Справа № 520/16793/24
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 р. Справа № 520/16793/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 19.08.24 по справі № 520/16793/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1

про визнання протиправними та скасування наказів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просить суд:

1. визнати поважними причини пропуску строку для звернення до адміністративного суду та поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду щодо оскарження наказу командира Державної організації (установи, закладу) військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) № НОМЕР_3 від 08.06.2023 про призначення службового розслідування та наказу № 17513 від 31.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 );

2. визнати протиправним та скасувати наказ Державної організації (установи, закладу) військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) № НОМЕР_3 від 08.06.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 );

3. визнати протиправним та скасувати наказ командира Державної організації (установи, закладу) військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) № НОМЕР_5 від 31.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 );

4. судові витрати у повному обсязі покласти на відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 залишено без задоволення адміністративний позов.

ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права та просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/16793/24 від 19.08.2024 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовільнити повністю, судові витрати у повному обсязі покласти на Відповідача. Скаржник зазначає, що матеріали службового розслідування не містять відомості про залучення безпосереднього начальника позивача та його не залучено до складу комісії. Апелянт наголошує, що під час проведення службового розслідування було порушено вимоги п. 1 Розділу IV Порядку № 608. Комісією, яка проводила службове розслідування, не було встановлено всіх обставин, які сприяли тому, що ОСОБА_1 покинув місце розташування. Відповідач не розглянув жодне звернення позивача, не надав відповіді на жоден з рапортів. ВЧ НОМЕР_1 також не врахував пояснення ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування, не вжила заходів для виявлення та притягнення до відповідальності осіб, які примушують непідготовлених військовослужбовців виконувати бойові завдання. ОСОБА_1 зазначає, що службове розслідування, призначене наказом від 08.06.2023 № 12784, проведено з порушенням вимог Порядку № 608, тобто поза межами визначеного строку для його проведення, а під час проведення службового розслідування було порушено вимоги п. 3 Розділу IV Порядку № 608. Позивач посилається на невідповідність змісту службового розслідування вимогам, які встановлені в п. 3 Розділу V Порядку № 608, а саме в акті службового розслідування неправильно встановлено причинний зв`язок між діями Позивача та подією, а також зазначає про те, що службове розслідування було проведено на підставі недопустимих доказів.

Військова частина НОМЕР_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач не заперечував того, що він покинув місце розташування військової частини. Викладені в рапортах позивача обставини не спростовують того, що під час проведення службового розслідування встановлено самовільне залишення позивачем місця несення служби. Проведення службового розслідування безпосереднім (прямим) начальником особи, щодо якої призначене службове розслідування, або включення його до складу дисциплінарної комісії не визначається Порядком, як обов`язкове. Відповідач наголошує, що у рапортах позивач не заявляє клопотання про долучення рапортів до матеріалів службового розслідування, не надає пояснень, щодо обставин вчинення ним вказаного правопорушення. Рапорти адресовані не голові комісії, та навіть не діючому командиру військової частини НОМЕР_1 , а колишньому командиру військової частини полковнику ОСОБА_2 , який був переведений до іншого місця служби на початку 2019 року. Наведені у рапортах пояснення не спростовують сам факт самовільного залишення позивачем військової частини. Відповідач зазначає, що проведення службового розслідування у термін, що перевищив встановлений, жодним чином не порушує прав позивача, не впливає на результати службового розслідування. Наголошує, що позивачу надано можливість добровільно повернутися до військової служби, що могло би стати обставиною, яка пом`якшила його провину, належним чином взяти участь у проведенні службового розслідування, особисто надати пояснення та заявити клопотання членам комісії. В комісії, що була призначена для проведення службового розслідування не було можливості забезпечити участь позивача у проведенні службового розслідування у відповідності до порядку, в зв`язку із тим, що він самовільно залишив місце служби та не з`являвся до військової частини НОМЕР_1 . Відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 у справі №520/16793/24 залишити без змін.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції та отримано останніми копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т. ч. копію апеляційної скарги, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції , доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 з 13.04.2022 проходить військову службу в Збройних Силах України на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022.

З 13.04.2022 по 17.03.2023 Позивач проходив військову службу в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Наказом командира Державної організації (установи, закладу) Військова частини НОМЕР_1 від 17.03.2023 № 161 Позивач був зарахований до списків Військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця (військово-облікова спеціальність 100868).

20.04.2023 згідно з витягом із наказу №263 від 20.04.2023 солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону увільнено від займаних посад та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 з, утримуючи у списках особового складу військової частини з 20 квітня 2023 року у зв`язку з лікуванням.

31.05.2024 ОСОБА_1 надіслав до Військової частини НОМЕР_1 рапорт про призначення військово-лікарської комісії.

05.06.2023 позивач подав рапорт про уточнення військово-облікової спеціальності.

08.06.2023 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № НОМЕР_3 призначене службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 05.06.2023 старшим солдатом ОСОБА_1 .

15.06.2023 ОСОБА_1 надіслав повторний рапорт до військової частини НОМЕР_1 щодо призначення йому військово-лікарської комісії та рапорт про повідомлення результатів розгляду попередніх рапортів.

29.06.2023 та 10.07.2024 звернуся до ОК «Схід» та до Міністерства оборони України з рапортами, в яких висловлене прохання посприяти розгляду попередніх рапортів до Військової частини НОМЕР_1 та вирішити конфлікт.

31.08.2023 командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування та видано наказ командира військової частини № НОМЕР_5 від 31.08.2023 "Про результати службового розслідування", за висновками якого запропоновано вирішити питання, щодо притягнення або не притягнення до дисциплінарної відповідальності солдата ОСОБА_1 за порушення ст.ст.11, 12, 14, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 2 абзацу 1, 5 ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил Укрїани, відкласти до його повернення на військову службу військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з витягом із наказу №730 від 22.09.2023 року командира військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира НОМЕР_6 окремої механізованої бригади від 22.09.2023 №265-рс увільнено від займаних посад та призупинено військову службу, дію контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_1 , колишнього старшого стрільця 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону, який 05 червня 2023 самовільно залишив військову частину згідно ЄРДР від 20 вересня 2023 №0000313 - з 20 вересня.

13.12.2023 командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві із заявою про вчинення старшим солдатом за призовом по мобілізації ОСОБА_1 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення. За вказаним фактом відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України внесено органами досудового розслідування до ЄРДР за № 0000313.

09.04.2024 представником позивача надіслано адвокатський запит, відповідь на який отримано 16.05.2024.

Не погодившись з наказами про призначення службового розслідування в частині, що стосується позивача та про результати службового розслідування, позивач подав позов до суду.

Залишаючи без задоволення адміністративний позов, суд першої інстанції виходи в з того, що відповідачем призначалось службове розслідування по факту залишення позивачем військової частини. Відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, призначаючи та проводячи службове розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини позивачем.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі також - Закон №2232-XII).

Так, статтею 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Нормами статті 24 цього Закону №2232 передбачено, що початком проходження військової служби вважається, зокрема, день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом. Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положеннями п. 5, 6 Положення № 1115/2009 встановлено, що громадяни, які вступили на військову службу за контрактом або за призовом, складають Військову присягу на вірність Українському народу в порядку, визначеному Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України.

Згідно Вступної частини Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Цей Статут визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах. Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями. Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.

За положенням ст.5, 6, 8 Загальних положень Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, Внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.

Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Відповідальність за стан внутрішньої служби у військових частинах покладається на всіх прямих начальників, які повинні подавати допомогу підпорядкованим військовим частинам і підрозділам в організації та забезпеченні виконання вимог внутрішньої служби і систематично перевіряти її стан.

За змістом ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (п.16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил).

Нормами статті 17 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил визначено, що на військовослужбовців під час перебування на бойовому чергуванні, у внутрішньому і гарнізонному наряді, а також під час виконання інших завдань покладаються спеціальні обов`язки. Ці обов`язки та порядок їх виконання визначаються законами і статутами Збройних Сил України, а також іншими нормативно-правовими актами, що приймаються на основі законів і статутів Збройних Сил України.

Згідно ст.26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил, військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут ЗСУ), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Дія Дисциплінарного статуту Збройних Сил України поширюється на Державну прикордонну службу України, Службу безпеки України, Національну гвардію України та інші військові формування, створені відповідно до законів України, Державну спеціальну службу транспорту, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації України.

За змістом статтей 1, 2 Дисциплінарного статут ЗСУ визначено, що військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Відповідно статті 5 Дисциплінарного статуту ЗСУ стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Згідно ст.6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених законами та військовими статутами заходів примусу аж до арешту винного й притягнення його до кримінальної відповідальності.

Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).

Згідно пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі:

- невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду;

- невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань;

- неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті;

- дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця;

- втрати або викрадення зброї чи боєприпасів;

- порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки;

- недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів;

- внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення;

- повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення;

- вчинення корупційного злочину або правопорушення, пов`язаного з корупцією;

- скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи;

- надходження повідомлення (у тому числі анонімного) щодо порушення вимог Закону України Про запобігання корупції, а наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

За рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).

Порядок проведення службового розслідування врегульований нормами розділу ІІІ Порядку №608, відповідно до якого рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування.

За наказом військової частини НОМЕР_1 №12784 від 08.06.2023 про призначення службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення військової частини 05.06.2023 року старшим солдатом ОСОБА_1 ; зобов`язано комісію провести службове розслідування у встановлений законом термін. Контроль за виконанням даного наказу покласти на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами справи встановлено, що службове розслідування призначене наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 за фактом самовільного залишення військової частини 05.06.2023 року старшим солдатом ОСОБА_1 .

Ця обставина є підставою для проведення службового розслідування відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних сил України та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України.

Позивач зазначає про порушення своїх прав при призначенні відносно нього службового розслідування.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що сам факт призначення службового розслідування не є таким, що підтверджує порушення прав, свобод та законних інтересів позивача та не створює для нього будь-яких негативних наслідків. Оскаржуваним наказом оцінка дій позивача по суті не надавалася, позивач не притягувався до відповідальності тощо, воно є проміжними та не створює для позивача юридичних наслідків. Метою проведення службового розслідування є визначення наявності вини, характеру і тяжкості дисциплінарного проступку.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів зазначає, що оскарження наказу про призначення службового розслідування жодним чином не спрямоване на відновлення попереднього становища позивача, оскільки відсутні обставини порушення його прав у межах спірних правовідносин, а отже позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 , суд зазначає наступне:

Відповідно до пункту 5 розділу IIІ Порядку №608 службове розслідування може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено комісії або військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.

До участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.

Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.

Відповідно до п. 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з п. 125 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил командир відділення підпорядковується командиру взводу та головному сержантові взводу і є безпосереднім начальником особового складу відділення.

Відповідно до п. 127 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил Солдат підпорядковується командирові відділення.

Як встановлено матеріалами справи ОСОБА_1 є старшим стрільцем 1 механізованого відділення 3 механізованого взводу 6 механізованої роти 2 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що безпосереднім начальником військовослужбовця є командир відділення 1 механізованого відділення. Вимог щодо включення безпосереднього керівника до складу комісії, норми Порядку № 608 не містять, однак і докази залучення командира відділення 1 механізованого відділення, відповідно до п.12 Порядку №608 та Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, до службового розслідування відсутні.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив Порядок №608 у частині проведення службового розслідування за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, відтак зазначене свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування.

Приписи п. 3 розд. IV Порядку №608 визначають, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку №608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.

Пунктом 1 розділу VI Порядку №608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У силу вимог пункт 2 розділу VI Порядку дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).

У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.

Згідно з пунктом 4 розділу VI Порядку якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк.

Таким чином, з аналізу вищевикладених норм вбачається чіткий порядок проведення службового розслідування, за результатами проведення якого командир (начальник) приймається рішення (наказ), який доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується.

Протиправність оскаржуваного наказу про результати службового розслідування від 31.08.2023 позивач мотивує тим, що позивач був позбавлений права надавати будь-які пояснення під час проведення службового розслідування, оскільки не був повідомлений про проведення службового розслідування.

Матеріали справи свідчать, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 № НОМЕР_3 про призначення службового розслідування прийнято 08.06.2023 та проведено службове розслідування у період відсутності ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем доказів на підтвердження вчинення дій щодо повідомлення позивача належним чином про наявність службового розслідування у відношенні ОСОБА_1 не надано, а копію наказу позивачем отримано лише у відповідь на адвокатській запит його представника.

Крім того, з висновку службового розслідування вбачається, що причинного зв`язку між подією та діями ОСОБА_1 не встановлювалися, як і не аналізувалися умови, що сприяли такій поведінці позивача. Таким чином, службовим розслідуванням не було достеменно з`ясовано, а також не встановлено належним чином обставини вчиненого правопорушення, його наслідки, ступень вини військовослужбовця, причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення.

При цьому, саме лише цитування норм статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних сил України у висновку службового розслідування, не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування, мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування поясненнями та документами.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що з огляду на недотримання відповідачем процедури проведення службового розслідування в частині, що стосується позивача шляхом не вжиття всіх заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення, у тому числі, наявності вини військовослужбовця, тому оскаржуваний наказ від 31.08.2023 № 17513 про результат службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 6 р. VI Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом МОУ №608 від 13.12.2017, якщо під час з службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини (начальник) письмово повідомляє про це орган досудового розслідування. Саме ознаки допущеного позивачем кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України, тобто самовільного залишення місця несення служби в умовах воєнного стану й були виявлені під час проведення службового розслідування.

13.12.2023 командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до Третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР розташованого у місті Полтаві із заявою про вчинення старшим солдатом за призовом по мобілізації ОСОБА_1 дій, що містять ознаки кримінального правопорушення. За вказаним фактом відомості про відкриття кримінального провадження за ч. 5 ст. 407 Кримінального Кодексу України внесено органами досудового розслідування до ЄРДР за № 0000313.

Колегія суддів враховує, що факт вчинення кримінального правопорушення встановлюється у судовому рішенні, постановленому в порядку кримінального судочинства. Відповідно до частини першої статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Аналогічні норми містить статті 2 Кримінального кодексу України. Принцип невинуватості особи вина особи у вчиненні кримінального правопорушення повинна бути доведена в законному порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Рішення суду, вирок відсутній.

Щодо строків проведення службового розслідування, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 12 розділу III Порядку № 608 службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць.

Згідно з абзацом 2 пункту 3 Розділу ІІІ Порядку № 608 днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акту службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування

Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців (пункт 13 Розділу III).

До строку службового розслідування не зараховується час перебування військовослужбовця, стосовно якого проводиться розслідування, у відпустці, на лікуванні або час відсутності з інших документально підтверджених поважних причин. Перенесення строків проведення службового розслідування здійснюється за відповідним наказом посадової особи, яка призначила службове розслідування (пункт 14 Розділу III).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом від 08.06.2023 № 12784 призначено службове розслідування, 31.08.2023 винесено наказ про результати службового розслідування.

За таких обставин, призначивши службове розслідування 08.06.2023, відповідач мав би його закінчити до 08.07.2023 включно.

Відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу зазначено, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 з 24.02.2022 знаходиться в зоні бойових дій та його залучено для виконання бойових завдань за призначенням, пов`язаних із захистом Батьківщини.

Колегія суддів не заперечує, що вказані обставини могли ускладнити дотримання строку службового розслідування, однак вони не підтверджені достатніми та належними доказами (наприклад, наказами командування про залучення особового складу військової частини НОМЕР_1 , зокрема осіб, що були відповідальними за проведення службового розслідування до бойових дій, при цьому, врахуванню підлягає також і тривалість пропущеного строку, а саме 1 місяць та 23 дні).

Колегія суддів зазначає, що, дійсно, введений в Україні воєнний стан суттєво ускладнив (подекуди унеможливив) повноцінне функціонування, зокрема, органів державної влади (місцевого самоврядування). Між тим, сама по собі ця обставина, без належного її обґрунтування й підтвердження її належними й допустимими доказами, не може слугувати підставою для перевищення строку службового розслідування.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач порушив Порядок №608 у частині тривалості службового розслідування, відтак зазначене свідчить про порушення процедури проведення службового розслідування.

Таким чином, розглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про залишення без задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах доводів апеляційної скарги наявні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення в частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 є протиправним та підлягає скасування. В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.

Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

За приписами п. 2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення у справі, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частинів частині визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції (крім витрат суб`єкта владних повноважень на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, що не підлягають відшкодуванню відповідно до ст. 139 КАС України), судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 по справі № 520/16793/24 скасувати в частині відмови в задоволені позовних вимог про визнання протиправним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 17513 від 31.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Прийняти нову постанову, якою задовольнити вимоги в частині визнання протиправним наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 17513 від 31.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

Скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 № 17513 від 31.08.2023 про результати службового розслідування в частині, що стосується ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.08.2024 по справі № 520/16793/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) І.С. Чалий І.М. Ральченко