Справа № 520/25550/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 р. № 520/25550/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу, акту проведення службового розслідування

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 2233 "Про результати службового розслідування";

- скасувати акт проведення службового розслідування від 30.04.2024 стосовно ОСОБА_1 , затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , та вважати таким, що не проведений без додержання чинного законодавства.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що не погоджується з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 2233 "Про результати службового розслідування" та актом проведення службового розслідування від 30.04.2024 стосовно ОСОБА_1 , затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 , оскільки вважає, що службове розслідування проведено без додержання норм чинного законодавства. Позивач зазначає про порушення процедури та строків проведення службового розслідування. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 23.09.2024 відкрито спрощене провадження в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав свої заперечення проти позову. Відповідач зазначив, що Військовою частиною НОМЕР_1 не було порушено процедуру проведення службового розслідування відносно позивача та оскаржувані позивачем наказ та акт є правомірними. Щодо строку проведення службового розслідування відповідач зазначив, що відповідно до пункту 13 Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців. Як вбачається з матеріалів самого розслідування, воно тривало рівно місяць, отже строк проведення службового розслідування не порушений. За доводами відповідача, будь-які доводи й аргументи позивача щодо попереднього службового розслідування жодним чином не підтверджують протиправність оскаржуваного наказу від 30.04.2024 № 2233 "Про результати службового розслідування". Просить відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 09.05.2020 по 19.12.2022, яка входить до складу військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 19.11.2022 № 275 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника піхотного батальйону з озброєння та призначено на посаду заступника командира механізованого батальйону з озброєння-начальника технічної частини. (а.с. 72)

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 19.12.2022 № 305 Майор ОСОБА_1 виключений зі списків військової частини НОМЕР_2 з 19.12.2022 і вибув для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_3 .

Зазначені обставини не заперечуються сторонами.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 2154 від 30.03.2024 призначено службове розслідування за фактом нестачі по службі ракетно-артилерійського озброєння, а саме: пістолетів ПМ в кількості 7 одиниць (№ ГЕ4677, № ГБ3649, № ГБ8942, № ГЕ5337, №ГБ4766, № ГЕ0632, № ГБ5607), виявленої під час перевірки. (а.с. 38)

За наслідками проведеного службового розслідування складено акт проведення службового розслідування від 30.04.2024.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 2233 від 30.04.2024 "Про результати службового розслідування" оголошено нестачу по службі ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини НОМЕР_1 в сумі 11 272,45 грн. Вирішено направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_3 для прийняття рішення про притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Позивач, не погоджуючись із наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 2233 "Про результати службового розслідування" та актом проведення службового розслідування від 30.04.2024 стосовно ОСОБА_1 , затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 , звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб, правил внутрішнього порядку у військовій частині визначено Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, який затверджено Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі за текстом - Статут № 548-XIV).

Відповідно до ст. 3 Статуту № 548-XIV військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно зі ст. 9 Статуту № 548-XIV військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Положеннями ст. ст. 26, 27 Статуту № 548-XIV передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від інших видів відповідальності за ці правопорушення.

Спеціальним нормативним актом у сфері регулювання відносин при проходженні військової служби є Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі за текстом - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Відповідно до вимог ст. 48 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Згідно зі ст. 83-85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягнути військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.

Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.

Наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Пунктом 1 розділу II Порядку № 608 передбачено випадки, коли може призначатися службове розслідування.

Передбачено також, що службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Пунктом 3 розділу II Порядку № 608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди - причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Згідно з п. 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Відповідно до п. 5 розділу V Порядку № 608 акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожен учасник службового розслідування має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.

Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

Пунктом 1 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Крім того, слід вказати, що відповідно до ст. 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці.

Відповідно до статті 88 Дисциплінарного статуту військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Також, аналогічні положення містяться в пункті 4 Розділу VІ Порядку, в якому зазначається, що якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Частиною 3 ст. 85 Дисциплінарного статуту передбачено, що службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.

Отже, службове розслідування у будь-якому випадку не може тривати більш ніж 2 місяці.

Згідно з абз. 2 п. 3 розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.

Судом із матеріалів справи встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 30.03.2024 № 2154 призначено службове розслідування за фактом нестачі по службі РАО, а саме: ПМ в кількості 7 одиниць (№ ГЕ4677, № ГБ3649, № ГБ8942, № ГЕ5337, № ГБ4766, № ГЕ0632, № ГБ5607), виявленої під час перевірки.

У ході проведення службового розслідування, за результатами якого складено акт проведення службового розслідування від 30.04.2024, виявлено умови для притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності:

- шкода за втрату пістолетів ПМ в кількості 7 одиниць (№ ГЕ4677, № ГБ3649, № ГБ8942, № ГЕ5337, № ГБ4766, № ГЕ0632, № ГБ5607) державі, в особі Військової частини НОМЕР_2 , складає 11 272,45 грн;

- неналежне виконання майором ОСОБА_1 своїх службових обов`язків, передбачених ст. 11, 74 Статуту Внутрішньої служби ЗСУ;

- неналежне виконання службових обов`язків створило передумови до втрати пістолетів ПМ в кількості 7 одиниць (№ ГЕ4677, № ГБ3649, № ГБ8942, № ГЕ5337, № ГБ4766, № ГЕ0632, № ГБ5607).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 2233 від 30.04.2024 "Про результати службового розслідування" оголошено нестачу по службі ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини НОМЕР_1 в сумі 11 272,45 грн. Вирішено направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_3 для прийняття рішення про притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Тобто, як встановлено судом з матеріалів службового розслідування, таке розслідування тривало один місяць, а саме з 30.03.2024 по 30.04.2024.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що строки проведення службового розслідування відповідачем дотримано.

Позивачем належних доводів та відповідних доказів на спростування зазначеної обставини не надано. Отже, доводи позивача щодо порушення строків проведення службового розслідування спростовуються матеріалами справи.

Також, суд зазначає, що посилання позивача на частину 1 статті 8 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі", відповідно до якої посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів, є безпідставними, оскільки в межах даної справи позивач не оскаржує факт притягнення його до матеріальної відповідальності, а зазначає про порушення своїх прав при призначенні відносно нього службового розслідування.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, стосуються саме розгляду питання правомірності чи протиправності наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.04.2024 № 2233 "Про результати службового розслідування" та акту проведення службового розслідування від 30.04.2024 стосовно ОСОБА_1 , затвердженого командиром військової частини НОМЕР_1 .

З цього приводу суд зазначає, що сам факт проведення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, згідно акту проведення службового розслідування військової частини службовим розслідуванням виявлено умови для притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 2233 від 30.04.2024 "Про результати службового розслідування" оголошено нестачу по службі ракетно-артилерійського озброєння технічної частини військової частини НОМЕР_1 в сумі 11 272,45 грн. Вирішено направити копію матеріалів службового розслідування до Військової частини НОМЕР_3 для прийняття рішення про притягнення майора ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Так, зазначеними актом службового розслідування та наказом не було вирішено питання про притягнення позивача до матеріальної відповідальності.

Суд зазначає, що акт службового розслідування, в якому відображено узагальнений опис виявлених порушень норм законодавства, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо породжує правові наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин і має обов`язковий характер.

За своєю правовою природою акт службового розслідування є службовим документом, який фіксує факт проведення службового розслідування і є носієм доказової інформації про обставини, що стали підставами для його призначення.

Акти службового розслідування не породжують обов`язкових юридичних наслідків. Зафіксовані в результатах службового розслідування обставини можуть бути підтверджені або спростовані судом у разі спору про законність рішень суб`єкта владних повноважень, в основу яких покладені зазначені в ньому висновки. Отже, акт за результатами службового розслідування є лише носієм певної інформації.

Водночас обов`язковою ознакою рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які можуть бути оскаржені до суду, є те, що вони безпосередньо породжують певні правові наслідки для суб`єктів відповідних правовідносин і мають обов`язковий характер.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.11.2019 у справі № 808/965/17, від 10.02.2021 у справі № 640/9600/20 та від 28.04.2022 у справі №240/10485/19.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що питання обґрунтованості висновку службового розслідування має бути предметом оцінки судом у разі оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятих на його реалізацію.

Рішеннями, які створюють для особи правові наслідки, є рішення, якими посадова особа, яка призначила службове розслідування, у встановленому порядку за наявності підстав ініціює питання про притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

Однак, у межах позовних вимог даної справи позивачем такі рішення не оскаржуються.

Так, під час розгляду справи судом не встановленого порушень з боку відповідача при проведенні службового розслідування. Оскільки, як вже зазначалося судом, оскаржуваний у даній справі акт службового розслідування не є рішенням, що створює для позивача певні правові наслідки, то відсутні підстави для скасування такого акту службового розслідування

З приводу наказу командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" № 2233 від 30.04.2024 суд зазначає, що такий наказ може бути підставою для подальшого прийняття рішення щодо притягнення позивача до матеріальної чи іншої відповідальності, однак сам по собі таким рішенням оскаржуваний наказ не є.

Так, наказом командира Військової частини НОМЕР_1 "Про результати службового розслідування" № 2233 від 30.04.2024 позивача не притягнуто до матеріальної чи іншої відповідальності.

Отже, спірний наказ так само як акт службового розслідування, сам по собі не створює безпосередньо для позивача будь-яких правових наслідків.

Таким чином, відсутність порушення прав, свобод чи інтересів позивача у публічно-правових відносинах з відповідачем у межах заявлених позовних вимог є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності дій та рішень відповідача під час проведення службового розслідування.

Позивачем під час розгляду справи не наведено обставин порушенням його прав та не надано відповідних рішень, що створювали б для позивача будь-які наслідки.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів позивача), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу в судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд звертає увагу, що відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому підлягають залишенню без задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295, 296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про скасування наказу, акту проведення службового розслідування - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН