави, у цьому випадку міська рада, набувають статусу відповідача.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.07.2022 у справі №910/5201/19.
У справі, яка розглядається, предмет спору стосується оскарження бездіяльності міської ради як представницького органу місцевого самоврядування і суб`єкта владних повноважень, який, на переконання позивача, не виконує належним чином наявні у нього публічно - владні управлінські функції щодо оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти комунальної власності, що, на думку прокурора, створює загрозу втрати комунального майна територіальною громадою міста і порушує її інтереси.
При цьому, прокурор звертає увагу, що право комунальної власності на житлові будинки та гуртожитки за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро ніким не оспорюється, визнається самим відповідачем та не є предметом спору.
Таким чином, суд доходить висновку, що наведене прокурором обґрунтування є сумісним з розумінням поняття «інтересів держави», у зв`язку з чим є підстави вважати, що позов має на меті захист саме цих інтересів.
За таких обставин, суд, беручи до уваги наведені прокурором обґрунтування підстав позову, вважає, що у цьому конкретному випадку звернення прокурора до суду у порядку адміністративного судочинства має на меті захист суспільного інтересу територіальної громади, який збігається з інтересом держави, а тому за відсутності державного органу, уповноваженого на звернення з відповідним позовом до суду, позивач діяв відповідно до вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
При цьому, у спірних правовідносинах міська рада, на думку позивача, не реалізовує належним чином повноваження, передбачені Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти комунальної власності, тобто позивач вважає, що має місце протиправна бездіяльність органу місцевого самоврядування при здійсненні ним владних управлінських функцій, що свідчить про те, що цей спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він є публічноправовим і виник у правовідносинах щодо реалізації органом місцевого самоврядування публічно - владних управлінських функцій.
Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем дотримано порядок звернення до суду з урахуванням вимог статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Статтею 140 Конституції України визначено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади жителів сила чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення.
Як передбачено ч.1 ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Відповідно до ст. 143 Конститції України, територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування: управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють іх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.
Відтак, згідно Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в свої інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси , підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Згідно із частиною 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Частинами 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.
Під час розгляду справи судом встановлено, що рішенням Дніпровської міської ради №26/22 від 25.03.2012 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків, які перебувають на балансі Комунального підприємства «Житлово-комунальна контора м. Дніпропетровська» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста житлові будинки у місті Дніпро згідно з додатком за адресами: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 .
Також, рішенням Дніпровської міської ради від 13.04.2017 №59/19 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста житлових будинків» прийнято у комунальну власність територіальної громади міста на баланс Комунального підприємства «Жилсервіс-15» Дніпровської міської ради житлові будинки в місті Дніпро згідно із додатком за адресами: АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_16 , АДРЕСА_17 , АДРЕСА_18 , 8А, 9, АДРЕСА_19 , АДРЕСА_20 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_8 А, 13, АДРЕСА_21 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_9 , 15, АДРЕСА_22 , 17, АДРЕСА_10 .
Згідно пункту 2.2. цього рішення, після його прийняття, Комунальне підприємство «Житлово-комунальна контора» Дніпропетровської обласної ради зобов`язано підписати акти приймання-передачі житлових будинків у комунальну власність територіальної громади міста та надати їх на затвердження міському голові, а КП «Жилсервіс-15 ДМР) на виконання пункту 4 рішення зобов`язано після передачі зовнішніх інженерних мереж прийняти на баланс зазначені в додатку до рішення житлові будинки.
Відповідно до пункту 4.2 рішення, у місячний термін після прийняття на баланс житлових будинків КП «Жилсервіс-15» ДМР зобов`язано надати до Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради інформаційні відомості за встановленою формою для внесення змін до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста.
Підготовка документів для оформлення та реєстрації в установленому порядку права комунальної власності територіальної громади міста, в особі Дніпровської міської ради, на житлові будинки, відповідно до пункту 4.3 рішення, покладено на КП «Жилсервіс-15» ДМР.
Пунктом 5 рішення Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради зобов`язано внести зміни до Реєстру об`єктів права комунальної власності територіальної громади міста. Відповідно до пункту 8 рішення, контроль за його виконанням покладено на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів, директора департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, голову постійної комісії міської ради з питань житлово-комунального та дорожнього господарства, голову постійної комісії міської ради з питань комунальної власності, енергозбереження та законності.
Дніпровська міська рада листом від 25.01.2021 №7/11-123 повідомила органи прокуратури, що відповідно до рішення від 13.04.2017 №59/19 було затверджено акти приймання-передачі відомчого житлового фонду у комунальну власність територіальної громади міста та передано їх на баланс КП «Жилсервіс-15» ДМР, що додатково підтверджено листом Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради від 11.01.2021 №3/12-73.
Листом від 28.04.2023 №7/11-867 Дніпровська міська рада повідомила органи прокуратури, що за інформацією Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади відсутні записи про об`єкти нерухомого майна за адресами: вул. Троїцька, 20 Д, пр. Олександра Поля, 48 В, вул. Холодильна, 2, АДРЕСА_4 . У Реєстрі є записи про об`єкти нерухомого майна за адресами: вул. Гулі Корольової, 2, вул. Велика Діївська, 40, АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 , балансоутримувачем вказаних об`єктів є КП «Жилсервіс-15» ДМР.
Відповідно до рішень Дніпровської міської ради від 20.05.2020 №58/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-14» ДМР» та від 20.05.2020 №59/57 «Про передачу з балансу комунальних підприємств житлових будинків та житлових приміщень на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР» житлові будинки за адресами: вул. Холодильна,2, вул. Гулі Корольової, 2, АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , вул. Бородинська, 38, АДРЕСА_5 не передано балансоутримувачем КП «Жилсервіс-5» ДМР на баланс відповідних підприємств.
Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради листом від 26.01.2021 №412/10-1 також зазначав про відсутність у Реєстрі об`єктів права комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади записів щодо вищевказаного нерухомого майна.
Відповідно до листа КП «Жилсервіс-15» ДМР від 12.01.2021 оформлення та реєстрація права комунальної власності територіальної громади міста в Дніпровської міської ради на житлові будинки не проводилась.
У той же час, відповідно до рішення Дніпровської міської ради від 27.11.2019 №48/50 «Про припинення юридичної особи КП «Жилсервіс-15» ДМР шляхом ліквідації, останнє перебуває в стадії ліквідації.
Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», всі гуртожитки, на які поширюється дія цього Закону, підлягають передачі у власність територіальних громад. Передача гуртожитків у власність територіальних громад відповідно до цього Закону здійснюється в порядку та строки, передбачені Загальнодержавною цільовою програмою передачі гуртожитків у власність територіальних громад, затвердженого законом (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону). Передача гуртожитків згідно із цим Законом у власність територіальних громад здійснюється відповідно до порядку, передбаченого Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" та прийнятих відповідно до нього підзаконних актів, з урахуванням особливостей цього Закону (п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону); гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що у подальшому були передані до статутних капіталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (п. 4 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до частини 1 ст. 316, частини 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 327 ЦК України визначено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Згідно із частиною 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
З аналізу викладеного вбачається, що органи місцевого самоврядування відповідно до своїх повноважень, повинні забезпечувати реалізацію державної політики у сфері володіння, користування і розпорядження об`єктами комунальної власності на відповідній території, у тому числі щодо реєстрації права власності на об`єкти, що знаходяться в їх адміністративних межах.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.
У пункті 1 частини 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 цього Закону, державній реєстрації прав підлягають право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
Частинами 1, 2, 3, 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що загальними засадами державної реєстрації прав є зокрема: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті у випадках, визначених статтею 28 цього Закону, та в інших випадках, визначених законом.
Таким чином, Дніпровська міська рада, яка уповноважена управляти комунальним майном, належним територіальній громаді, несе обов`язок щодо державної реєстрації в установленому порядку права власності територіальної громади та належного оформлення правовстановлюючих документів на об`єкти права власності територіальної громади.
Проте, всупереч вищенаведеним законодавчим вимогам, Дніпровською міською радою, як суб`єктом комунальної власності, що реалізує від імені та в інтересах відповідної територіальної громади правомочності власника, не вчинено вказаних дій.
Так, відповідно до інформацій з Державного реєстру речових прав нерухоме майно право комунальної власності на житлові будинки та гуртожитки за адресами: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро до цього часу не зареєстровано.
Наразі, у матеріалах справи відсутні дані про те, що об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро, перебувають в іншій, ніж комунальній власності, у зв`язку з чим відповідач має вчинити дії щодо державної реєстрації вказаних об`єктів нерухомого майна.
Таким чином, вбачається протиправна бездіяльність відповідача щодо невиконання покладених на нього повноважень щодо не проведення державної реєстрації об`єктів комунальної власності, у зв`язку з чим, суд доходить висновку, що належним способом захисту порушеного права держави є зобов`язання Дніпровської міської ради вчинити дії щодо реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_11 , АДРЕСА_12 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки матеріали справи не містять доказів понесення позивачем витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради, яка полягає у непроведенні реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро.
Зобов`язати Дніпровську міську раду вчинити дії щодо реєстрації права комунальної власності на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 , АДРЕСА_9 , АДРЕСА_10 у м. Дніпро.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 листопада 2024 року.

Суддя Н.Є. Сліпець