Справа № 420/34782/23
Суддя: Єщенко О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
Судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Єщенка О.В.
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління ДМС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на його постійне проживання та рішення про заборону в`їзду на територію України строком на три роки.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що на території України він перебуває на законних підставах зі своєю сім`єю, має зареєстроване місце проживання, постійний дохід, позивач є добросовісним платником податків та не порушує закони України. Висновки органу міграційної служби про те, що перебування позивача на території України загрожує інтересам України, національній безпеці України та охороні громадського порядку не підтверджені жодними доказами, а тому оспорювані рішення не можуть відповідати критеріям обґрунтованості і правомірності та підлягають скасуванню в судовому порядку.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення міграційної служби прийняті на підставі інформації підрозділу кримінальної поліції, що обґрунтовано свідчила про необхідність застосування до позивача превентивних заходів в інтересах забезпечення національної безпеки України та охорони громадського порядку, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні. При цьому, суд зауважив на тому, що інформація про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні, одержана у межах компетенції органу Національної поліції, не викликає сумнівів в її достовірності, не повинна підтверджуватись додатковою перевіркою цієї інформації, а тому підлягала врахуванню міграційною службою під час прийняття рішень про скасування дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на його постійне проживання та про заборону позивачеві у в`їзді на територію України.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року рішення окружного адміністративного суду скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління ДМС України в Одеській області про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання громадянину рф ОСОБА_1 , а також рішення про заборону громадянину у в`їзді в Україну терміном на три роки. Апеляційний суд, здійснивши вихід за межі позовних вимог, зобов`язав міграційну службу поновити дію раніше виданої позивачеві посвідки на постійне проживання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що інформація підрозділу кримінальної поліції не підтверджена відповідними доказами та обґрунтованість інформації про те, що дії позивача становлять загрозу національній безпеці України та громадському порядку в Україні, відповідачем не перевірялась. В контексті наведеного, апеляційний суд зауважив на тому, що відповідач, володіючи дискрецією щодо прийняття рішень про скасування дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання, а також про заборону особі у в`їзді на територію України, необґрунтовано не встановив потребу в отриманні додаткової інформації, документів тощо чи у наданні позивачем пояснень, ураховуючи довготривале проживання особи в Україні, наявність стійких соціальних зв`язків, сім`ї, роботи, внаслідок чого фактично формально визначився із необхідністю у застосуванні до позивача обмежень.

Частиною 3 статті 34 КАС України передбачено, що суддя, не згодний із судовим рішенням за наслідками розгляду адміністративної справи, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються особи, які беруть участь у справі, без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.

З огляду на не згоду з висновками, викладеними в постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року по справі №420/34782/23, зазначаю наступне.

Відповідно до положень статті 12 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року №2491-III (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) дозвіл на імміграцію може бути скасовано, зокрема якщо:

дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні (пункт 3);

це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України (пункт 4).

Згідно із пунктом 63 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, зокрема у разі:

коли дії іноземця або особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні (підпункт 4).

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року №3773-VI (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин) передбачено, що в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється, зокрема:

в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю;

якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядку надання Державній прикордонній службі та виконання нею доручень уповноважених державних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2013 року №280, розроблено Інструкцію про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства. Зазначена Інструкція затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235, яка зареєстрована в Міністерстві юстиції України 11 січня 2014 року за №25/24802.

Пунктом 4 Інструкції №1235 передбачено, що рішення про заборону в`їзду в Україну особам приймається ДМС та її територіальними органами за ініціативою, у тому числі, підрозділів кримінальної поліції - у разі встановлення підстав для заборони в`їзду в Україну особам під час здійснення оперативно-розшукової діяльності (підпункт «б»).

Відповідно до пункту 5 Інструкції №1235 після отримання даних, які обґрунтовують необхідність заборони в`їзду в Україну особі, органи та підрозділи, визначені у пункті 4 цієї Інструкції, надсилають до ДМС або її територіальних органів обґрунтоване звернення (довідку, рапорт), в якому зазначають такі відомості про особу: а) громадянство (підданство); б) прізвище, ім`я (імена) та по батькові (за наявності) особи в називному відмінку (для громадян Російської Федерації та Республіки Білорусь - російською мовою з дублюванням латиницею, для інших іноземців та осіб без громадянства - латиницею); в) дата народження (день, місяць, рік); г) стать; ґ) місце проживання; д) серія та номер паспортного документа, коли і ким виданий; е) відомості, які згідно з абзацами другим, третім та сьомим частини першої статті 13 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну; є) запропонований строк заборони в`їзду та відомості, які обґрунтовують його тривалість (обставини і характер вчинення іноземцем або особою без громадянства суспільно небезпечного діяння; результати перевірки особи за обліками МВС України, обліками правоохоронних органів іноземних держав та міжнародних правоохоронних організацій; наявність в особи не виконаних майнових зобов`язань перед юридичними або фізичними особами в Україні).

Згідно із пунктом 6 Інструкції №1235 рішення про заборону в`їзду в Україну особі приймається на підставі обґрунтованого звернення (довідки, рапорту), зазначеного у пункті 5 цієї Інструкції, шляхом винесення рішення про заборону в`їзду в Україну, за формою, наведеною у додатку до цієї Інструкції.

Також, відповідно до пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №322 (в редакції, яка діяла на момент спірних правовідносин), рішення про скасування посвідки приймається керівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС чи його заступником протягом п`яти робочих днів з дня надходження відомостей, які є підставою для її скасування.

З посиланням на положення пунктів 3, 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про національну безпеку України» від 21.06.2018 року №2469-VIII, слід враховувати, що національна безпека України - захищеність державного суверенітету, територіальної цілісності, демократичного конституційного ладу та інших національних інтересів України від реальних та потенційних загроз; громадська безпека і порядок - захищеність життєво важливих для суспільства та особи інтересів, прав і свобод людини і громадянина, забезпечення яких є пріоритетним завданням діяльності сил безпеки, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб та громадськості, які здійснюють узгоджені заходи щодо реалізації і захисту національних інтересів від впливу загроз.

Аналіз наведених правових норм показав, що наявність інформації про те, що дії іноземця загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні, є правовою підставою для прийняття органом міграційної служби рішення про заборону іноземцю у в`їзд в Україну, скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання.

Не пред`явлення іноземцю обвинувачення у вчиненні правопорушень не створює обставини, що перешкоджають у прийнятті рішення про заборону у в`їзді в Україну, скасування дозволу на імміграцію та посвідки на постійне місце проживання.

Необхідність заборони в`їзду в інтересах забезпечення безпеки України або охорони громадського порядку визначається компетентними державними органами та має превентивний характер, який не потребує обов`язкової наявності порушень законодавства особами, яким заборонено в`їзд в Україну.

Виходячи з обставин справи, підставою для прийняття оспорюваних за цим позовом рішень органу міграційної служби стало подання Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 12.04.2022 року №2576/55/114/01-2022 про скасування громадянину російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дозволу на імміграцію, посвідки на постійне проживання та заборону в`їзду на територію України.

У поданні доведено інформацію про те, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є активним учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини. У поданні також зазначено, що вказаного громадянина перевірено за відомостями персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України, згідно якої цей громадянин на момент складання подання не притягується до кримінально відповідальності та не перебуває у статусі обвинуваченого/підсудного. Водночас, Управління зазначило, що своїми безпосередніми діями вказаний громадянин створює реальну загрозу національним інтересам, національній безпеці, порушує права і свободи людини і громадянина, сприяє дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширює вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах.

При цьому, Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, з посиланням на положення Стратегії боротьби з організованою злочинністю, схваленої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2020 року №1126-P, зауважило на тому, що в умовах складного безпекового середовища навколо України та криміногенної ситуації всередині держави організована злочинність становить пряму загрозу для національної безпеки.

В структурі організованої злочинності найбільшу загрозу становлять особи, які перебувають у статусі підвищеного злочинного впливу, у тому числі у статусі «вора в законі», а також кримінальні авторитети організованих злочинних угруповань лідери організованих злочинних угрупувань. Вказані особи, перебуваючи на території України та за її межами, створюють стійкі організовані групи та злочинні організації, встановлюють корумповані зв`язки з представниками органів державної влади та місцевого самоврядування, судових та правоохоронних органів, на виконання завдань спеціальних служб та розвідувальних органів держави-агресора проводять розвідувально-підривну діяльність з метою дестабілізації суспільно-політичної обстановки в Україні та поширюють вплив організованої злочинності на процеси, що відбуваються в економічній, політичній, суспільній сферах, а також в умовах виконання покарань.

Отже, вважаю, що оперативна інформація органу кримінальної поліції про те, що перебування іноземця на території України може призвести до загрози національній безпеці України, до посилення криміногенної обстановки та порушень громадського порядку, тим самим може призвести до порушень конституційних прав громадян України та інших осіб, які тимчасово або постійно проживають в Україні, є достатньою підставою для прийняття територіальним органом міграційної служби рішення про заборону іноземцю на в`їзд в Україну.

При цьому, подання органу кримінальної поліції містить чітку та повну інформацію, у тому числі про громадянство іноземця, його прізвище, ім`я та по батькові, дату народження, стать, місце проживання; відомості, які згідно з статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 12 Закону України «Про імміграцію» та пункту 63 Порядку від 25.04.2018 року №322 дають підстави для прийняття рішення про заборону особі в`їзду в Україну, скасування дозволу про імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні.

На виконання вимог Порядку №1983 відповідачем всебічно вивчено подання Управління стратегічних розслідувань в Одеській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, враховано як особу іноземця так і підстави його перебування на території України, про що складено висновок, затверджений 26.02.2024 року начальником ГУ ДМС, про скасування громадянину дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні.

З огляду на те, що зміст подання органу кримінальної поліції чітко вказує на те, що позивач є активним учасником організованої злочинної групи, що вчиняє тяжкі та особливо тяжкі злочини, дії іноземця становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні та обґрунтоване необхідністю забезпечення охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України, вважаю, що у розпорядженні органу міграційної служби були повні та належні докази, що свідчили про наявність правових підстав для прийняття рішень про скасування позивачеві дозволу на імміграцію та посвідки на постійне проживання в Україні, а також для прийняття рішення про заборону іноземцю на в`їзд на територію України. Тому, у повній мірі погоджуюсь із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість адміністративного позову у повному обсязі, правомірність рішень відповідача та відсутність підстав для їх скасування.

(Окрема думка складена з урахуванням терміну перебування судді ОСОБА_2 у відрядженні, а також з урахуванням терміну стабілізаційних та екстрених відключень електропостачання в приміщенні суду).

Суддя О.В. Єщенко