Справа № 280/7578/24
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

25 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/7578/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року (суддя Стрельнікова Н.В.) у справі №280/7578/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною суб`єкта владних повноважень та стягнення грошового забезпечення військовослужбовця,-

В С Т А Н О В И В:

14.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати позивачу грошового забезпечення військовослужбовця Збройних Сил України у розмірі 85505,35 грн. за період: березень 2022 року, серпень - вересень 2023 року;

стягнути з Військової частини НОМЕР_1 85505,35 грн. грошового забезпечення.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року позовну заяву залишено без та надано 10 днів від дня одержання ухвали строк для усунення недоліків позовної шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з зазначенням інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду з вказаним позовом.

26.08.2024 року позивач на виконання ухвали Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2024 року подав заяву про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду.

Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року позовну заяву повернуто позивачу.

Підставою для повернення позову стали висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення з позовом до суду, який визначений ч.1 ст.233 КЗпП України, а визначені позивачем підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду не можливо визнати поважними, оскільки не свідчать про наявність причин, які об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали звернення позивачем з позовом до суду у визначені законом строки. Такі висновки суд першої інстанції, зокрема, обґрунтував тим, що позивач 16.02.2024 року отримав від відповідача довідку про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, а тому у разі незгоди із нарахованими сумами грошового забезпечення позивач мав подати позов до суду до 17.05.2024 року, в той час як останній подав його лише 14.08.2024 року.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу до суду першої інстанції

для продовження розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на те, що останній був позбавлений можливості скласти позовну заяву через ненадання відповідачем необхідних документів пов`язаних із спором, а саме не надано документів перебування позивача на бойових позиціях, що в свою чергу є підставою для виплати премії, не виплата якої і стала наслідком подання позову до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивача звільнено з військової служби 01.01.2024.

Так, відповідно до статті 233 Кодексу Законів про працю України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що у спірних правовідносинах слід застосовувати положення ст.233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, а саме тримісячний строк з дня одержання письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні (стаття 116).

З матеріалів справи слідує, що після виключення позивача зі списків особового складу останній звернувся до відповідача з питання нарахування грошового забезпечення та згідно листа відповідача від 16.02.2024 отримав довідку № 445 від 14.02.2024 про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення.

Таким чином, тримісячний строк звернення до суду розпочався з 17.02.2024 та з урахуванням приписів ч.1 ст.233 КЗпП України закінчився 17.05.2024 (останній день строку звернення до суду), про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Водночас позивачем було подано позов 14.08.2024 року, тобто поза межами встановленого строку.

Підставами для поновлення пропущеного строку, які були зазначені позивачем як і в заяві про поновлення строку так і в апеляційній скарзі: ненадання відповідачем необхідних документів пов`язаних із спором (документів перебування позивача на бойових позиціях) та необхідність постійного догляду за хворою дружиною.

Разом з тим, після отримання позивачем довідки № 445 від 14.02.2024 позивачу стало достовірно відоме про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, та у разі незгоди з вказаним сумами у позивача розпочався тримісячний строк звернення до суду.

Також є безпідставними посилання позивача на пропуск строку через хворобу дружини, яка потребує постійного догляду, оскільки до матеріалів справи не надано жодних документів, перебування дружини на лікарняному, амбулаторному чи стаціонарному лікуванні, тощо у період саме з 17.02.2024 по 17.05.2024, що мого б свідчити про перешкоди чи труднощі для своєчасного вчинення позивачем у справі процесуальних дій - звернення до суду у тримісячний строк.

Тобто, наведені позивачем обставини, пов`язані з хворобою його дружини, не свідчать про об`єкту неможливість звернення позивача з позовом до суду у визначені законом строки.

З цих підстав суд апеляційної інстанції погоджується з висновок суду першої інстанції про те, що наведені позивачем в заяві доводи про поновлення пропущеного строку звернення із позовом до суду є неповажними та необґрунтованими.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст..17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав ( наприклад, справа «Стаббігс та інш. Проти Великобританії» рішення від 22.10.1996р., «Девеер проти Бельгії» рішення від 27.02.1980р.).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскільки позивачем не було наведено обставин, які об`єктивно перешкоджали йому звернутися до суду із позовом у визначені законом строки, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення такого строку, наслідком чого стало повернення позову позивачу.

З цих підстав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, як того вимагає ст.242 КАС України, у зв`язку з чим підстав для її скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 02.09.2024 року у справі №280/7578/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку, в строки, встановлені ст.329 КАС України.

Повне судове рішення складено 25.11.2024

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк