Справа № 120/10009/24
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/135/8/24
РІШЕННЯ

іменем України

20.11.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Глушко І.В.,

розглянувши в м. Ладижин Вінницької області у порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1. Виклад позиції позивача.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову № 371 по справі про адміністративне правопорушення від 17.07.2024 про накладення на нього штрафу в розмірі 17 000 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 09.07.2024 він добровільно, без отримання повістки, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою оновлення військово-облікових даних. В наявності при собі він мав посвідчення про приписку, в котрому вказано про постановку його на облік 22.07.2014. Через відсутність у нього того дня витягу з реєстру територіальної громади, йому було виписано повістку на уточнення даних на 12.07.2024. Вказаного в повістці дня він вже з повним пакетом документів прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, йому повідомили про те, що він не перебуває на військовому обліку з 2014 року та вилучили його посвідчення про приписку та повідомили, що військовий квиток чи тимчасове посвідчення буде виготовлено після проходження ним військово-лікарської комісії. Також на нього був виписаний протокол № 8286 від 12.07.2024 про адміністративне правопорушення. 17.07.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 було винесено постанову № 371 про накладення на нього адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Зазначає, що станом на 2014 рік і до 19.05.2024 норми ч. 3 ст. 210 КУпАП не існувало, і за порушення правил військового обліку було визначене покарання у виді штрафу від 510 грн до 850 грн, а не 17 000 грн як застосовано до нього. Також вказує на те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії і вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття ними чинності. За таких обставин вважає, що оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

2. Виклад позиції відповідача.

Представник відповідача - ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, в якому вважає поданий позов безпідставним та необґрунтованим. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що законодавством покладається на військовозобов`язаних обов`язок з дотримання правил військового обліку, зокрема виконання обов`язку перебувати на військовому обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, що встановлений абзацом другим підпункту 1 пункту 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ від 30 грудня 2022 року №1487 та пунктом 2 частини 1 статті 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та з жовтня 2014 року по липень 2024 року не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за зареєстрованим місцем проживання у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 (до 2021 року - у ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджується відсутністю військово-облікового документа військовозобов`язаного з відміткою про перебування на військовому обліку та відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на військовозобов`язаного ОСОБА_1

12.07.2024 при опрацюванні звернення позивача про взяття на військовий облік було виявлено, що він з жовтня 2014 року по теперішній час не перебував на обліку військовозобов`язаних за місцем проживання (реєстрації) в другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

12.07.2024 у зв`язку з виявленням в діях ОСОБА_1 порушення правил військового обліку в частині не перебування на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання, що є адміністративним правопорушенням передбаченим статтею 210 КУпАП, було складено відносно нього протокол № 371 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. При цьому ОСОБА_1 було роз`яснено положення ст. 63 Конституції України, а також права та обов`язки передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено про дату розгляду. В графі пояснення та зауваження особи, яка притягується до адміністративної відповідальності щодо суті порушення і змісту протоколу ОСОБА_1 власноруч зазначив: «Протокол мною прочитано, свою вину визнаю, до змісту протоколу зауважень не маю». Також ОСОБА_1 заявив клопотання про розгляд справи без його участі. В доданих до протоколу поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що він не перебував на військовому обліку у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2014 року та не отримував військово-обліковий документ, внаслідок незнання законодавства України, свою провину визнав та зобов`язався в подальшому не порушувати правила військового обліку.

Постановою № 371 за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 17 000 грн.

Враховуючи викладене вище, вважає, що позивача було правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності згідно ч. З ст. 210 КУпАП за порушення останнім правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а саме: вимог п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р., у зв`язку з не перебуванням військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання.

Також у відповідь на спростування тверджень позивача вказав, що ЗУ за № 3696-ІХ від 9 травня 2024 року, який набрав чинності 19.05.2024 не встановлює відповідальність за адміністративне правопорушення передбачене ст. 210 КУпдАП вчинене в особливий період - а лише її посилює, та враховуючи що позивач не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних з жовтня 2014 року, тобто тривалий час та лише 12.07.2024 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу військово-облікового документу, тобто після набрання чинності вказаного Закону, і чим відповідно розпочав процес взяття на військовий облік військовозобов`язаних, тим самим закінчив вчинення триваючого правопорушення, а відповідно до положень статті 8 КУпАП, особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення, відтак громадянин ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП (в редакції ЗУ за № 3696-ІХ від 9 травня 2024 року).

За вказаних обставин просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду.

29.07.2024 ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.

05.08.2024 ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду справу за вказаним позовом передано за підсудністю на розгляд Ладижинському міському суду Вінницької області як адміністративному суду.

16.09.2024 справа за вказаним позовом надійшла до Ладижинського міського суду Вінницької області.

17.09.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.11.2024 ухвалою суду замінено в справі первісного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 на належного відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_1 . Належним відповідачем було подано відзив на позовну заяву. Позивач відповідь на відзив не подавав.

ІІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити в його відсутність, позовні вимоги просив залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

За вказаних фактичних обставин справи, а також наявності доказів своєчасного та належного повідомлення сторін про час, день та місце розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, враховуючи, що останні скористалися своїми процесуальними правами, а також висловили свої позиції у передбачених ст.269 КАС України заявах по суті справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

IV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

4.1. Суд встановив, що згідно з протоколом № 321 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП від 12 липня 2024 року, складеним стрільцем-помічником гранатометника роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_1 , солдатом ОСОБА_3 , уповноваженим складати протоколи наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 822 від 25 грудня 2023 року на підставі статей 235, 254, 256 КУпАП, було зафіксовано порушення, вчинене ОСОБА_1 .

Зокрема, ОСОБА_1 , будучи зарахованим до запасу рішенням призовної комісії Пр. № 5л від 10 жовтня 2014 року, порушив вимоги п. 81 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою КМУ № 1487 від 30 грудня 2022 року (до 5 січня 2023 року - абз. 18 п. 56 Порядку, затвердженого постановою КМУ № 921 від 7 грудня 2016 року). Він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для взяття на військовий облік, внаслідок чого з 2014 року по теперішній час не перебував на військовому обліку за місцем проживання та не отримав військово-облікового документа.

Ці обставини підтверджуються відомостями з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також відсутністю військово-облікового документа. Таким чином, дії ОСОБА_1 мають ознаки ухилення від військового обліку, що є порушенням п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (додаток 2 до Порядку, затвердженого постановою КМУ № 1487).

Зазначене правопорушення носить триваючий характер: воно розпочалося у жовтні 2014 року, коли ОСОБА_1 мав з`явитися для взяття на військовий облік, і завершилося у липні 2024 року, коли він звернувся із заявою про взяття на військовий облік.

У графі «Пояснення та зауваження» до протоколу ОСОБА_1 зазначив: «Протокол мною прочитано, свою вину визнаю, до змісту протоколу зауважень не маю» (а.с. 61-62).

До протоколу долучено пояснення ОСОБА_1 , в яких він зазначає, що не перебував на військовому обліку у другому відділі ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2014 року та не отримував військово-обліковий документ, внаслідок незнання законодавства України, свою провину визнає та зобов`язується в подальшому не порушувати правила військового обліку (а.с. 62, зворіт).

Також до протоколу додано: рапорт майора Є. Поливаного, в якому він повідомляє про вчинення ОСОБА_1 правопорушення (а.с. 63); копія заяви ОСОБА_1 від 12.07.2024 про взяття його на військовий облік (а.с. 63, зворіт); копія витягу з книги протоколів засідань призовної комісії №5л від 10.10.2014, в якому вказано, що ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час за ст. 64в. Звільнено від призову на строкову військову службу та взято на військовий облік військовозобов`язаних (а.с. 64); витяг з Єдиного державного реєстру призовників, в якому вказано, що ОСОБА_1 не прив`язаний до військомату, час взяття на облік 25.01.2010 (а.с. 64, зворіт); копію паспорта громадянина України та копія РНОКПП ОСОБА_1 (а.с. 65); витяг з реєстру територіальної громади від 10.07.2024 про те, що 01.08.2014 ОСОБА_1 зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 66).

Згідно Постанови №123 від 17.07.2024 про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП, начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 встановив, що згідно відомостей зазначених в протоколі про адміністративне правопорушення за вх.№8286 від 12.07.2024 ОСОБА_1 порушив вимоги п.2 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та абз.2 пп.1 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 р., внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, яке почалося у жовтні 2014 року, коли даний громадянин особисто мав з`явитися для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, та яке закінчилося у липні 2024 року, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про взяття його на військовий облік, що є порушенням правил військового обліку. Примірник постанови отримано ОСОБА_1 19.07.2024 (а.с. 66, зворіт - 68).

Таким чином, судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена з тих підстав, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а саме не з`явився до РВК для взяття на військовий облік.

4.2. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення, відповідно до ст. 245 КУпАП, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Суд зазначає, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

У контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Така правова позиція узгоджується з позиціями, що викладені у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 року у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 року у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 року у справі № 295/3099/17 та від 05.03.2020 року по справі № 607/7987/17.

4.3. Диспозиція ч. 1 ст. 210 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. За ч. 3 вказаної статті настає відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014 року, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Отже, станом на 17.07.2024 року (дата розгляду справи про адміністративне правопорушення) діяв особливий період.

4.4. Статтею 235 КУпАП передбачено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Частиною десятою статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції станом на липень 2014 року) визначено, громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату;проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

З аналізу викладених норм убачається, що обов`язок прибути до територіального центру комплектування та соціальної підтримки мав виконуватися виключно на підставі виклику, попередньо доведеного до відома військовозобов`язаного.

Однак стороною відповідача не надано суду жодних доказів вручення позивачу виклику (або викликів) до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки протягом липня 2014 року - липня 2024 року.

Крім того, відповідно до ч. 7 ст. 1 Вказаного Закону виконання військового обов`язку, який включає також і дотримання правил військового обліку, громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи і організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (об`єднані міські) військові комісаріати (далі - районні (міські) військові комісаріати), військові комісаріати Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя, а також територіальні центри (в Автономній Республіці Крим, областях, місті Києві) та філіали (в районах та містах) комплектування військовослужбовцями за контрактом.

Аналогічні положення закріплені і в ч. 7 ст. 1 діючої редакції статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», де зазначено, що виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

Докази, що свідчать про ігнорування ОСОБА_1 викликів до ІНФОРМАЦІЯ_1 (до 2021 року - ІНФОРМАЦІЯ_1 ) протягом січня 2013 року - липня 2024 року у матеріалах справи відсутні, та будь-яких посилань на них при винесенні оскаржуваної постанови не має.

Крім того, Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" до 19.05.2024 не визначав строку виконання громадянами України військового обов`язку, зокрема і щодо виконання правил військового обліку. Проте з 19.05.2024 в Законі №2232-ХІІ частина 10 статті 1 викладена в новій редакції та визначає, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

4.5. Також, 19.05.2024 з набранням чинності Закону №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», статтю 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а сааме встановлено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період, тобто було посилено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Отже, до 19.05.2024 норми ч.3 ст. 210 КУпАП не існувало, а з 19.05.2024 встановлено 60-денний строк уточнити громадянам України свої дані щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає сувору адміністративну відповідальність за невиконання цих правил в умовах особливого періоду.

Згідно зі ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Згідно ч.1 ст.38 КУпАП адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді). За ч.7 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

При цьому, особливий період діє в Україні з 17 березня 2014 року, коли була оголошена перша хвиля часткової мобілізації у зв`язку з російською агресією, та діє і зараз, про що також зазначив Верховний Суд у листі від 13.07.2018 р. № 60-1543/0/2-18.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.

Частиною 2 статті 58 Конституції України передбачено, що ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Суд зазначає, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення, а також відповідати принципу законності. Чинним законодавством заборонено притягнення особи до адміністративної відповідальності, якщо на момент подій адміністративна відповідальність не була передбачена певною нормою КУпАП, адже закони, що встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.

4.6. Отже, ОСОБА_1 не міг вчинити адміністративне правопорушення, яке передбачене за ч.3 ст. 210 КУпАП у липні 2014 року, бо норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024, одночасно із вказівкою на 60-денний строк для уточнення своїх даних щодо військового обліку. Тому суд приходить до висновку, про відсутність події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП, за яке ОСОБА_1 піддано стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП неможливе, бо закон, який погіршує становище, не має зворотної дії у часі.

Крім того, згідно ст. 62 Конституції України всі сумніви тлумачаться на користь особи, яка притягається до відповідальності.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 не могло бути розпочато, а розпочате підлягало закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

4.7. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

Тобто, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Дослідивши подані сторонами докази в сукупності, оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку, що вина позивача у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП не була доведена «поза розумним сумнівом».

Таким чином, зважаючи на вищевикладене та те, що на виконання вимог законодавства відповідачем не було вжито заходів до повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин, що мали значення для вирішення справи належним чином, суд приходить до висновку про задоволення позову.

4.8. Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, суд вважає, що заявлений адміністративний позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню, оскільки оскаржувана постанова № 371 від 17.07.2024, прийнята не у способи, що передбачені Конституцією та законами України, тому є протиправною і підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

V. Щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 543/775/17 зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону № 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" розмір такого прожиткового мінімуму визначено у 3028 гривень.

Отже, за подання цього позову справляється судовий збір в сумі 605,60 гривень (3028 х 0,2).

Як вбачається з квитанції № 7923-7833-7178-9372 від 26 липня 2024 року, позивач за подання позову сплатив 1211,20 гривень судового збору, тобто у більшому розмірі.

За таких обставин у відповідності до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", ч.1 ст.139 КАС України 605,60 гривень позивачу належить повернути з державного бюджету як надмірно сплачені, а решту 605,60 гривень стягнути з відповідача як суб`єкта владних повноважень за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст.ст. 77, 132, 139, 243-246, 250, 286 КАС України, ст. ст. 251, 288 КУпАП, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову № 371 від 17.07.2024, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст.210 КУпАП.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст.210 КУпАП відносно ОСОБА_1 згідно постанови № 371 від 17.07.2024 закрити.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, зайво сплачений ним згідно з квитанцією № 7923-7833-7178-9372 від 26 липня 2024 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя