Справа № 320/12926/24
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м.Київ №320/12926/24

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Лисенко В.І.,

суддів: Терлецької О.О., Леонтовича А.М.,

при секретарі судового засідання Бойко К.В.,

за участю:

представника відповідача - Скок Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, третя особа: Міністерство оборони України, про скасування постанови у частині,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати постанову Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487 (далі - Постанова № 1487) у частині затвердження вказаною постановою підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок протиправних положень підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, відповідно до яких призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника), було порушено його конституційне право на вільний вибір місця проживання. З метою захисту своїх прав, позивач оскаржує спірні положення зазначеної постанови Уряду України.

Заперечуючи щодо задоволення позовних вимог, представник Кабінету Міністрів України надіслав відзив на позовну заяву, у якому вказав про те, що відповідачем прийнято оскаржувану постанову в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вона жодним чином не порушує прав та інтересів позивача. Відповідач зазначає, що Постанова № 1487 прийнята відповідно та на виконання частини п`ятої статті 33 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ). З огляду на те, що в Україні продовжує діяти воєнний стан та оголошена загальна мобілізація, позивач зобов`язаний виконувати військовий обов`язок згідно зі статтею 65 Конституції України, зокрема, на позивача покладені обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 33 Закону № 2232-ХІІ та Постановою № 1487. На думку відповідача, положення підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, не позбавляють призовників та військовозобов`язаних права вільного вибору місця проживання, а лише встановлюють певний порядок щодо отримання дозволу відповідного органу, що обумовлено введенням воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації.

Ухвалою суду від 01.04.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 24.04.2024.

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.07.2024 задоволено клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб, залучено до участі у справі Міністерство оборони України як третю особу на стороні відповідача.

Протокольною ухвалою суду від 14.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті колегією у складі трьох суддів. Повістками про дату судового засідання здійснено виклик учасників справи у судове засідання на 09.10.2024.

09.10.2024 справа знята з розгляду у зв`язку з відрядженням головуючого судді. Наступне судове засідання призначено на 13.11.2024.

Представник третьої особи - Міністерства оборони України заявив клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи його тим, що оскаржуваний підпункт 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, втратив чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 563 «Про внесення змін до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» (далі - Постанова № 563).

Розглянувши заявлене третьою особою клопотання про закриття провадження у справі, суд виходить з наступного.

Частиною третьою статті 264 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Згідно з частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, на законодавчому рівні визначено можливість оскарження лише чинних нормативно-правових актів, нормативно-правові акти, які втратили чинність, оскарженню не підлягають.

Судом установлено, що станом на час прийняття рішення у справі оскаржуваний підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, був виключений Постановою № 563, тобто оскаржувана норма втратила чинність.

Водночас суд зазначає, що на час звернення позивача із цим позовом оскаржуваний підпункт 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, був чинним.

З урахуванням наведеного, позивач, користуючись своїм правом, звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, яким уважає, що порушені його права та інтереси.

При цьому, суд зазначає, що факт втрати оскаржуваною нормою спірної постанови Уряду України чинності не є підставою для закриття провадження у справі, відтак клопотання представника Міністерства оборони України про закриття провадження у справі задоволенню не підлягає.

У судове засідання 13.11.2024 позивач не з`явився, був повідомлений належним чином про дату і час розгляду справи, надіслав до суду клопотання про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, заслухавши пояснення представника відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

На підставі частини п`ятої статті 33 Закону № 2232-ХІІ 30.12.2022 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 1487.

Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затверджений Постановою № 1487, визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Оскаржуваний підпункт 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, передбачає, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні не змінювати місце проживання з моменту оголошення мобілізації та у воєнний час без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів СБУ, Служби зовнішньої розвідки - без дозволу відповідного керівника).

16.05.2024 Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 563, яка набрала чинності 18.05.2024.

Указаною постановою Уряду України затверджено зміни, що вносяться до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, зокрема, у додатку 2 «Правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» цього Порядку, затвердженого Постановою № 1487, виключено підпункт 3 пункту 1.

Тобто підпункт 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, втратив чинність з 18.05.2024.

Вважаючи Постанову № 1487 у частині затвердження вказаною постановою підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, протиправною та такою, що порушує його конституційне право на вільний вибір місця проживання, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу частини першої статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Відповідно до статті 51 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України приймаються на засіданнях Кабінету Міністрів України шляхом голосування більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону. Якщо проект рішення отримав підтримку рівно половини посадового складу Кабінету Міністрів України і за цей проект проголосував Прем`єр-міністр України, рішення вважається прийнятим. Після підписання акта Кабінету Міністрів України внесення до його тексту будь-яких змін, у тому числі виправлення орфографічних і стилістичних помилок, здійснюється в порядку, передбаченому частиною першою цієї статті.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень.

Визначення нормативно-правового акту міститься у пункті 18 частини першої статті 4 КАС України та означає акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

Для нормативно-правових актів притаманні такі характерні властивості: 1) приймаються як у спосіб безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це органом за встановленою процедурою; 2) містять загальнообов`язкові правила поведінки, легітимізовані людьми; 3) розраховані на невизначене коло осіб та багаторазове застосування.

Обов`язковою ознакою нормативно-правового акту чи правового акту індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, для цілей їх застосування та оскарження, є створення ними юридичних (негативних) наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.

ОСОБА_1 оскаржує Постанову № 1487 у частині затвердження вказаною постановою підпункту 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів, зокрема, органів виконавчої влади, регламентовано положеннями статті 264 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 264 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Згідно з частиною третьою статті 264 КАС України нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.

Тобто суб`єкт правовідносин, до якого буде застосований чи застосується цей акт, якщо вважатиме, що цей нормативний документ порушує або порушуватиме його права чи інтереси, за наявності відповідного обґрунтування, може оскаржити нормативно-правовий акт як відразу після часу набрання ним чинності, так і будь-коли й тоді, коли нормативно-правовий акт чинний і продовжує регулювати певні відносини, внаслідок яких відбувається порушення його прав та/чи законних інтересів.

Таким чином, до суду може бути оскаржений певний акт суб`єкта владних повноважень, який набрав чинності, є чинним та створює юридичні наслідки.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності.

З офіційного сайту Верховної Ради України вбачається, що підпункт 3 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які є додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою № 1487, виключено на підставі Постанови № 563.

Таким чином, станом на дату прийняття рішення суду оскаржувана норма Постанови № 1487 не є чинною вже майже пів року.

З наведеного можна зробити висновок, що оскаржуваний акт, який на момент прийняття судового рішення у судовій справі, вже є нечинним та не підлягає повторно визнанню нечинним в порядку статті 264 КАС України, враховуючи приписи частини третьої цієї статті, оскільки нормативний акт, що є нечиним, не може бути оскаржений, а отже, і скасованим в судовому порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 09.11.2022 у справі №640/10978/19, від 01.02.2023 у справі № 640/18067/18 та від 20.06.2023 у справі № 640/2412/20.

З урахуванням зазначеного, суд не перевіряє чи відбулось порушення прав позивача у зв`язку із прийняттям відповідачем оскаржуваної норми Постанови № 1487.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Згідно із частинами першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги наведене вище, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що доводи, викладені у позовній заяві, позивачки є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог підстав для розподілу судових витрат на підставі статті 139 КАС України немає.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Головуючий суддя Лисенко В.І.

Судді: Терлецька О.О.

Леонтович А.М.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 22 листопада 2024 р.