Справа № 480/8247/24
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 р. Справа № 480/8247/24

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Ральченка І.М. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек) від 30.09.2024 року по справі № 480/8247/24

за позовом ОСОБА_1

до Сумська митниця

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці, в якому просив суд:

- визнати бездіяльність Сумської митниці по ненарахуванню позивачці по справі в період з січня 2023 року по липень 2024 року щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу протиправною;

- стягнути з Сумської митниці на користь позивача по справі 32 532 грн. недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з січня 2023 року по липень 2024 року;

- стягнути з Сумської митниці на користь позивача по справі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.07.2024 року по день винесення рішення судом;

- зобов`язати Сумську митницю здійснити перерахунок позивачеві по справі матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також здійснити перерахунок вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з січня 2023 року по липень 2024 року;

- зобов`язати Сумську митницю виплатити позивачеві по справі різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році та вже виплаченими сумами вихідної допомоги, матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та компенсацію відпустки у 2024 році.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської митниці в частині позовних вимог про визнання бездіяльності Сумської митниці по не нарахуванню позивачу по справі в період з січня 2023 року по 30.05.2024 року щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу протиправною; стягнення з Сумської митниці на користь позивача по справі 32 532 грн. недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання Сумської митниці здійснити перерахунок позивачеві по справі матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання Сумську митницю виплатити позивачеві по справі різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році - повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивача звільнено з займаної посади 15.07.2024 року, тому саме 15.07.2024 відповідач мав провести з ним повний розрахунок та повідомити про суми нараховані та виплачені при звільненні, чого в супереч вимог ст. 116 КЗпП зроблено не було. У день звільнення письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми позивачу Сумською митницею не надавалось, після чого з метою отримання інформації про нараховані та виплачені позивачу при звільненні суми позивач 05.09.2024 року через свого представника звернувся з адвокатським запитом до Сумської митниці. Листом від 13.09.2024 відповідач надав довідки про суми заробітної плати позивача за період з січня 2023 року по липень 2024 року із зазначенням всіх видів нарахувань та виплат, а також повідомила, що надбавка за роботу в нічний час за період з січня 2023 року по липень 2024 року позивачеві не нараховувалась та не виплачувалась, а відтак саме з відповіді від 13.09.2024 року на адвокатський запит позивачу стало відомо, що йому всупереч вимогам ст. 116 КЗпП не було виплачено додаткову заробітну плату у вигляді доплати за роботу у нічний час у день звільнення з займаної посади, а тому враховуючи положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, строк звернення позивача до суду має рахуватись саме з 13.09.2024 року. Аналогічні правові висновки щодо строків звернення до суду у справах про виплату заробітної плати та інших виплат, належних працівникові при звільненні містяться в постанові Касаційного адміністративного суду від 06.03.2024 у справі №600/5050/23-а.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечував та просив відмовити. На обґрунтування своєї позиції зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутись до суду із заявою про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків передбачених частиною другою цієї статті. Заробітна плата є щомісячною виплатою, її розмір щомісяця відомий особі, яка її отримує, та отримуючи її у неналежному на думку позивача розмірі вона має реальну об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про складові виплати, як обраховано та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок складових. Отримуючи заробітну плату у спірний період позивач знав, що спірна виплата йому не була нарахована та не була виплачена, зокрема отримуючи заробітну плату з січня 2023 по 30.05.2024 позивач знав, що йому не нараховано та не виплачено доплату за роботу у нічний час. Просить суд ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 про повернення позовної заяви в частині вимог, залишити без змін.

Згідно з абзацом 1 ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявнику) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом, 18.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумської митниці.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумської митниці про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишено без руху та надано позивачу 10 днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою в частині позовних вимог про визнання бездіяльності Сумської митниці по ненарахуванню позивачці по справі в період з січня 2023 року по 30.06.2024 року щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу протиправною; стягнення з Сумської митниці на користь позивача по справі 32 532 грн. недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з січня 2023 року по 30.06.2024 року; зобов`язання Сумської митниці здійснити перерахунок позивачеві по справі матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з січня 2023 року по 30.06.2024 року; зобов`язання Сумську митницю виплатити позивачеві по справі різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році, у якій зазначити поважні причини пропуску такого строку та доказів поважності причин пропуску такого строку.

25.09.2024 позивачем направлено до суду заяву про усунення недоліків, в якій позивач зазначив, що строк звернення до суду ним не пропущено, адже ст. 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, а у разі спору про їх розміри, працівник має право звернутися до суду у строки визначені ст. 233 КЗпП. Позивач звільнився 15.07.2024, а позов подав 18.09.2024, тобто в межах тримісячного строку визначеного ч. 2 ст. 233 КЗпП.

Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Сумської митниці в частині позовних вимог про визнання бездіяльності Сумської митниці по не нарахуванню позивачу по справі в період з січня 2023 року по 30.05.2024 року щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу протиправною; стягнення з Сумської митниці на користь позивача по справі 32 532 грн. недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання Сумської митниці здійснити перерахунок позивачеві по справі матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання Сумську митницю виплатити позивачеві по справі різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році - повернуто позивачу.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, зокрема щодо нарахування та виплати щомісячної доплати за роботу в нічний час у розмірі 20% від посадового окладу, матеріальної допомоги на оздоровлдення та оплату відпустки у 2023 році, а також матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпусктки у 2024 році, які отримував під час роботі у Сумській митниці, а не сум, які підлягали позивачу у виплаті під час звільнення з Сумської митниці. Заробітну плату позивач отримує щомісяця, про розмір якої позивач мав можливість бути обізнаний щомісячно при її отриманні, тому суд дійшов висновку, що з дня отримання виплати особою вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає Кодекс адміністративного судочинства (далі по тексту - КАС України), частиною першою статті 5 якого встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частиною 1 ст. 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

За змістом статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).

За висновком суду першої інстанції строк перебігу по кожній виплаті за місяць рахується з моменту отримання позивачем виплати заробітної плати за кожний місяць.

Надаючи оцінку дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд апеляційної інстанції виходить з того, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням законодавства про оплату праці.

Предметом цього адміністративного спору (в межах оскаржуваної ухвали) є стягнення недоплаченої щомісячної доплати за роботу у нічний час за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання відповідача здійснити перерахунок позивачеві матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році; здійснити перерахунок матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році, включивши до розрахунку суми середнього заробітку доплати за роботу у нічний час у розмірі 20 % від посадового окладу за період з січня 2023 року по 30.05.2024 року; зобов`язання відповідача виплатити позивачеві по справі різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення та оплату відпустки у 2023 році, а також зобов`язати виплатити позивачу різницю між донарахованими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки та вже виплаченими сумами матеріальної допомоги на оздоровлення, оплату відпустки у 2024 році.

Колегія суддів зазначає, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звільнений з Сумської митниці 15.07.2024 року, що підтверджується записом № 53 в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ./а.с.22/

18.09.2024 позивач звернувся із позовною заявою до Сумського окружного адміністративного суду.

Враховуючи вимоги частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, відповідно до якої із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач з моменту звільнення до моменту подачі адміністративного позову не пропустив тримісячний строк на звернення за захистом своїх прав у порядку ч. 2 ст. 233 КЗпП.

Окрім того, з оскаржуваної ухвали вбачається, що судом не встановлювалась дата, коли позивача було ознайомлено з повідомленням про виплату всіх сум, що йому належать при звільненні.

Посилання суду першої інстанції на те, що заробітна плата є щомісячним платежем, а тому позивач при кожній виплаті знав розмір нарахованого йому заробітної плати, не спростовує факт того, що позивач не міг знати механізм та складові розрахунку виплаченої йому заробітної плати, що і є предметом спору.

Враховуючи встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом та про наявність підстав для застосування пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України, що призвело до порушення норм процесуального права та постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання..

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви неправильно застосовано норми матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 123, 169, 242-244, 250, 308, 312, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 30.09.2024 по справі № 480/8247/24 - скасувати.

Справу № 480/8247/24 направити до Сумського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)І.С. Чалий
Судді(підпис) (підпис) І.М. Ральченко В.В. Катунов