Справа № 743/1600/24
Суддя: Кравчук М. В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 743/1600/24
Провадження № 2-а/743/31/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Кравчук М. В.

за участю секретаря: Довбенко О. М.

представника позивача Хоржевського Д. Е., відповідача ОСОБА_1 , перекладача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в селищі Ріпки справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, -

В С Т А Н О В И В:

22.11.2024 р. Центральне міжрегіональне управління ДМС у місті Києві та Київській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , громадянина Російської Федерації, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення строком на 6 місяців.

Позовна заява обґрунтована тим, що 20.11.2024 р. співробітниками Деснянського УП ГУНП у м. Києві виявлено громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на території України з порушенням Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме: проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України. Зі слів відповідача встановлено, що він прибув до України у 2013 році з приватною метою. З питань визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту чи отримання статусу особи без громадянства до компетентних органів відповідач не звертався. Будь-яких інших дій для легалізації факту свого перебування на території України за весь час не вживав. 25.12.2023 р. працівниками УДМС в Житомирській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити Україну до 21.01.2024 р. із подальшою забороною в`їзду на 3 роки. 20.11.2024 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове видворення з України та відібрано розписку про ознайомлення зі змістом і отримання цього рішення.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.11.2024 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні 22.11.2024 р. представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив повністю, зазначивши, що в Україні проживає з 1991 року. Його перевіз до України дідусь, який помер у 2011 році. Увесь час відповідач проживає у м. Києві у квартирі, що належить його дядьку ОСОБА_3 . Наразі відповідач працює неофіційно автополірувальником. Українською мовою володіє досконало, так як закінчував у м. Києві школу № 247. Визнав, що у грудні 2023 року міграційна служба повідомила його про обов`язок покинути країну. За доводами відповідача, йому також пояснили, що йому необхідно виїхати протягом місяця, а потім, за бажанням, повернутися через Республіку Молдова. Однак, відповідач розумів, що назад він не матиме змоги повернутися, а тому не виїхав. Крім того, відповідач повідомив суд про те, що у 2004 році він їздив до РФ з метою отримати паспортні документи, щоб змінити громадянство РФ на громадянство України. Після того відбулися зміни в законодавстві і у 2009 році він знову виїжджав до РФ з метою дооформлення документів. У 2013 році відповідач виїжджав до РФ востаннє і зібрав весь пакет документів, однак змінити громадянство не встиг у зв`язку з подіями 2014 року. Відповідач повідомив суд про те, що на момент його затримання він з собою документів, що посвідчують його особу, не мав. Проте зараз у пункті тримання вже має наступні документи: паспорт громадянина РФ, ідентифікаційний код громадянина РФ, страховий медичний поліс громадянина РФ, пенсійний поліс громадянина РФ, військовий квиток громадянина РФ, страховий поліс громадянина РФ, закордонний паспорт громадянина РФ, що втратив свою дію.

Також на запитання головуючого судді щодо причин відсутності з його боку дій щодо легалізації свого перебування на території України відповідач відповів, що не міг звернутися за отриманням статусу біженця, позаяк в Курськ увійшли українські війська. Проте зараз він готовий це зробити. Відповідач наполіг на тому, що нікуди тікати не збирається, і просив суд відмовити у задоволенні позову, так як вважає себе повністю ідентифікованим документами Російської Федерації і готовим до співпраці з міграційною службою в питанні легалізації його перебування на території України.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

25.12.2023 р. УДМС у Житомирській області відносно відповідача прийнято рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язано залишити територію України не пізніше 21.01.2024 р. із подальшою забороною в`їзду в Україну строком на 3 роки. Натомість, відповідач станом на 20.11.2024 р. територію України не покидав. 20.11.2024 р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області відносно відповідача складено протокол про адміністративне затримання та прийнято рішення про примусове видворення з України. 20.11.2024 р. відповідача поміщено до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Вказані обставини не заперечуються жодною зі сторін у справі, а тому в силу вимог ч. 1 ст. 78 КАС України суд не посилається на докази, на підставі яких ним встановлені відповідні обставини.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зважає на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 р. № 3773-VI (далі - Закон) іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

За положеннями ч. 8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).

За положеннями ч. 1 ст. 289 КАС України підставами для звернення з відповідним позовом є, в тому числі, відсутність в іноземця, стосовно якого прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, а також підстава вважати, що особа ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення.

Судом у судовому засіданні достеменно з`ясовано, що відповідач документа, що дає йому право виїзду за межі України, не має.

Також судом достеменно встановлено в судовому засіданні небажання відповідача за будь-яких умов покидати територію України, що свідчить для суду на користь високої ймовірності ухилення від виконання рішення про примусове видворення.

Відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 271 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.

Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.

Питання розподілу судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 72, 77, 78, 229, 246, 271, 289, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області задовольнити повністю.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 (шість) місяців громадянина Російської Федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення до Шостого апеляційного адміністративного суду (місцезнаходження: 00016, місто Київ, вулиця Князів Острозьких, 8, корпус 30).

Суддя М. В. Кравчук