Справа № 520/22186/24
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

21 листопада 2024 року № 520/22186/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 із використанням системи "Електронний суд" звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової К.В. щодо накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення без поважних причин;

- скасувати постанову від 26.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн, винесену головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою Катериною Вадимівною у виконавчому провадженні № 74741281.

В обґрунтування позову позивачем зазначено, що дії головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової К.В. щодо накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення без поважних причин та безпосередньо постанова від 26.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн, винесена головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою Катериною Вадимівною у виконавчому провадженні № 74741281, є протиправними та такими, що порушують права позивача. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 15.08.2024 року, зокрема, відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом та витребувано від Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії виконавчого провадження № 74741281; витребувані докази вказано надати до суду у строк протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

Ухвалою суду від 10.09.2024 року повторно витребувано від Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчені копії виконавчого провадження № 74741281; витребувані докази вказано надати до Харківського окружного адміністративного суду у строк протягом п`яти днів з дня отримання ухвали суду.

На виконання ухвали суду від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив на позов та лист із долученням до такого копій матеріалів виконавчого провадження №74741281.

Представником відповідача у поданому до суду відзиві на позов вказано, що відповідач проти заявленого позову заперечує з підстав його необґрунтованості та недоведеності. Своєю чергою представником відповідача вказано, що рішення суду зобов`язального характеру позивачем як боржником не виконано, штрафи на користь держави ОСОБА_1 добровільно сплачені в ході здійснення виконавчого провадження з боржника стягнуті частково, а саме 1700,00 грн, кошти шляхом списання з арештованих рахунків. Таким чином з огляду на положення ст. 382 Кримінального кодексу України у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, у зв`язку з чим на виконання статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт державного виконавця про порушення. У зв`язку з вказаним 01.08.2024 року було направлено подання на притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішення до Основ`янского відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та 02.08.2024 року державним виконавцем керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Також штраф за невиконання рішення суду в розмірі 3400,00 грн виділено в окреме виконавче провадження та відкрито 07.08.2024 ВП №75729930.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень частини 4 статті 229 КАС України.

Частиною 9 статті 205 КАС України передбачено, що якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступне.

ОСОБА_1 у зв`язку із воєнним станом на території України разом із малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , 2020 року народження, перебуває на території Швейцарії, що підтверджується наданими дозволами на проживання у вказаній державі (titre de sejour).

Вказаними дозволами підтверджується, що позивач разом із дитиною перебуває у вказаній державі та належить до групи осіб, які користуються статусом захисту S. Позивачем у позовній заяві вказано, що 11 березня 2022 року швейцарська влада активувала особливий статус захисту, так званий тимчасовий статус захисту Status S. Біженці з України отримають право на проживання в Швейцарії строком на 1 рік (з можливістю продовження), без необхідності проходити стандартну процедуру отримання притулку. Відповідно до наданих дозволів строк їх дії станом на час розгляду цієї заяви (valable jusqu'au) до 03.11.2024 року.

15.04.2024 року головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою Катериною Вадимівною відкрито виконавче провадження № 74741281 на підставі виконавчого листа № 553/3591/22, виданого 05.03.2024 року Ленінським районним судом м. Полтави про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 : щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00, як в присутності матері так і без її присутності; право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків доньки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти, тощо); право відвідувати з дитиною дитячі магазини, театри, парки, цирк, музеї.

При цьому зазначеною постановою боржника було зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, копії якої були направлені сторонам виконавчого провадження за вих. № 56745.

Державним виконавцем 15.04.2024 року, керуючись ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в розмірі 303,00 грн.

16.04.2024 року, керуючись ст. 3, 27, 40 Закону, державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн, оскільки згідно із ч. З ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (на момент винесення постанови мінімальна заробітна плата складала 8000,00 грн).

Зі змісту поданого до суду відзиву на позов встановлено, що 22.04.2024 року на депозитний рахунок Відділу надійшли кошти в розмірі 16303,00 грн (витрати на проведення виконавчих дій 303,00 грн та виконавчий збір 16000,00 грн).

Як повідомлено суду представником відповідача, 23.04.2024 року, 30.04.2024 року, 02.05.2024 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження боржника ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 для перевірки виконання рішення суду та встановлено, що боржника за адресою не виявлено, про що складено відповідні акти від 23.04.2024 року, 30.04.2024 року, 02.05.2024 року.

Представник позивача, яка є у вказаному виконавчому провадженні боржником, 09 травня 2024 року подав до органу виконавчої служби письмову заяву, у якій повідомив, що під час слухання справи № 553/3591/22 судом встановлено та це відображено у мотивувальній частині відповідного судового рішення, що у зв`язку зі запровадженим воєнним станом на території України, з метою збереження життя та здоров`я малолітньої дитини ОСОБА_1 виїхала за межі України 28.10.2022 разом з дитиною ОСОБА_3 , 2020 року народження. Після 28 жовтня 2022 року у зв`язку із перебуванням дитини за межами України фізичні зустрічі дитини з батьком унеможливлені з об`єктивних причин. Рішення про тимчасове залишення території України є вимушеним рішенням, пов`язаним із запровадженням воєнного стану в Україні. Внаслідок загрози життю та здоров`ю дитини через масові ракетні обстріли ОСОБА_1 разом із дитиною виїхала до Швейцарії, де отримали тимчасовий захист та знаходяться тепер, тож на сьогодні дитині безпечніше залишатись із матір`ю у Швейцарії у стійкому та безпечному середовищі. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із заявою про відстрочення виконання судового рішення в частині зустрічей дитини з батьком. До вказаного звернення були надані докази звернення до Ленінського районного суду міста Полтава про відстрочення виконання разом із доказами направлення.

Як зазначено представником позивача, з 15 травня 2024 року у провадженні Ленінського районного суду міста Полтава перебуває заява ОСОБА_1 про відстрочення виконання відповідного судового рішення, заява перебуває на стадії розгляду, будь-якого судового рішення із порушеного питання ще судом не прийнято і це було достовірно відомо органу державної виконавчої служби.

Також, до відділу було подано заяву від представника ОСОБА_1 в якій останній просить зняти арешт з рахунків боржника.

Державним виконавцем 11.07.2024 року здійснено вихід за адресою місцезнаходження боржника ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 для перевірки виконання рішення суду та встановлено, що боржника за адресою не виявлено, про що складено відповідний акт від 11.07.2024 року.

Головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою К.В. 15.07.2024 року була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення.

24 липня 2024 року ОСОБА_1 особисто звернулася до органу державної виконавчої служби із черговим зверненням (із електронним підписом) та наголосила, що жодних дій, направлених на створення перешкод чи обмеження у спілкуванні із дитиною не здійснює, але внаслідок воєнних дій повернення до міста Харкова наразі не є можливим. Додатково на підтвердження відповідних обставин до звернення надала відповідь Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17 липня 2024 року, відповідно до якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , 28 жовтня 2022 року у пункті пропуску Грушів перетнула державний кордон України у напряму ВИЇЗД, іншої інформації немає. Тобто, з 28 жовтня 2022 року по 17 липня 2024 року (станом на 15:09) ОСОБА_1 до України не поверталася.

В подальшому, 25.07.2024 року державним виконавцем здійснено вихід за адресою місцезнаходження боржника ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 для перевірки виконання рішення суду та встановлено, що боржника за адресою не виявлено, про що складено відповідний акт від 25.07.2024 року.

Головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою К.В. 26 липня 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 553/3591/22, виданого 05.03.2024 року Ленінським районним судом м. Полтави (виконавче провадження № 74741281), винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн. В якості підстави для винесення зазначеної постанови вказано повторне невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення.

Зі змісту поданого до суду відзиву на позов встановлено доводи представника відповідача стосовно того, що згідно перевірки по трек-коду з офіційного сайту Укрпошти поштове відправлення не отримані адресатом, але у боржника є інформація, щодо виконавчого провадження. До виконавчої служби зателефонував адвокат боржника, та попросив надати ідентифікатор для доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження. Таким чином, боржник ОСОБА_1 , була обізнана про відкриття виконавчого провадження.

Також представником відповідача вказано, що при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем було зроблено запит до Державної фіскальної служби України та отримано відповідь, згідно якої за боржником ОСОБА_1 , ІНН код НОМЕР_2 зареєстровані відкриті рахунки у АТ КБ ПРИВАТБАНК.

Станом на 26.07.2024 року виконавчий збір, витрати на проведення виконавчих дій, перший штраф сплачено у повному обсязі, а другий штраф не сплачено, але вимоги виконавчого документу не виконано.

Зі змісту поданого до суду відзиву на позов встановлено доводи стосовно того, що державним виконавцем вживались заходи примусового характеру, а саме: направлено платіжні інструкції щодо списання грошових коштів з розрахункових рахунків боржника та таким чином примусово стягнуто витрати виконавчого провадження в розмірі 303,00 грн, сума виконавчого збору в розмірі 16000,00 грн та першого штрафу 1700,00 грн - кошти сплачено.

Отже, станом на час подання до суду представником відповідача відзиву на позов, як зазначає останній, рішення суду зобов`язального характеру не виконано, штрафи на користь держави ОСОБА_1 добровільно сплачені в ході здійснення виконавчого провадження з боржника стягнуті частково, а саме 1700,00 грн, кошти шляхом списання з арештованих рахунків.

З огляду на зазначене державний виконавець дійшов висновку про те, що у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України, на виконання статті 76 Закону України «Про виконавче провадження», складено акт державного виконавця про порушення.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 18, 52, 76 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 382 Кримінального кодексу України 01.08.2024 року за вих. №10207 направлено подання на притягнення до кримінальної відповідальності за невиконання рішення до Основ`янского відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та в подальшому 02.8.2024 року державним виконавцем керуючись вимогами п.11 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про закінчення виконавчого провадження.

Штраф за невиконання рішення суду в розмірі 3400,00 грн виділено в окреме виконавче провадження та відкрито 07.08.2024 ВП №75729930.

На думку позивача дії державного виконавця щодо накладення штрафу та винесення постанови від 26.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн у виконавчому провадженні № 74741281 є протиправними та такими, що порушують його права.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Як передбачено положеннями ст. 15 Закону України "Про виконавче провадження" сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Як передбачено приписами ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

При цьому, приписами ст.13 Закону України Про виконавче провадження визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлений ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 75 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали справи свідчать, що в ході виконавчого провадження №74741281 щодо позивача неодноразово виносилися постанови про накладення на позивача штрафів.

Так, головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою К.В. 15.07.2024 року була винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 1700,00 грн за невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення.

Також головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою К.В. 26 липня 2024 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 553/3591/22, виданого 05.03.2024 року Ленінським районним судом м. Полтави (виконавче провадження № 74741281), винесена постанова про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Штраф на користь держави позивачем було добровільно сплачено в ході здійснення виконавчого провадження шляхом часткового стягнення з боржника, а саме 1700,00 грн, кошти шляхом списання з арештованих рахунків.

Отже постанова про накладення на позивача як боржника виконавчого провадження штрафу у розмірі 1700,00 грн є чинною, не була оскаржена у судовому порядку та не була скасована.

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду при розгляді справи № 821/1568/16 у п.п. 17-23 постанови від 12 грудня 2018 року наголосила, що «...відповідно до статті 75 Закону № 606-ХІV після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов`язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п`яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Якщо рішення не виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом. При цьому на боржника повторно накладається штраф у порядку, встановленому статтею 89 цього Закону. У разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав. Відповідно до статті 89 Закону № 606-ХІV у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян; на боржника юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржника без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності. Аналізуючи наведені положення законодавства в контексті цієї справи потрібно зауважити, що накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання (виконати судове рішення)».

Крім того, Верховний Суд при розгляді справи № 818/348/18 у постанові від 31 жовтня 2018 року звернув увагу на те, що «... пункт 16 частини 3 статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження»: виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. Частини 1 та 2 статті 63 Закону України «Про виконавче провадження»: за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження»: у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. З системного аналізу норм Закону України «Про виконавче провадження» випливає, що єдиними заходами примусового виконання рішень зобов`язального характеру є застосування штрафних санкцій до боржника та внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно з вищезазначеним Законом. Інших заходів для примусового виконання рішень немайнового характеру законодавством не визначено».

Аналогічна правова позиція була викладена і в постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду при розгляді справи № 822/1079/17 від 20 березня 2019 року.

Враховуючи позицію Верховного Суду, суд зазначає, що накладення штрафу на боржника за невиконання судового рішення є мірою юридичної відповідальності, яка має стимулювати останнього негайно здійснити дії задля його виконання. У випадку, коли боржник ігнорує ці вимоги без поважних причин, він на законних підставах притягується до відповідальності у вигляді накладення на нього штрафних санкцій. Такі дії держави в особі відповідних органів є виправданими та мають легітимну мету - відновлення прав стягувача. Тому, за кожне повторне невиконання судового рішення боржник притягується до юридичної відповідальності.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (стаття 19 Конституції України). Зазначена норма дає підстави стверджувати, що суб`єкти державного управління мають діяти за принципом «заборонено те, що прямо не дозволено Законом», в свою чергу будь-які інші особи, які не мають владних повноважень діють за принципом «дозволено все, що прямо не заборонено Законом».

Загально-дозвільний принцип поширюється на поведінку людини, всіх інститутів громадянського суспільства й гарантує можливість діяти будь-яким чином та у будь-який спосіб, не порушуючи права інших осіб чи заборони, які встановлені законом.

Спеціально-дозвільний принцип закріплений у конституційній нормі - ч. 2 ст. 19 Конституції України, згідно з якою органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Нормативна дія спеціально-дозвільного принципу поширюється також на органи публічної влади, межі повноважень та діяльності яких визначаються відповідними Законами України.

Суд зазначає, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 N 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 N 11-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Horsby v. Greece), від 19.03.1997, п. 40, Reports of Judgmets ad Decisios 1997-11). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 07.06.2005 у справі "Фуклев проти України", заява № 71186/01, п. 84). На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці (рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" п. 40, заява N 6962/02). Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, Суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності (див. рішення у справі "Comigersoll S. А." проти Португалії", заява № 35382/97, п. 23, ECHR 2000-IV).

Окрім того, вирішуючи справу Шмалько проти України Європейський суд з прав людини в п. 43 свого рішення від 20.07.2004 дійшов наступного висновку: суд наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних справ та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно- правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду однієї зі сторін. Було б незрозуміло, як би стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Також, Конституційним Судом України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 № 11-рп/2012 вказано, що за практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (Рішення у справі Шмалько проти України від 20 липня 2004 року). Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Згідно із положеннями ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Враховуючи викладене вище, слід дійти висновку про те, що державні виконавці при виконанні судових рішень, пов`язаних із усуненням перешкод у спілкуванні батька або матері з дитиною, за наявності достатніх юридичних та фактичних підстав, має право ухвалювати постанови про накладення штрафів за кожний належним чином підтверджений факт невиконання боржником відповідного судового рішення.

Своєю чергою суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що на виконанні у відповідача перебуває виконавче провадження, відкрите за виконавчим листом № 553/3591/22, виданим 05.03.2024 року Ленінським районним судом м. Полтава про встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки ОСОБА_4 : щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00, як в присутності матері так і без її присутності, право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків доньки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти, тощо); право відвідувати з дитиною дитячі магазини, театри, парки, цирк, музеї.

Таким чином слід дійти висновку про те, що судовим рішенням у справі №553/3591/22 судом визначено порядок участі третьої особи ОСОБА_2 у вихованні дитини шляхом зазначення конкретних годин зустрічей.

В той же час і у постанові Полтавського апеляційного суду від 07.11.2023 року у справі №553/3591/22, і у направленому на адресу державного виконавця представником позивача листі від 09.05.2024 року зазначено, що позивач, яка є боржником у виконавчому провадженні, виїхала за межі України до Швейцарії, з метою збереження життя та здоров`я дитини ОСОБА_4 .

Вказані обставини також, як зазначає позивач, послугували підставою для звернення, із заявою про відстрочення виконання судового рішення до Ленінського районного суду міста Полтави.

В той же час, матеріали виконавчого провадження свідчать, що державним виконавцем було здійснено виходи за адресою реєстрації позивача 23.04.2024 року, 30.04.2024 року, 02.05.2024 року, про що складено відповідні акти державного виконавця, в яких відображено, що останні складені державним виконавцем в присутності стягувача та фіксують відсутність боржника за адресою, у зв`язку з чим відсутня можливість виконання вимог виконавчого листа, а на телефонні дзвінки боржник не відповідає.

В подальшому після отримання від позивача у цій справі заяви із наведенням обставин відсутності в межах України її як боржника та дитини державним виконавцем, зокрема, здійснено вихід за адресою реєстрації позивача 11.07.2024 року, про що складено відповідний акт державного виконавця, в якому відображено, що останній складено державним виконавцем в присутності стягувача та такий фіксує відсутність боржника за адресою, у зв`язку з чим відсутня можливість виконання вимог виконавчого листа, а на телефонні дзвінки боржник не відповідає.

Вказані обставини та невиконання позивачем судового рішення без поважних причин призвели до винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 15.07.2024 року у розмірі 1700,00 грн на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначена постанова відповідача позивачем в рамках цієї справи не оскаржується.

Натомість в подальшому, державним виконавцем здійснено вихід за адресою реєстрації позивача 25.07.2024 року, про що складено відповідний акт державного виконавця, в якому відображено, що останній складено державним виконавцем в присутності стягувача та такий фіксує відсутність боржника за адресою, у зв`язку з чим відсутня можливість виконання вимог виконавчого листа.

Вказані обставини та невиконання позивачем судового рішення без поважних причин повторно призвели до винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу від 26.07.2024 року у розмірі 3400,00 грн на підставі ст.ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження».

Надаючи оцінку вказаним обставинам, суд зазначає, що матеріали виконавчого провадження не містять доказів повідомлення державним виконавцем боржника про час здійснення виконавчих дій 25 липня 2024 року.

Своєю чергою під час розгляду справи встановлено позицію позивача стосовно відсутності заперечень щодо неперебування за місцем реєстрації з огляду на виїзд за межі України до Швейцарії, про що було відомо під час розгляду справи та додатково повідомлено державному виконавцю шляхом направлення відповідної заяви.

Однак під час розгляду справи не встановлено обставин врахування такої інформації державним виконавцем та доводів позивача стосовно існування об`єктивних обставин, що унеможливлюють виконання нею судового рішення.

Натомість державним виконавцем здійснювались повторні виходи за місцем реєстрації позивача, яка за останньою не перебувала, про що повідомила державного виконавця.

Відповідно до п. 5 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, (далі - Інструкція № 512/5) якщо рішенням про встановлення побачення з дитиною не визначено час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, державний виконавець викликає сторони виконавчого провадження з метою визначення часу та (або) місця такого побачення шляхом надіслання викликів одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

Сторона виконавчого провадження у разі неможливості з`явитися на призначений час письмово повідомляє про це державного виконавця шляхом подання заяви (клопотання), в якій (якому) зазначає про зручні для неї час та (або) місце проведення побачення стягувача з дитиною.

Державний виконавець визначає час та (або) місце побачення стягувача з дитиною, враховуючи позицію сторін виконавчого провадження та інтереси дитини, шляхом винесення постанови про визначення часу та (або) місця побачення стягувача з дитиною.

Судом встановлено, що державним виконавцем після отримання від позивача заяви із викладенням обставин перебування її та дитини за межами України здійснювались виходи за адресою реєстрації 11.07.2024 року, 25.07.2024 року та складено акти про неможливість виконати рішення суду.

Таким чином, зазначені акти, на підставі яких державним виконавцем прийняті постанови про застосування штрафу, зокрема, від 26.07.2024, не є належними доказами, та не свідчать про невиконання ОСОБА_1 судового рішення за відсутності поважних причин.

Також суд зазначає, що відповідно до п. 6 розділу І Інструкції № 512/5 під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Обставини невиконання судового рішення мають бути встановлені державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій та зафіксований відповідним актом, на підставі якого і може бути застосовано штраф до боржника.

Зі змісту оскаржуваної у цій справі постанови вбачається, що остання не містить в собі посилань на будь-які акти державного виконавця.

Також суд зазначає, що згідно із положеннями ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі - Закон №3857-XII), громадянин України має право виїхати з України, крім випадків, передбачених цим Законом, та в`їхати в Україну.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи зі своєю власною.

Суд зазначає, що загальновідомим є той факт, що у зв`язку зі збройною агресією рф проти України, виїзд матері з дитиною за межі території України з метою захисту свого та дитини здоров`я та життя, є вимушеним кроком і не може бути розцінений як порушення вимог Закону, зокрема, і щодо виконання судового рішення.

Відтак відповідачу станом на час винесення спірної у цій справі постанови було відомо про виїзд позивача ще 28.10.2022 року за межі країни, проте такі відомості враховано не було.

Крім того, суд зазначає, що під час розгляду справи встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 16.08.2024 року у справі № 553/3591/22 заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання судового рішення задоволено, відстрочено виконання судового рішення постанови Полтавського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року у справі № 553/3591/22 в частині встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дочки, ОСОБА_4 , 2020 року народження: - щовівторка, щочетверга, щонеділі з 15.00 до 18.00, як в присутності матері, так і без її присутності; - право відвідування садка, школи, секцій та різних гуртків доньки (дитячі ранки, свята, змагання, концерти тощо); - право відвідувати з дитиною дитячі магазини, театри, парки, цирк, музеї, - до 07 листопада 2024 року, але не пізніше припинення або скасування воєнного стану в Україні або повернення ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_3 , 2020 року народження, до України, в залежності від того, яка подія настане раніше.

Зазначена ухвала набрала законної сили 05.09.2024 року.

Вказані вище обставини у сукупності є свідченням того, що в рамках спірних відносин не відбулось невиконання позивачем судового рішення у справі №553/3591/22 без поважних причин, а отже слід дійти висновку про протиправність дій головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової К.В. щодо накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення без поважних причин згідно із постановою від 26.07.2024 року у виконавчому провадженні №74741281.

Своєю чергою оскільки зазначені дії державного виконавця мають наслідком прийняття постанови від 26.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн у виконавчому провадженні № 74741281 та така підлягає такою, що підлягає скасуванню.

Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 287, 295, 297 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (майдан Захисників України, 7/8, 7 пов., м. Харків, 61001), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_4 ) про визнання протиправними дій та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волкової Катерини Вадимівни щодо накладення штрафу за повторне невиконання судового рішення без поважних причин згідно із постановою від 26.07.2024 року у виконавчому провадженні №74741281.

Скасувати постанову від 26.07.2024 року про накладення штрафу у розмірі 3400,00 грн, винесену головним державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Волковою Катериною Вадимівною у виконавчому провадженні № 74741281.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачену суму судового збору у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн 96 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (майдан Захисників України, 7/8, 7 пов., м. Харків, 61001, код ).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Мельников Р.В.