Справа № 280/8860/24
Суддя: Татаринов Дмитро Вікторович
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

22 листопада 2024 року Справа № 280/8860/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МОТОТЕХІМПОРТ" 69000, Запорізька обл., місто Запоріжжя, вул.Штабна, будинок 13, приміщення 19, ) до Рівненської митниці (33028, Рівненська область, м. Рівне, вул. Соборна, буд. 104, ) про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "МОТОТЕХІМПОРТ" (далі позивач) до Рівненської митниці (далі - відповідач), в якій позивач просить суд визнати протиправним та скасувати Рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товару № UА204000/2024/000029/2 від 27 березня 2024 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що позивачем виконані усі умови, визначені Митний кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі - МК України) для забезпечення можливості перевірити та підтвердити заявлену ним митну вартість товару. Надані позивачем митниці на підтвердження заявленої митної вартості спірної товарної партії документи не містять розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, не мають ознак підробки, містять всі необхідні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари. Митницею наявність сумнівів у правильності заявленої декларантом митної вартості не обґрунтована, митницею взагалі не зазначено в процесі консультацій щодо митного оформлення жодної розбіжності у поданих товариством документах, що свідчить про відсутність таких розбіжностей, а зазначені митницею документи відсутні у товариства, тому вимога митниці про надання зазначених додаткових документів є протиправною. Позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

09 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Рівненська митниця вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими з наступних підстав. За митною декларацією (№24UА54U0 декларантом, заявлено до митного оформлення товари «трактори» та «частини та пристрої моторних транспортних засобів». Митна вартість товарів визначена декларантом за основним методом на підставі положень статті 58 МКУ.

При проведенні, у відповідності до положень статті 54 Митного кодексу України контролю правильності визначення декларантом митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за митною декларацією, встановлено наступне: в акті виконаних робіт від 26 березня 2024 року №15 зазначені різні суми наданих послуг транспортно-експедиторського обслуговування; маршрут перевезення зазначений в заявці на транспортно- експедиторське обслуговування від 29 грудня 2023 року №57 не кореспондується з маршрутом перевезення зазначеним в інвойсі від 26 березня 2024 року №2024/РF/046, акті виконаних робіт від 26 березня 2024 року № 15, листі від 26 березня 2024 року б/н; відповідно до коносаменту від 06 січня 2024 року № SZSE23121320 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 17 березня 2024 року №08009 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Славков-Хрубешов-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України; в МRN №№24РL322080NS6IМС77, 24РL322080NS6IМСЕ2, 24РL322080NS6IМСР0, 24РL322080NS6IMDW5 зазначений коносамент №233877772, який до митного оформлення не наданий. Перелічені вище фактори вказують на наявність розбіжностей та невідповідностей у поданих до митного оформлення документах, а також наявні ризики декларування недостовірних відомостей щодо митної вартості товарів та не включення всіх складових митної вартості у повному обсязі. Другорядні методи не були застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини 4 статті 57 МК України, вказано про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями статей 59-63 МК України. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 МК України. Рішення про коригування митної вартості товару прийняте з дотриманням вимог чинного законодавства, є законним та обґрунтованим та не підлягають скасуванню. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

09 жовтня 2024 року відповідачем подано клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін у справі для повного та всебічного встановлення усіх обставин справи.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року у задоволенні клопотання Рівненської митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, - відмовлено.

На підставі матеріалів справи, судом встановлено наступні обставини.

01 березня 2023 року ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» (м. Дніпро) (Покупець) уклало з компанією HINGTAI CITY TUOHAI TRADING CO LTD., СНINА (Китай) (Продавець) зовнішньоекономічний контракт № ТD/7 на поставку в Україну товарів в асортименті, кількості та за цінами, вказаними у Специфікаціях (Додатках), які є невід`ємною частиною даного контракту.

Продавцем відповідно до умов даного зовнішньоекономічного Контракту, Специфікацій: №№2023-5, 2003-5-z від 17 жовтня 2023 року, рахунку-фактури від 22 грудня 2023 року № ТD2023-5 здійснено поставку товарів (трактори для сільськогосподарських робіт, колісні, запасні частини до сільськогосподарської техніки), загальною вартістю 203329,64 дол. США.

Перевезення товару здійснювалось відповідно до умов Договору ТЕО № 84 від 04 січня 2023 року, укладеного ТОВ «МОТОТЕХІМПОРТ» з експедитором ТОВ «IМОGАТЕ SOLUTIОN Sp. z. o.o.». Вартість транспортних витрат товариства до митного кордону з Україною склала 12460,00 дол. США).

Товарна партія поставлялась на умовах РОВ згідно міжнародних торговельних правил "ІНКОТЕРМС 2010".

З метою здійснення митного оформлення ввезених в режимі імпорту товарів їх було задекларовано товариством до митного поста «Рівне» Рівненської митниці за електронною митною декларацією (ЕМД) № 24UА54U0 від 27 березня 2024 року, номенклатура, кількість, характеристики товару зазначені у графі 31 ЕМД - Товари №№ 1- 10.

Митна вартість зазначеного товару позивачем визначена відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 57 МК України - за основним методом, який встановлений статті 58 МК України.

Для підтвердження вартості товару, яка повинна бути сплачена продавцю, позивач з урахуванням положень частини 2 та 3 статті 53 МК України надав до митних органів пакет документів, перелік яких зазначений в графі 44 митної декларації, а саме: декларацію митної вартості; зовнішньоекономічний контракт № ТD/7 від 01 березня 2023 року; додатки (специфікації) до нього: №№2023-5, 2003-5-2 від 17 жовтня 2023 року; додаткову угоду № 3 від 07 березня 2024 року до контракту ТD/7; рахунок-фактуру № ТD2023-5 від 22 грудня 2023 року; пакувальний лист до нього від 22 грудня 2023 року; банківську платіжну інструкцію №625 від 28 лютого 2024 року щодо здійснення часткової оплати вартості товару; технічні характеристики.

Для підтвердження транспортних витрат (фрахту) до кордону України позивач надав до митниці наступні документи: договір ТЕО №84 від 04 січня 2023 року; заявку на ТЕО № 57 від 29 грудня 2023 року; коносамент № SZSE23121320 від 06 січня 2024 року; рахунок на оплату № 2024/РF/046 від 26 березня 2024 року; акт виконаних послуг № 15 від 26 березня 2024 року; довідку про транспортні витрати від 26 березня 2024 року; залізничну товаро-транспортну накладну №08009 від 17 березня 2024 року; транзитні накладні республіки Польща (4 шт.)

Під час здійснення митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, відповідачем на адресу позивача направлено електронні повідомлення №№ 1,2 від 27 березня 2024 року, відповідно до яких митницею виявлені розбіжності у наданих документах, які, впливають на числове значення митної вартості, а також встановлено, що подані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів.

Також, вказаними повідомленнями, відповідно до частини 5 статті 54 МКУ, митницею були додатково витребувані від позивача наступні документи: 1) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 2) копію митної декларації країни відправлення, яку можливо розповсюдити до імпортованої партії товарів; 3) транспортні документи та документи, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) коносамент №233877772; 6) каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару.

Листом №270324 від 13 березня 2024 року позивач додатково надав митниці наступні документи: прайс-лист виробника 27 листопада 2023 року, комерційну пропозицію виробника від 27 листопада 2023 року, виписку з банківського рахунку за лютий 2024 року, а також повідомив відповідача про те, що усі наявні у підприємства, документи, які підтверджують вартість товарів та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару, вони повною мірою підтверджують розрахунок митної вартості, здійснений декларантом, у зв`язку з чим будь-які інші додаткові документи у ході митного оформлення задекларованого товару, надаватись не будуть.

27 березня 2024 року відповідачем прийнято Рішення про коригування митної вартості товару № UА204000/2024/000029/2, відповідно до якого, загальна митна вартість задекларованих Товарів №1 - №7 скоригована (збільшена) митницею за другорядним методом визначення митної вартості - 2-r - резервний метод, згідно з положеннями статті 64 МКУ, а також відмовлено у прийнятті вказаної митної декларації шляхом оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Підприємство задекларувало зазначену партію товару, а митниця випустила товар у вільний обіг за ЕМД № 24UА78U5 від 29 березня 2024 року. Загальна різниця митних платежів (ввізного мита та ПДВ) від митної вартості, визначеної підприємством та скоригованої відповідачем, склала 559804,20 грн. Розрахунок різниці в митних платежах зазначено в графах 47 «Нарахування платежів» та 47 "В" "Подробиці розрахунків" зазначеної вище ЕМД.

Не погодившись з вказаним рішенням про коригування митної вартості, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

МК України визначає засади організації та здійснення митної справи в Україні, регулює економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України, спрямований на забезпечення захисту економічних інтересів України, створення сприятливих умов для розвитку її економіки, захисту прав та інтересів суб`єктів підприємницької діяльності та громадян, а також забезпечення додержання законодавства України з питань митної справи.

Відповідно до статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Система визначення митної вартості товарів ґрунтується на загальних принципах митної оцінки, прийнятих у міжнародній практиці. Міжнародно-правовим стандартом, на який зорієнтоване українське митне законодавство, є угоди по застосуванню статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 (далі - ГААТ).

Згідно з частиною 2 статті VII ГААТ оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або аналогічного товару і не повинна базуватися на вартості товару національного походження чи на довільній або фіктивній вартості.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 МК України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Згідно з частиною 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Відповідно до частини 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, наведений в частині 2 статті 53 МК України. Такими документами є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до вимог частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісній характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації, про що вказано в постанові Верховного Суду від 07 листопада 2018 року по справі № 826/18258/13-а.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 6 статті 53 МК України).

Згідно зі статтею 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. Відповідно до частини 3 цієї ж статті за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, зокрема у разі неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Стаття 57 МК України передбачає, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України, здійснюється шляхом застосування таких методів: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Якщо основний метод не може бути використаний, застосовується послідовно кожний із перелічених у частині першій цієї статті методів. При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів судом встановлено, що митний орган дійшов висновку про неможливість застосування першого методу митної вартості товару, з таких підстав:

- в акті виконаних робіт від 26 березня 2024 року №15 зазначені різні суми наданих послуг транспортно-експедиторського обслуговування;

- маршрут перевезення зазначений в заявці на транспортно- експедиторське обслуговування від 29 грудня 2023 року №57 не кореспондується з маршрутом перевезення зазначеним в інвойсі від 26 березня 2024 року №2024/РF/046, акті виконаних робіт від 26 березня 2024 року № 15, листі від 26 березня 2024 року б/н; відповідно до коносаменту від 06 січня 2024 року № SZSE23121320 портом прибуття є Gdansk, Poland. Згідно наданої залізничної накладної від 17 березня 2024 року №08009 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Славков-Хрубешов-Ізов-Клевань. При цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України;

- в МRN №№24РL322080NS6IМС77, 24РL322080NS6IМСЕ2, 24РL322080NS6IМСР0, 24РL322080NS6IMDW5 зазначений коносамент №233877772, який до митного оформлення не наданий.

Відповідно до частини 5 статті 54 МК України митні органи з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Дані про митну вартість і її складові повинні піддаватися обчисленню, тобто митниця повинна мати можливість їх перевірити (наприклад, чи включені в ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати на страхування, перевантаження, складування, зберігання товару за межами митної території України, пов`язані з транспортуванням цього товару).

Відповідно до частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті: - витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України; - витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

До зазначених документів можуть належати: рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно- експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів; банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури; калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу).

Так, з акту виконаних робіт, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 13 зворотній бік), вбачається, що загальна вартість транспортування за визначеним маршрутом від порту Китаю до кінцевого пункту призначення в Україні склала 19640,00 дол. США, з яких вартість фрахту та наземного перевезення до кордону України з урахуванням вартості перевалки склала 12340,00 дол. США, вартість ТЕО за межами України склала 120,00 дол. США, вартість перевезення по території України - 7180,00 дол. США.

Таким чином в акті зазначено, що загальна вартість послуг ТЕО складає 19640,00 дол. США, що відповідає сумі її складових показників (12340,00+120,00+7180,00=19640,00), а сума 14840 USD про яку вказує відповідач в акті відсутня.

Також суд зазначає, що зазначені в акті виконаних робіт числові показники вартості транспортних послуг цілком відповідають іншим документам, наданим товариством на підтвердження вартості транспортних витрат: рахунку на оплату, довідці про транспортні витрати.

Згідно з пунктом 6 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.

У розділі III Правил заповнення декларації митної вартості, що затверджені наказом Міністерства фінансів України № 599 від 24 травня 2012 року (далі - наказ № 599), визначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно- експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Варто наголосити, що наказ № 599 містить лише приблизний перелік документів, які можуть бути подані декларантом або уповноваженою ним особою для підтвердження витрат на транспортування.

Вичерпного переліку документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та які можуть бути подані під час митного оформлення оцінюваних товарів, законодавством України з питань державної митної справи не встановлено.

З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження транспортних витрат до митного оформлення товару позивачем надано: договір ТЕО №84 від 04 січня 2023 року; заявку на ТЕО № 57 від 29 грудня 2023 року; коносамент № SZSE23121320 від 06 січня 2024 року; рахунок на оплату № 2024/РF/046 від 26 березня 2024 року; акт виконаних послуг № 15 від 26 березня 2024 року; довідку про транспортні витрати від 26 березня 2024 року; залізничну товаро-транспортну накладну №08009 від 17 березня 2024 року; транзитні накладні республіки Польща (4 шт.), які є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів, враховуючи, що Правилами №599 наведено приблизний перелік документів, які можуть підтвердити витрати на транспортування. При цьому, положеннями МК України не визначено конкретного переліку документів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів.

Верховний Суд у постанові від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14 звернув увагу на те, що якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише договір про перевезення або фінансові га/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.

Таким чином, позивач надав наявні в нього документи на підтвердження транспортної складові митної вартості товару, при цьому митний орган не довів обставини, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Щодо зауважень відповідача, що маршрут перевезення зазначений в заявці на транспортно-експедиторське обслуговування від 29 грудня 2023 року №57 не кореспондується з маршрутом перевезення зазначеним в інвойсі від 26 березня 2024 року №2024/РF/046, акті виконаних робіт від 26 березня 2024 року №15, листі від 26 березня 2024 року б/н, суд, з урахуванням наданих позивачем у позові пояснень, зазначає, що первісно, сторонами договору ТЕО, було узгоджено маршрут доставки вантажу, як: порт Ксінганг, Китай - Тернопіль, Україна. Однак надалі, в процесі виконання послуг з перевезення виникла необхідність в зміні кінцевого пункту призначення на місто Рівне, Україна, що було зумовлено блокуванням прикордонних пунктів перетину держаного кордону України та республіки Польща (що є загальновідомим фактом).

При цьому, можливість зміни маршруту Експедитором в процесі надання транспортно-експедиторських послуг з доставки вантажу передбачена підпунктом 2.1.1 договору ТЕО, у відповідності до якого, Експедитор має право вибирати і змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, обирати і змінювати порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах Клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що після завершення послуг з перевезення вантажу, Експедитор виставив рахунок на оплату ТЕП до зміненого кінцевого маршруту доставлення вантажу - міста Рівне, що було погоджено Сторонами в акті виконаних послуг з перевезення товарної партії.

Таким чином зміна кінцевого пункту призначення у маршруті доставки вантажу відбулась у повній відповідності до договору ТЕО та погоджена Сторонами у акті виконаних послуг з перевезення, про що, зокрема, відповідача повідомлявся позивачем у листі № 270324 від 27 березня 2024 року.

Також суд зазначає, що відповідачем не обґрунтовано, яким чином зазначення у заявці на ТЕО іншого, аніж у рахунку на оплату та акті виконаних послуг кінцевого пункту призначення вплинула на можливість перевірки митницею числових показників транспортної складової митної вартості задекларованого товару, тим паче що проведення розрахунку за надані послуги за умовами договору передбачене саме на підставі комерційних документів, а не заявки на ТЕО.

Також, з матеріалів справи вбачається, що лист від 26 березня 2024 року б/н, на який у оскаржуваному рішенні посилається відповідача, позивачем відповідачу під час митного оформлення спірної товарної партії не надавався, що підтверджується відомостями графі 44 ЕМД 24UA78U5 від 29 березня 2024 року, копія якої міститься в матеріалах справи та за якою товар випущено позивачем у вільний обіг.

Стосовно твердження відповідача про те, що відповідно до коносаменту від 06 січня 2024 року № SZSE23121320 портом прибуття є Gdansk, Poland згідно наданої залізничної накладної від 17 березня 2024 року №08009 транспортування товарів залізничними шляхами здійснено за маршрутом Славков-Хрубешов-Ізов-Клевань та при цьому до МД не надано транспортних документів та документів, що підтверджують понесені витрати за усім маршрутом перевезення товарів до митного кордону України суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як зазначалось у рішенні раніше, позивачем до митниці надавались наступні документи: коносамент (телекс-реліз) № SZE3Е23121320 від 06 січня 2024 року, залізнична накладна №08009 від 17 березня 2024 року, транзитних накладних р-ки Польща та комерційних документів: рахунку на оплату №2024/РF/046 від 26 квітня 2024 року, акту виконаних робіт №15 від 26 березня 2024 року, довідки про транспортні витрати від 26 березня 2024 року, заявки на перевезення №57.

Вказані документи містять необхідну інформацію щодо числових показників понесених позивачем витрат по всьому маршруту транспортування вантажу до митного кордону України (вартість морського перевезення за маршрутом: порт Ксінганг, Китай - порт Гданськ, Польща - 12340,00 доларів США, з урахуванням перевалки контейнерів; вартість доставки за маршрутом: Володимир-Волинський - Хрубешов-Клевань, Україна - 17 115,36 доларів США; віртість ТЕО за межами території Україні - 120,00 доларів США; загальна вартість перевезення вантажу - 19640,00 дол. США), а відтак підтверджують вартість понесених позивачем витрат.

З наведеного вбачається, що факти прийняття товару до перевезення, його перевезення, вартість за усім маршрутом перевезення до митного кордону України та числові показники заявленої транспортної складової митної вартості у вищезазначених документах повною мірою підтверджуються, кореспондуються між собою, ідентифікуються з задекларованими товарами, а відтак митниця мала можливість їх перевірити.

З приводу твердження митниці про те, що в МRN №№24РL322080NS6IМС77, 24РL322080NS6IМСЕ2, 24РL322080NS6IМСР0, 24РL322080NS6IMDW5 зазначений коносамент №233877772, який до митного оформлення не наданий, суд зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що разом з ЕМД, якою товар декларувався позивачем до митниці надавався домашній коносамент № 525Е23121320 від 06 січня 2024 року, в реквізитах якого міститься посилання на лінійний коносамент - №233877772, який також зазначений і у накладних МRN.

Домашній коносамент - коносамент, який перевізник або експедитор, що виконує функції перевізника, оформляє в порту відправлення.

Лінійний коносамент - це документ, який видає морський перевізник, який підтверджує наявність і прийняття вантажу до транспортування, а також право власності на вантаж.

З наведеного вбачається, що лінійний коносамент фактично є внутрішнім документом морської лінії та жодного відношення до товариства не має. Обидва види коносамента повинні містити інформацію про відправника, одержувача і сторони, якій потрібно повідомити про прибуття вантажу та містять ідентичну інформацію про вантаж та його перевезення, тому ненадання лінійного коносаменту жодним чином не впливало на можливість здійснення митницею перевірки саме числових показників митної вартості задекларованого товару.

Окрім того, відомості, що містяться у МRN жодним чином не впливають на можливість перевірки таких показників, оскільки МRN (Польська транзитна декларація) не містить відомостей про числові показники митної вартості товарів.

Суд зазначає, що зазначені відповідачем зауваження жодним чином не впливають на заявлену митну вартість товару, а тому не можуть бути підставою як для витребування додаткових документів так і для коригування митної вартості товару. Саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з того, що згідно з частиною 1 статті 246 МК України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до частини 1 статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з частиною 1 статті 257 МК України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку, що до виключної компетенції митних органів відноситься вирішення питання перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, а також самостійного її визначення у встановлених Законом випадках. Даний висновок узгоджується з основним принципом оцінки товарів для митних цілей, закріпленим у статті VII Генеральної асамблеї з тарифів і торгівлі Оцінка товарів для митних цілей, згідно з яким оцінка імпортованого товару для митних цілей має базуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на якій розраховується мито, або аналогічного товару.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару. Суттєвих недоліків подані до митного органу документи не містили, а відповідно у відповідача не було підстав для витребування додаткових документів, як і для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.

Суд вважає необґрунтованим використання наявної у митниці інформації щодо раніше визнаних митних вартостей за іншою ЕМД, оскільки сам по собі факт відмінності ціни, яка наводиться декларантом від ціни наявної у базах митного органу, а саме наявної інформації щодо раніше визнаних митними органами митних декларацій на аналогічні товари, не може беззастережно свідчити про її невірне визначення декларантом, так як ціна товару є результатом домовленості продавця і покупця та залежить від багатьох факторів і в господарських правовідносинах звичайною практикою є встановлення різної ціни на один і той самий товар.

У постанові від 09 листопада 2022 року у справі № 815/2162/17 Верховний Суд зазначив про те, що доводи митниці щодо оцінки ризиків при перевірці митної вартості товарів суд оцінює критично з огляду на те, що спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність в базах митного органу інформації про те, що ідентичні або подібні товари було розмитнено іншими особами за вищою митною вартістю, не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості за ціною контракту, за відсутності інших законних підстав для витребування додаткових документів, оскільки при здійсненні контролю за коригуванням митної вартості, проведеним митним органом за другорядним методом, митний орган повинен довести, що: відповідний товар за певною митною вартістю був дійсно ввезений до України; що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) не було оскаржене до суду та скасоване судом.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що відомості, які містяться в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками, мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень. В основу такого підходу лягли висновки про те, що торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо) (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19, від 25 лютого 2021 року у справі № 810/3295/17, від 23 листопада 2022 року у справі № 810/2547/17).

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування методу визначення митної вартості товару, обраного декларантом, і не може бути підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за методом визначеним в декларації митної вартості.

В силу частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення.

З огляду на викладене вище, суд вважає, що контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору.

Суд доходить до висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення позову.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 8 397,06 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 255, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю МОТОТЕХІМПОРТ- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товару № UА204000/2024/000029/2 від 27 березня 2024 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю МОТОТЕХІМПОРТ за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 8 397,06 грн. (вісім тисяч триста дев`яносто сім гривень 06 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 КАС України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядок та строки, передбачені статтею 295, 297 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 22 листопада 2024 року.

Суддя Д.В. Татаринов