Справа № 460/12624/24
Суддя: Т.О. Комшелюк
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2024 року м. Рівне №460/12624/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати постанову № 064941 від 01 жовтня 2024 року про застосування до ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарського штрафу в розмірі 17000 гривень, прийняту в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті. В обґрунтування позову зазначає, що 13.08.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на а/д Київ-Чоп 270км + 400м проведено рейдову перевірку за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача. За результатами перевірки контролюючим органом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049086 від 13.08.2024, яким зафіксовано встановлене позивачем порушення вимог ст.34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу згідно ТТН № Р8051 від 13.08.2024 виконувались водієм без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 12.08.2024 та попередніх 27 днів, за відсутності на момент проведення перевірки бланку підтвердження діяльності водія за вищевказаний період. Однак, як стверджує позивач, всі документи буди надані інспектору контролюючого органу під час проведення перевірки, про що ним зазначено у акті, і жодних порушень чинного законодавства у сфері транспорту він не допускав. Під час розгляду справи, позивач наголошував, що ним надано всі документи в ході перевірки, однак відповідач залишив пояснення позивача без належного реагування та 01.10.2024 виніс постанову № 064941 про застосування адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000грн. Така постанова, з огляду на викладене вище, на думку позивача, є протиправною та належить до скасування. Просить позов задовольнити повністю.

Відповідач подав відзив на позов в якому заперечує проти позовних вимог. Свої заперечення аргументує тим, що дійсно, 13.08.2024 на а/д Київ-Чоп 270км + 400м проведено рейдову перевірку за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача. За результатами перевірки контролюючим органом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049086 від 13.08.2024, яким зафіксовано встановлене позивачем порушення вимог ст.34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу згідно ТТН № Р8051 від 13.08.2024 виконувались водієм без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 12.08.2024 та попередніх 27 днів, за відсутності на момент проведення перевірки бланку підтвердження діяльності водія за вищевказаний період, відповідальність за яке передбачена абз.3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Відповідач стверджує, що у позивача на момент проведення перевірки не було всіх обов`язкових документів, що передбачені чинним законодавствам. Наведене підтверджується відеозаписом такої перевірки. Пред`явлення ж в подальшому таких документів не спростовує встановлене та зафіксоване порушення. Просить у позові відмовити.

Позивач подав відповідь на відзив в якій наводить схожі за змістом доводи та аргументи на спростування тверджень відзиву.

Ухвалою суду від 22.10.2024, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши заяви по суті, надані учасниками справи, з`ясувавши обставини адміністративної справи в їх сукупності, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив наступне.

Як слідує із змісту акту № 049086 від 13.08.2024, контролюючий орган встановив порушення ст. 34, 48 Закону України Про автомобільний транспорт, відповідальність, за які передбачена абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт а саме: перевезення вантажів за відсутності щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 12.08.2024 та попередніх 27 днів, за відсутності на момент проведення перевірки бланку підтвердження діяльності водія за вищевказаний період.

01.10.2024 Постановою начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу № 064941 за відсутність документів, перелік яких визначений ст. 48 Закону України «Про автомобільних транспорт», відповідальність за яке передбачена абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільних транспорт», на позивача накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 17000грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано даний позов.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» зазначено, що автомобільний перевізник фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт», з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:

організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;

здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;

забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;

здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Із викладеного слідує, що контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

Із змісту ч. ч. 1 та 2 ст. 48 Закону «Про автомобільний транспорт» видно, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

-для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

-для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Аналіз положень вимог закону дає підстави для висновку, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішнього перевезення вантажів не встановлено їх вичерпний перелік, зокрема, зазначено про необхідність наявності інших документів, передбачених законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 49 Закону «Про автомобільний транспорт» встановлено, що водій транспортного засобу зобов`язаний, серед іншого, дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Положенням пункту «а» частини 1 статті 10 Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (ратифікованої Україною у 2008 році) встановлено, що компетентні власті чи органи в кожній країні передбачають ведення індивідуальної контрольної книжки та визначають умови її видачі, її зміст і спосіб її заповнення водіями.

В силу вимог ч. 3 ст. 10 даної Конвенції традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Суд зауважує, що вимоги п. «а» ч. 1 ст. 10 вказаної Конвенції, є універсальними для будь-якого транспортного засобу, на якому використовується наймана праця водія.

Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення № 340) затверджено наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року № 340, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106.

Вказане Положення № 340 розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Згідно із пунктами 1.2-1.3 Положення № 340, це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.

Відповідно до п. 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5т повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).

Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.

При цьому, пунктом 4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку від 07.06.2010 № 40, передбачено, що пункт 6.1. Положення № 340 (щодо обладнання вантажних автомобілів тахографами) набирає чинності з 01.06.2015.

Зважаючи на викладене, з 01.06.2015 набула чинності вимога щодо наявності тахографа у транспортному засобі при виконанні внутрішніх перевезень вантажів колісними транспортними засобами з повною масою від 3,5т до 12т. У разі ж відсутності такого пристрою, водій повинен мати індивідуальну контрольну книжку водія.

Суд звертає увагу, що чинним законодавством відсутність контролю робочого часу щодо певної категорії водіїв не передбачена.

Порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010 (далі - Інструкція № 385).

Згідно із п. 1. 4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

В п. 3.3 Інструкції № 385 вказано, що водій транспортного засобу, обладнаного тахографом, серед іншого, використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Пунктом 3.6 Інструкції № 385 передбачено, що перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які, серед іншого, включають перевірку наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.

Системний аналіз наведених вище правових норм надає суду підстави для висновків, що положеннями «Про автомобільний транспорт» передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а такий документ, як картка водія або протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу є іншим документом, в розумінні ст.48 Закону «Про автомобільний транспорт», що повинен бути пред`явленим особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.

Крім того, наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, яка затверджена Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Також, 11.10.2005 набув чинності Закон України № 2819-IV від 07.09.2005 «Про приєднання України до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

20.12.2010 набрала чинності Поправка № 6 до ЄУТР у частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт - надання бланка підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.

Щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія це тахокарти, які використовуються в аналоговому тахографі. У свою чергу, для цифрових тахографів не використовуються щоденні реєстраційні листки режимів праці та відпочинку водія; для цього приладу необхідно використовувати карту водія, роздруківку на паперовому носії інформації про роботу та відпочинок водія.

Судом встановлено, що 13.08.2024 посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області на а/д Київ-Чоп 270км + 400м проведено рейдову перевірку за додержанням вимог законодавства про автомобільний транспорт, під час якої зупинений транспортний засіб марки DAF, номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача. За результатами перевірки контролюючим органом складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 049086 від 13.08.2024, яким зафіксовано встановлене позивачем порушення вимог ст. 34, 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: перевезення вантажу згідно ТТН № Р8051 від 13.08.2024 виконувались водієм без щоденних реєстраційних листків режимів праці та відпочинку за 12.08.2024 та попередніх 27 днів, за відсутності на момент проведення перевірки бланку підтвердження діяльності водія за вищевказаний період.

Вказаний транспортний засіб обладнаний аналоговим тахографом, що не заперечується сторонами.

Позивач стверджує, що ним надані для перевірки ТТН від 13.08.2024 року, тахокарта за 12 та 13 серпня 2024 року, що підтверджується записами інспектора та відбитком печатки на такій тахокарті. Також позивач при проведенні перевірки пояснив інспектору, що в нього є два транспортних засоби, які використовуються ним в підприємницькій діяльності; що на даному транспортному засобі (ДАФ ЛФ 45.170, НОМЕР_1 ) їздив його водій. З 19.07.2024 року по 25.07.2024 року та з 02.08.2024 року по 12.08.2024 року позивач відпочивав, що підтверджується Бланками діяльності. Позивач здійснював перевезення (їздив) на іншому транспортному засобі ДАФ ЛФ 45.180, д. н. НОМЕР_2 , який обладнаний цифровим тахографом і у нього є при собі чіп (індивідуальна карта водія), яку можна «зчитати» для підтвердження його роботи за попередній період (28 днів). Під час перевірки (на 20.хв.16 с. перевірки) позивач зазначив та запитав інспектора: «а якщо я на чіпі їздив, ви його зараз зчитати можете?». На що Інспектор зазначив, що відповідальність, що за 28 днів, що за 1 день - однакова. При цьому інспектор не перевіряв доводи позивача та не зчитував карту водія (не перевіряв відомості, які зафіксовані на такій карті). Отже, позивач не вчиняв порушень у сфері автомобільного транспорту.

Однак, такі твердження є неприйнятними з огляду на наступне.

Матеріалами справи стверджується, що дійсно, позивачем надані для перевірки, зокрема, тахокарта за 12 та 13 серпня 2024 року, що підтверджується записами інспектора та відбитком печатки на такій тахокарті, які долучені до матеріалів справи.

Однак, за попередніх 27 днів позивачем для перевірки тахокарти не надані.

При цьому суд нагадує, що пункт 3.3 Інструкції № 385 передбачає, що водій: використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.

Має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного асобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.

Відповідно до п. 3.5 розділу ІІІ зазначеної Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).

Отже, якщо допустити наявність у водія особистої карти на момент проведення перевірки, законодавство допускає врахування та відповідно зчитування такої карти інспектором лише у разі, якщо цей транспортний засіб обладнаний цифровим тахографом.

Натомість, як наведено вище по тексту, на момент проведення перевірки транспортний засіб позивача (ДАФ ЛФ 45.170, НОМЕР_1 ) було обладнано аналоговим тахографом, тому позивач був зобов`язаний самостійно отримати інформацію про свій час роботи та відпочинку за попередні 28 днів (попередньо самостійно зробити роздруківку з цифрового тахографа за дні відсутності тахокарт, або видати бланк підтвердження діяльності за відповідні дати), а не вимагати інспектора зробити це, адже пункт 6.1 Положення № 340 передбачає, що саме водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Про те, що інформація про час роботи та відпочинку за попередні 28 днів на момент проведення перевірки була відсутня у позивача, підтверджується також відеозаписом (диск № 2-2-66b739f0-94ff-11ef-bd4a-035f8f3862ad, 1хв.35сек. відеозапису) з нагрудної камери інспектора, здійснений під час проведення перевірки та долучений відповідачем до відзиву.

Отже документи, які долучені до позову (роздруківки, бланки підтвердження діяльності) фактично були відсутні на момент проведення перевірки, а тому не можуть братися до уваги судом, оскільки обов`язок пред`являти такі документи під час перевірки при здійсненні вантажних перевезень чітко встановлений ст. 49 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За наведених обставин, суд вважає, що Державна служба України з безпеки на транспорті діяла в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).

Також згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи вищевикладене в його сукупності, доводи позивача не відповідають обставинам справи, тому позовні вимоги задоволенню не належать.

Підстави для відшкодування судових витрат у порядку ст. 139 КАС України відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 25 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Відділ державного нагляду (контролю) у Рівненській області Державної служби України з безпеки на транспорті (вул. Відінська, буд. 8, м. Рівне, Рівненська обл., 33023, ЄДРПОУ/РНОКПП 39816845)

Суддя Т.О. Комшелюк