Справа № 620/13585/24
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

25 листопада 2024 р. м. Чернівці Справа № 620/13585/24

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправною відмову командира ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27 червня 2024 року;

- зобов`язати командира ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 2 категорії навідника другої групи протитанкових ракетних комплексів протитанкового відділення прикордонної протитанкової змістами третьої прикордонної комендатури швидкого реагування з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. Г, п. 2, ч. 4, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 15 жовтня 2024 року передано адміністративну справу №620/13585/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії на розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.

06 листопада 2024 року відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями Чернівецького окружного адміністративного суду матеріали адміністративної справи №620/13585/24 передано на розгляд головуючому судді Лелюку О.П.

Ухвалою суду від 11 листопада 2024 року позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду й доказів поважності причин його пропуску.

На виконання вимог указаної ухвали представником позивача адвокатом Мазуром Олегом Леонідовичем, діючого в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордера про надання правничої допомоги серії ВХ №1079238 від 11 жовтня 2024 року, подано до суду заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому проходить службу позивач, зареєстрований як юридична особа за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, з огляду на відсутність суду за місцем реєстрації відповідача, позивачу не було зрозуміло, до якого суду подавати позов. Крім цього, заявник посилався на перебування позивача на військовій службі та його безпосередню участь у бойових діях, що й спричинило подання цього позову до суду з пропуском строку звернення.

Розглянувши подану заяву та перевіривши матеріали позову, суд зазначає таке.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Отже, спеціальним строком для звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України. Так, у справах щодо проходження публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

Як вбачається зі змісту позову та доданих до нього матеріалів, спірні правовідносини виникли у зв`язку з протиправною, на думку позивача, відмовою командира ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27 червня 2024 року. Тобто, спірні відносини стосуються звільнення позивача з публічної служби.

При цьому, як зазначено позивачем у позові, за результатами розгляду його рапорту від 27 червня 2024 року про звільнення з військової служби відповідачем була надана відповідь, якою, фактично, позивачу відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки ним не було підтверджено основної умови для звільнення, а саме відсутності інших осіб, які зобов`язані виховувати дитину, яка має статус інваліда.

Так, у матеріалах позову наявна копія листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданого у липні 2024 року за результатам розгляду рапорту ОСОБА_1 від 27 червня 2024 року про звільнення з військової служби, в якому вказано про відсутність правових підстав для звільнення позивача з військової служби за сімейними обставинами в запас. Додатково в листі зазначено, що ОСОБА_1 ,. має право оскаржити відповідь до суду в порядку і терміни, визначені, зокрема, Кодексом адміністративного судочинства України.

При цьому в листі наявна відмітка про те, що позивач ознайомився з його змістом 17 липня 2024 року.

Враховуючи викладене, перебіг строку звернення до адміністративного суду з цим позовом почався з 18 липня 2024 року - наступного дня з дати надання відповідачем відповіді за результатами розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби.

Отже, строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 18 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року (18 серпня 2024 року вихідний день).

Між тим, як вбачається з матеріалів справи, з цією позовною заявою позивач звернувся до суду лише 11 жовтня 2024 року (згідно з датою формування позову у системі «Електронний суд» при направленні його до Чернігівського окружного адміністративного суду), тобто із пропуском строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, даний позов подано до адміністративного суду з пропуском строків звернення до суду.

Згідно змісту поданої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, представником позивача не заперечувалося подання цього позову до суду з пропуском встановленого законом строку.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, в якій колегія суддів зазначила, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи застосування правового інституту строків звернення до адміністративного суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі №9901/405/19, вказала, що закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення причин пропуску такого строку. Вони повинні бути поважними, реальними або непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки. Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість поновлення пропущеного процесуального строку лише у разі його пропуску з поважних причин. Причини пропуску строку є поважними, якщо обставини які зумовили такі причини є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Подібні висновки викладені і Верховним Судом у постанові від 10 січня 2024 року у справі №420/1782/23, де вказано, що при вирішенні питання про поновлення строку, в межах кожної конкретної справи, суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду, у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущений; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Надаючи оцінку доводам поданої на виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2024 року заяви представника позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, суд зауважує, що в такій не зазначено жодних обставин, які унеможливлювали або істотно перешкоджали ОСОБА_1 безпосередньо після ознайомлення зі змістом листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мало місце 17 липня 2024 року, звернутися особисто або через представника до суду з позовом про визнання протиправною відмову командира ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27 червня 2024 року та зобов`язання відповідача звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. Г, п. 2, ч. 4, ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Стосовно доводів представника позивача про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому проходить службу позивач, зареєстрований як юридична особа за адресою: АДРЕСА_1 , а тому з огляду на відсутність суду за місцем реєстрації відповідача не було зрозуміло, до якого суду подавати позов, то такі не свідчать про неможливість звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк (строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 18 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року).

Суд зауважує, що абзац другий статті 68 Конституції України передбачає, що незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно, посилання позивача (його представника) на те, що йому не було відомо, до якого суду звертатися до суду з цим позовом, не може слугувати підставою для визнання судом поважною таку причину пропуску звернення до суду.

Юридична необізнаність позивача не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 27 листопада 2018 року (справа №473/2236/17), відповідно до якої нерозуміння або незнання законодавства не свідчить про наявність поважних причин для поновлення процесуального строку.

Також, в контексті тверджень у поданій заяві, суд наголошує, що Кодекс адміністративного судочинства України (статті 25, 26) встановлює декілька видів територіальної підсудності, в тому числі: загальну (залежно від місця проживання чи місцезнаходження відповідача) та альтернативну (за вибором позивача).

Якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність. Тобто, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Стаття 25 Кодексу адміністративного судочинства України пов`язує підсудність справи за вибором позивача з зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача.

Судом встановлено, що згідно з інформацією про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданою Валявським старостинським округом Кіцманської міської радої Чернівецького району Чернівецької області 05 квітня 2024 року №51, ОСОБА_1 зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22 лютого 2024 року.

Оскільки предметом даного позову є відмова командира ІНФОРМАЦІЯ_1 в задоволенні рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби від 27 червня 2024 року, і така відмова у звільненні з військової служби стосується конкретної особи, тобто позивача, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , суд приходить до висновку про те, що дана справа може бути розглянута Чернівецьким окружним адміністративним судом на підставі частини першої статті 25 Кодексу адміністративного судочинства України, тобто за правилами альтернативної підсудності (за вибором позивача).

Вказане додатково свідчить про помилковість тверджень представника позивача про те, що йому (чи позивачу) не було зрозуміло, до якого суду необхідно звертатися з цим позовом з огляду на відсутність суду за місцем реєстрації відповідача.

Стосовно доводів представника позивача про перебування ОСОБА_1 на військовій службі та його безпосередню участь у бойових діях, то названі обставини також не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду з цим позовом.

Так, як зазначено Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2022 року у справі №500/1912/22, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки, у зв`язку із запровадження такого, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26 жовтня 2023 року (справа №990/139/23) та від 01 лютого 2024 року (справа №990/270/23) вказала, що установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому порівняльний аналіз словоформ дізналася та повинна була дізнатися дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

Так, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому сполуку повинна була дізнатися слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Беручи до уваги наведену вище правову позицію Великої Палати Верховного Суду, суд зауважує, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

Як зазначалось судом вище, зі змістом листа начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , яким ОСОБА_1 відмовлено у звільненні з військової служби, позивач ознайомився 17 липня 2024 року.

При цьому дослідженням змісту наявних у справі матеріалів судом установлено, що договір про надання правничої допомоги був укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Мазуром О.Л. ще 22 червня 2024 року.

Отже, як до моменту подання ОСОБА_1 рапорту про звільнення з військової служби (27 червня 2024 року), так і після видачі відповідачем листа за результатами розгляду рапорту позивача, з яким останній ознайомився 17 липня 2024 року, адвокат Мазур О.Л. був наділений повноваженнями щодо представництва інтересів ОСОБА_1 в суді.

Вказане безумовно свідчить про те, що обставини перебування позивача на військовій службі та його безпосередня участь у бойових діях, за наявності у нього представника, з яким укладено договір про надання правової допомоги ще до моменту звернення з рапортом про звільнення з військової служби, не позбавляли ОСОБА_1 (його представника адвоката Мазура О.Л.) можливості звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк (строк, протягом якого позивач мав право звернутися до суду з цим позовом у межах, установлених законом, тривав з 18 липня 2024 року по 19 серпня 2024 року).

До того ж, саме по собі перебування ОСОБА_1 на військовій службі не позбавило його (через представника - адвоката Мазура О.Л.) можливості подати цей позов до суду у жовтні 2024 року.

Узаяві про поновлення строку звернення до суду, поданій на виконання вимог ухвали суду від 11 листопада 2024 року, не наведено змістовних і вагомих доводів щодо вчинення позивачем (його представником) у встановлений законом строк усіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку; не доведено, що в цій справі можливість вчасного подання позовної заяви не мала суб`єктивного характеру, тобто не залежала від волевиявлення позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що зі змісту доводів, наведених представником позивача у заяві про поновлення строку звернення до адміністративного суду, не вбачається обставин, які були б пов`язані з дійсними істотними труднощами та наявністю перешкод об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили або значно утруднили можливість реалізації ОСОБА_1 особисто або в порядку представництва права на судовий захист у строк, установлений процесуальним законом для звернення до адміністративного суду.

Не звернення до суду з адміністративним позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Тому, наведені представником позивача причини пропуску строку звернення до адміністративного суду є неповажними.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Керуючись статтями 122, 123, 169, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду з позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії.

2.Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

3.Роз`яснити, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання. Апеляційну скаргу на дану ухвалу може бути подано до Сьомого апеляційного адміністративного суд протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя О.П. Лелюк