Справа № 140/8894/24
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/8894/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі ГУ ПФУ в м. Києві, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач 2) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 06 серпня 2024 року №92 про відмову у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу»; зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області перевести на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» (далі Закон №3723-ХІІ), пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII), зарахувавши до державної служби періоди роботи в митних органах з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року та врахувавши довідки Волинської митниці про складові заробітної плати для призначення пенсії від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 та №7.3-22/49/107 та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-ІV). Позивач 30 липня 2024 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення його на пенсію відповідно до Закону №889-VIII. Проте йому було відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з відсутністю необхідного стажу державної служби 20 років. Так до стажу державної служби не зараховано період роботи в органах Державної митної служби України.

Позивач не погоджується із таким рішенням та вважає, що оскільки на момент звернення із заявою про переведення на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VІІІ не перебував на державній службі, досяг необхідного віку (63 роки) та у нього наявний необхідний стаж (понад 20 років, здобутий на посадах державної служби до 01 травня 2016 року), то він має право на призначення пенсії (в розмірі 60 відсотків суми заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі), а відповідач протиправно не зарахував період його роботи в органах державної митної служби з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року, який на підставі пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі Порядок №283), підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Відповідачі, отримавши ухвалу про відкриття провадження в адміністративній справі 03 вересня 2024 року (а.с.37-38), відзив на позов не подали.

Відповідно до частини шостої статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, перевіривши доводи позову, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та з 13 лютого 2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, що підтверджується рішенням про перерахунок пенсії від 09 червня 2021 року №92 та розрахунком стажу (форма РС-право) (а.с.40-41).

30 липня 2024 року позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою, в якій просив перевести його на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII. Як видно з розписки-повідомлення (а.с.42-43), разом із заявою про перехід на пенсію за іншим законом позивач надав довідки Волинської митниці від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 та від 26 липня 2024 року №7.3-22/49/107 (а.с.26-27).

Після реєстрації заяви та формування електронної пенсійної справи працівниками ГУ ПФУ у Волинській області заява позивача відповідно до принципу екстериторіальності була розглянута ГУ ПФУ в м. Києві з прийняттям рішення від 06 серпня 2024 року №92 про відмову у переході на пенсію за віком відповідно Закону №889-VIII. Таке рішення мотивоване відсутністю у ОСОБА_1 20 років стажу на посадах, віднесених до посад державних службовців. Зазначено, що відповідно до підпункту 17 пункту 3 статті 3 Закону №889-VIII його дія не поширюється на осіб рядового і начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено законом, тому оскільки 01 березня 1994 року позивачу вперше присвоєно персональне звання «радник митної служби ІІ рангу», то період роботи в органах державної митної служби неможливо зарахувати до стажу державного службовця (а.с.30-31).

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року визначалися Законом №3723-XI.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон №889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Як установлено пунктом 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Згідно із пунктами 10 - 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-XI на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стаж державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №822/524/18).

Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та мають передбачені вік та страховий стаж (така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а).

За своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії - за віком відповідно до Закону №1058-IV на інший вид - пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII за умов, визначених у Законі №889-VIII. При цьому із змісту оскаржуваного рішення ГУ ПФУ в м. Києві встановлено, що єдиною підставою відмови ОСОБА_1 в переході на пенсію за віком відповідно до Закону №889-VIII є відсутність стажу державної служби.

Такі висновки обумовлені тим, що ГУ ПФУ в м. Києві при обчисленні стажу державної служби позивачу не врахувало період роботи в органах митної служби з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року.

Статтею 37 Закону №3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Відповідно до частини третьої статті 46 Закону №889-VIII Кабінет Міністрів України постановою від 25 березня 2016 року №229 затвердив Порядок обчислення стажу державної служби (чинний з 01 травня 2016 року), який визначає механізм обчислення стажу державної служби.

Згідно з пунктом 6 цього Порядку стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

На виконання постанови Верховної Ради України від 16 грудня 1993 року «Про введення в дію Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст.491) постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 було затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (Порядок №283). Цим Порядком визначено посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283 (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №735/939/17).

Перевіряючи правомірність висновків відповідача у спірному рішенні в частині віднесення до державної служби посад, які позивач обіймав у період з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року, суд враховує, що відповідно до пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів (абзац третій).

Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи (пункт 4 Порядку №283).

Із відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 судом встановлено, що позивач з 07 грудня 1990 року призначений на посаду інспектра Ягодинської митниці, з 01 вересня 1994 був переведений на посаду головного інспектора, з 01 вересня 1996 року був призначений на посаду начальника відділу митниці, з 01 квітня 1997 року обіймав посаду старшого зміни-головного інспектора митного посту «Ягодин», з 01 червня 1998 був призначений головним інспектором вантажного відділу митного посту «Ягодин», з 01 серпня 1998 року був переведений на посаду головного інспектора вантажно-пасажирського відділу село Римачі митного посту «Ягодин», з 10 березня 1999 року переведений на посаду головного інспектора митного посту «Ягодин», з 01 липня 1999 року був призначений на посаду старшого інспектора вантажно-пасажирського відділу «Ягодин», з 10 вересня 2002 року був переведений на посаду начальника сектору обробки інформації, контролю та аналізу митного посту «Ягодин», з 01 лютого 2003 року був переведений на посаду начальника сектору №1 відділу оформлення транспортних засобів, з 25 вересня 2003 року був переведений на посаду начальника сектору №3 відділу оформлення транспортних засобів, з 05 березня 2004 року був переведений на посаду начальника сектору №1 відділу оформлення транспортних засобів, з 01 квітня 2004 року був переведений на посаду начальника сектору №2 відділу оформлення транспортних засобів, з 10 квітня 2009 року переведено на посаду головного інспектора відділу митного оформлення №1, з 01 травня 2010 року переведений на посаду головного інспектора митного оформлення №2 відділу митного оформлення №2, з 27 жовтня 2010 року по 06 березня 2012 року обіймав посаду головного інспектора сектору митного оформлення №1 відділу митного оформлення №2 (а.с.14-23).

Також записами трудової книжки серії НОМЕР_1 підтверджено, що ОСОБА_1 01 березня 1994 року присвоєно персональне звання «інспектор митної служби II рангу»; 07 червня 1995 року він прийняв присягу державного службовця; 23 квітня 1996 року позивачу присвоєно персональне звання «інспектор митної служби І ранку», 22 серпня 1997 року - персональне звання «радник митної служби III рангу», 28 грудня 2002 року - персональне звання «радник митної служби II рангу», 01 квітня 2004 - спеціальне звання «інспектор митної служби І рангу», 29 червня 2005 року - спеціальне звання «радник митної служби III рангу», 21 червня 2006 року - спеціальне звання «радник митної справи II рангу».

Статтею 408 Митного кодексу України від 11 липня 2002 року №92-IV (далі МК України) було установлено, що правовий статус посадових осіб митної служби України, їх права та обов`язки визначаються Конституцією України, цим Кодексом, а в частині, що не регулюється ним, - Законом України «Про державну службу».

Особи, які вперше зараховуються на посади державної служби у митних органах, спеціалізованих митних установах та організаціях, приймають Присягу державного службовця (частина перша статті 413 МК України в редакції від 11 липня 2002 року).

Пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу» (частина перша статті 430 МК України в редакції від 11 липня 2002 року).

Статус посадових осіб митної служби України визначені частинами першою, другою статті 569, частиною першою статті 588 МК України (у редакції Закону від 13 березня 2012 року №4495-VI): посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями. Правове становище посадових осіб митної служби України визначається цим Кодексом, а в частині, не врегульованій ним, законодавством про державну службу та іншими актами законодавства України. Пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Подібні положення щодо статусу посадових осіб митної служби України визначав МК України від 12 грудня 1991 року №1970-XII (зокрема, частина третя статті 154), на що звернута увага у постанові Верховного Суду від 10 липня 2018 року у справі №591/6970/16-а.

Отже, законодавством, яке діяло в період роботи (служби) позивача визначено, що посадові особи митних органів, які одержують заробітну плату за рахунок державного бюджету та яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому періоди роботи (служби) в митних органах зараховуються до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ.

У постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №465/7218/16-а та від 13 грудня 2018 року у справі №539/1855/17 вказано на безпідставність доводів органу Пенсійного фонду про те, що позивач не має права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» у зв`язку з тим, що йому присвоєно спеціальне звання як посадовій особі контролюючого органу та що його посада не відноситься до категорії посад державної служби.

Наведене дає підстави виснувати, що період роботи позивача в митних органах з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року підлягає зарахуванню до стажу державної служби.

З огляду на встановлені обставини та наведені норми чинного законодавства України, якими регульовані спірні правовідносини, суд погоджується з доводами позову про те, що у відповідача ГУ ПФУ в м. Києві не було фактичних та правових для незарахування до стажу державної служби позивача періоду роботи з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року, що становить понад 20 років. У зв`язку із цим необґрунтованою є відмова відповідача 1 у переведенні ОСОБА_1 на інший вид пенсії, оскільки, крім наявності спеціального стажу (понад 20 років державної служби станом на 01 травня 2016 року), виконуються й інші умови (щодо віку позивач досяг віку 63 роки та страхового стажу, який у позивача становить 41 рік) для реалізації права на одержання пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

У розглядуваному випадку у ОСОБА_1 право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою 30 липня 2024 року.

При вирішенні спору суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 27 січня 2023 року у справі №340/4184/21, відповідно до якої оскільки позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень статті 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що для належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача призначити і здійснити нарахування й виплату пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках.

Згідно з пунктом 5 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 року №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» затверджено Порядок (далі Порядок №622), довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII «Про державну службу» пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII «Про державну службу» та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.

Разом із заявою про переведення на пенсію державного службовця позивач, який на час звернення не займав посаду державної служби, подав довідки Волинської митниці: від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 р. працював та звільнився з державних органів, що провели класифікацію посад державної служби, або який працював у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, посаду якого не було класифіковано, або який працював у державних органах, що не провели класифікацію посад державної служби (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) за формою, визначеною додатком 4 до Порядку №622 (а.с.27), та від 26 липня 2024 року №7.3-22/49/107 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, яку було класифіковано, або працювала у державних органах, які не провели класифікацію посад державної служби, за формою, визначеною додатком 6 до Порядку №622 (а.с.26). На всі види оплати праці, включені в довідки, нараховано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування; довідки видані на підставі особових рахунків, розрахункової відомості, штатного розпису про нараховану та виплачену заробітну плату за посадою головний інспектор.

Жодних заперечень щодо форми та змісту довідок, підстав їх видачі, періодів, за який вказана заробітна плата для призначення пенсії тощо відповідачем 1 не наведено, а судом не встановлено. Такі довідки є джерелом інформації для обчислення згідно з пунктом 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ розміру пенсії відповідно до Закону №3723-ХІІ, розрахунок якої є невід`ємною частиною прийняття рішення органом Пенсійного фонду при її призначенні.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області перевести на пенсію за віком відповідно до пункту 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ, зарахувавши до державної служби періоди роботи в митних органах з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року та врахувавши довідки Волинської митниці про складові заробітної плати для призначення пенсії від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 та №7.3-22/49/107 та здійснити виплату пенсії з урахуванням виплачених сум, суд враховує, що приписи пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846; далі Порядок №22-1, зі змінами), передбачають застосування органами Пенсійного фонду України принципу екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунок пенсії.

Тобто, позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за іншим законом рішенням від 06 серпня 2024 року №92, яке було прийняте ГУ ПФУ в м. Києві відповідно до пункту 4.2 розділу IV Порядку №22-1 за принципом екстериторіальності.

Зважаючи на те, що рішенням ГУ ПФУ в м. Києві позивачу безпідставно відмовлено у переведенні на інший вид пенсії, тому позовні вимоги про визнання протиправним та скасування вказаного рішення належить задовольнити.

Відповідачем у справах, в яких оспорюються, зокрема, рішення, ухвалені в результаті розгляду заяви про призначення пенсії, є суб`єкт владних повноважень, який прийняв відповідне рішення.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 08 лютого 2024 року у справі №500/1216/23.

Таким чином, необхідно відмовити в задоволенні позовних вимог до ГУ ПФУ у Волинській області, яке не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у переведенні на пенсію за іншим законом, а тому відсутні підстави для покладання на нього обов`язку здійснити переведення позивача на пенсію державного службовця за заявою від 30 липня 2024 року.

Згідно з пунктом 4.10 розділу IV Порядку №22-1 ГУ ПФУ у Волинській області визначено як орган, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання після переведення його на пенсію за віком за умов, визначених пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII. При цьому у суду відсутні підстави вважати, що після переведення позивача на інший вид пенсії ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.

Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Оскільки суд дійшов висновку про протиправність рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 06 серпня 2024 року №92 з огляду на наявність у ОСОБА_1 умов для реалізації права на одержання згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, то дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача з 30 липня 2024 року (з дати подання заяви) на пенсію державного службовця з урахуванням довідок Волинської митниці від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 та №7.3-22/49/107 для її обчислення, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності - ГУ ПФУ в м. Києві, у зв`язку із чим позов підлягає частковому задоволенню з виходом за межі позовних вимог з метою ефективного захисту прав позивача.

Частинами першою, третьою статті 139 КАС України установлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивач при поданні позову сплатив судовий збір за одну немайнову вимогу, тобто 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією від 23 серпня 2024 року №3202-0876-1817-4713, випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.11, 34), яку суд фактично задовольнив, а в решті спосіб захисту прав позивача обрано судом, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в м. Києві (рішенням якого позивачу було відмовлено у переведенні на пенсію за іншим законом, що і стало підставою звернення до суду із цим позовом) необхідно стягнути судові витрати у вказаній сумі.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, Київська область, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ідентифікаційний код юридичної особи 42098368), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, будинок 6, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06 серпня 2024 року №92.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 з 30 липня 2024 року згідно з пунктом 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу» на пенсію відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 07 грудня 1990 року по 06 березня 2012 року та здійснивши обчислення пенсії для її виплати (з урахуванням виплачених сум) на підставі довідок Волинської митниці від 26 липня 2024 року №7.3-22/49-106 та №7.3-22/49/107.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати у сумі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять грн 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк