Справа № 240/22976/24
Суддя: Шувалова Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

25 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/22976/24

категорія 106000000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шувалова Т.О., розглянувши заяву про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про заборону вчиняти дії,

встановив:

22 листопада 2024 року до Житомирського окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому заявник просить:

- зупинити дію діючої постанови Військово-лікарської комісії від 14.11.2024 до моменту вирішення спору у судовому порядку та заборонити органам ІНФОРМАЦІЯ_2 вчиняти дії стосовно призову ОСОБА_1 до служби.

Відповідно до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Враховуючи приписи статті 154 КАС України суд вважає за можливе розглянути заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

На обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 23.08.2024 Військово-лікарською комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено огляд військовозобов`язаного ОСОБА_1 (за висновком ВЛК - позивач визнаний тимчасово непридатним, терміном в один місяць. Переогляд призначено 23.09.2024.

В подальшому 17.11.2024 та 26.09.2024 проведено повторний огляд позивача та винесено довідку №4161/17 про тимчасову непридатність до служби до 26.10.2024. 12.11.2024 проведено огляд заявника, відповідно до якого його визнано тимчасово непридатним до 12.01.2025. В той же час, 14.11.2024 проведено повторний огляд ВЛК та винесено постанову про придатність до служби у військових частинах, забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, охорони, оперативного забезпечення. Наявність двох постанов від 12.11.2024 та 14.11.2024 мають суперечності між собою, стосовно придатності/непридатності до служби, хоча діагноз і стан пацієнта за два дні не міг поліпшитись до стадії встановлення придатності позивача. Тобто, постанова від 14.11.2024 є неправомірною, упередженою, що в свою чергу дає підстави дійти висновку про перевищення повноважень Військово - лікарською комісією в частині проведення повторного огляду від 14.11.2024 та ігнорування наявної постанови ВЛК від 12.11.2024. Наявність постанови Військово - лікарської комісії від 14.11.2024 порушує право позивача на лікування. Під час дії воєнного стану відстрочка від призову за станом здоров`я може надаватися призовникам на строк до 2 місяців. За медичними показаннями вона може бути продовжена на 2 місяці і втретє - на такий самий термін. Після закінчення відстрочки проводиться медичний огляд призовників для вирішення питання придатності до військової служби. Отже, позивачу повинні надати відстрочку терміном на два місяці відповідно до висновку Військово-лікарської комісії від 12.11.2024. Позивач вважає такі дії протиправними, тому і звернувся до суду з вказаною заявою.

Суд, дослідивши викладені у заяві мотиви, з урахуванням доданих до заяви матеріалів, зазначає наступне.

Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини перша-п`ята).

Згідно з частиною першою статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Підстави забезпечення позову визначені частиною другою статті 150 КАС України, відповідно до якої, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно з частиною другою статті 151 КАС України, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

У постанові від 22.12.2022 у справі №640/31815/21 Верховний Суд виснував: колегія суддів зазначає, що судове рішення про забезпечення позову є винятковим екстраординарним заходом, який не повною мірою узгоджується з деяким, визначеними у частині другій статті 129 Конституції України основними засадами (принципами) судочинства, а саме, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобам. При цьому, таке судового рішення стає обов`язковим для виконання до його апеляційного перегляду.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Зміст вказаних норм свідчить про те, що суд може забезпечити адміністративний позов лише за наявності двох обов`язкових умов: існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі та якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

ОСОБА_1 звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову надав довідку Військово-лікарської комісії від 12.11.2025, тобто датою, яка ще не настала. Крім того, надана довідка не містить гербової печатки Військово-лікарської комісії, адреси Військово - лікарської комісії та кутової печатки установи яка її видала. У зазначеній довідці міститься посилання на постанову Військово-лікарської комісії, якою ОСОБА_1 визнано тимчасово непридатним до 12.01.2025.

Також заявник надав довідку військово-лікарської комісії від 14.11.2024 якою відповідно до постанови Військово-лікарської комісії ОСОБА_1 визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони).

ОСОБА_1 посилається на те, що військово-лікарською комісією йому надана відстрочка терміном на два місяці до 25.01.2025 року відповідно до висновку Військово-лікарської комісії від 12.11.2024, тому, на думку заявника, повторний огляд міг відбутися лише після скасування постанови Військово - лікарської комісії від 12.11.2024. Вважає, що прийняття Військово-лікарською комісією постанови від 14.11.2024 без дотримання процедури скасування попереднього висновку Військово-лікарської комісії від 12.11.2024 є протиправним.

Суд зазначає, що посилання заявника на порушення процедури прийняття Військово-лікарською комісією постанови не може бути предметом оцінки під час вирішення питання про забезпечення позову, а може бути перевірено у разі поданя заявником позову про визнання протиправними дій, бездіяльності, рішень військово-лікарської комісії та перевірки судом належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і у їх сукупності, з`ясування фактичних обставин справи.

Тобто, на цьому етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваних дій.

Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на заявника.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів із забезпечення позову заявник вказує, що постанова військово-лікарської комісії від 14.11.2024, оформлена довідкою, є обов`язковою для виконання, тому позивач може бути призваний на військову службу.

З цього приводу суд зазначає, що вказані мотиви вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтованими та такими, що не свідчать про можливість настання негативних наслідків для заявника та ймовірність виникнення складнощів під час виконання рішення суду.

Наявність постанови військово-лікарської комісії, якою заявник визнаний придатним до військової служби, не свідчить про конкретні негативні наслідки невідворотного характеру, які можуть спричинити порушення прав позивача в такій мірі, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся (звернеться) до суду.

Будь-яких документів, що підтверджують здійснення відповідачем активних мобілізаційних заходів по відношенню до заявника, які полягають у врученні йому повістки на відправку, тощо, та що існує реальна загроза вжиття заходів, спрямованих на призов заявника на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_1 не надано.

Наведене свідчить про відсутність порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів заявника на момент його звернення до суду, що є обов`язковою умовою надання правового захисту судом, оскільки матеріали справи не містять доказів щодо вчинення відповідачем дій стосовно ОСОБА_1 щодо призову його на військову службу під час мобілізації, згідно Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Сама по собі незгода заявника із рішеннями/висновками уповноваженого суб`єкта владних повноважень та звернення до суду із позовом про визнання протиправним і скасування індивідуального акта не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову. Суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.

З урахуванням викладеного, суддя вважає, що зазначені заявником в якості підстав для забезпечення позову обставини не можуть бути розцінені в якості передумов для вжиття забезпечувальних заходів, а задоволення заяви про забезпечення позову на підставі викладених обставин буде суперечити вищевказаним принципам адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення в адміністративній справі, суддя не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Справа розглянута (та буде формуватися і зберігатися) в електронній формі.

Роз`яснити сторонам, що особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб, а також у випадку, коли інший учасник справи відповідно до внесених ідентифікаційних даних про нього має зареєстрований Електронний кабінет, підсистема «Електронний суд» в автоматичному режимі надає суду та учаснику справи доказ надсилання до Електронних кабінетів інших учасників справи поданих до суду документів.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або у судовому засіданні у разі неявки учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя Т.О. Шувалова