Справа № 240/10420/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/10420/24

категорія 113070200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №042874 від 30.04.2024, винесену начальником Відділу державного нагляду (контролю) області Державної служби України з безпеки на транспорті.

В обґрунтування позову зазначає, що він не є автомобільним перевізником, оскільки автомобіль використовується ним для перевезення власного товару (питна вода) за власний рахунок в особистих цілях в межах міста, жодних трудових відносин чи цивільно-правових відносин з приводу перевезень між ним та іншими особами не виникало. Дані обставини було повідомлено інспектору під час перевірки та було надано супроводжуючі документи на товар, однак такі твердження не були взяті до уваги

Ухвалою суду від 31.05.2024 відмовлено ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвалою суду від 06.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач (Державна служба України з безпеки на транспорті) надав до суду відзив на позовну заяву, де вказав, що під час проведення рейдової перевірки транспортного засобу позивача було виявлено перевезення вантажу без наявності ТТН із обов`язковими реквізитами. Водій з актом ознайомився, зауважень не надав. Вважає, що посадові особи діяли на законних підставах, а тому оскаржувану постанову винесено правомірно.

Ухвалою суду від 07.11.2024 залучено до участі у справі другого відповідача - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Відповідно до наказів Житомирського окружного адміністративного суду №01-50В від 10.07.2024 та №01-70В від 12.09.2024 головуючий суддя Шуляк Л.А. перебувала у щорічній відпустці в періоди з 29.07.2024 по 12.08.2024 та з 26.09.2024 по 09.10.2024 включно.

У відповідності до положень ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступне.

25.03.2024 старшим державним інспектором Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті в ході проведення перевірки на дорозі було встановлено перевезення вантажу під час внутрішніх перевезень без наявності ТТН, про що складений акт № АР040271 від 25.03.2024 про порушення ОСОБА_1 вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", з яким водій ознайомився, будь-яких зауважень не надав.

30.04.2024 за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт начальником Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби з безпеки на транспорті прийнято постанову №042874 про застосування до ОСОБА_1 за порушення ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт" адміністративно-господарського штрафу у сумі 17000,00 грн на підставі абз.3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Надаючи правову оцінку доказам, матеріалам, обставинам справи, суд враховує таке.

Згідно статті 2 Закону України "Про автомобільний транспорт" №2344-III (далі - Закон №2344-III) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Нормативні акти, які визначають умови перевезень, порядок використання засобів транспорту, шляхів сполучення, організації безпеки руху, охорони громадського порядку, пожежної безпеки, санітарні та екологічні вимоги, що діють на транспорті, є обов`язковими для власників транспорту і громадян, які користуються послугами транспорту та шляхами сполучення.

Відповідно до ст.18 Закону №2344-III з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Стаття 60 Закону №2344-ІІІ передбачає, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При оформленні товарно-транспортної накладної вантажовідправник зазначає такі обов`язкові реквізити:

дата і місце складання;

вантажовідправник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення;

вантажоодержувач (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків чи серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті);

транспортний засіб (марка, модель, тип, реєстраційний номер автомобіля, причепа/напівпричепа), його параметри із зазначенням довжини, ширини, висоти, загальної ваги, у тому числі з вантажем, та маси брутто;

пункти завантаження і розвантаження.

Відповідно до ст.1 Закону №2344-III, серед інших, наведені наступні визначення:

- автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;

- вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями;

- товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.

Як видно із наведеного визначення ТТН, виняток щодо обов`язковості її складання становлять лише фізичні особи, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що у нього був відсутній обов`язок складати ТТН, оскільки він здійснював перевезення на орендованому транспортному засобі, власного товару, в особистих цілях.

Водночас, позивач вказав й про те, що перевезення товару (питної води) здійснювалось ним в межах ведення підприємницької діяльності.

Так, під час перевірки позивачем надано перевіряючому договір позички транспортного засобу марки MAN, реєстраційний номер НОМЕР_1 , за яким останній передається ОСОБА_2 в тимчасове користування ОСОБА_1 .

Відповідно до відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Відповідно до договору водопостачання від 01.08.2022, укладеного між МПП "Супутник" (постачальник) в особі директора ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (покупець) постачальник зобов`язується систематично здійснювати нецентралізоване водопостачання питної води покупцю на умовах визначених цим договором, а покупець зобов`язується приймати постачання та своєчасно здійснювати оплату (п.1.1).

Обсяг водопостачання та кількість питної води обумовлюється замовленням покупця, яке є обов`язковим для виконання постачальником. Постачання води носить ритмічний характер протягом місяця окремими партіями (п.2.1).

Відповідно до п.п. 2.2.1 договору постачання здійснюється в пункті розливу в с.Сінгури.

Перехід права власності на товар відбувається в момент підписання сторонами накладної на товар, виписаної на основі забірної відомості відпуску питної води за місяць, після звірки між сторонами. Покупець є споживачем питної води та має право використовувати її на власний розсуд з моменту переходу до нього права власності (п.2.4).

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач здійснював підприємницьку діяльність щодо постачання питної води, тому це не є перевезенням вантажу для власних потреб, відповідно на нього розповсюджується вимога щодо обов`язкового оформлення ТТН на вантаж.

У позові позивач наголошує, що документом, який підтверджує поставку товару є забірна відомість, яка складається в кінці місяця й на підставі цієї відомості постачальник видає ТТН.

Суд критично оцінює дане твердження, оскільки такий порядок не узгоджується із вимогами законодавства, так як ТТН має бути складена перед початком перевезення вантажу та має бути наявною у водія протягом усього часу такого перевезення, а не в кінці місяця.

Також позивач зазначає, що надавав під час перевірки супроводжуючі документи на вантаж, проте вони не були взяті до уваги. Водночас дані твердження не підтверджені матеріалами справи. Як зазначалось, в акті перевірки позивач зауважень до перевірки (в тому числі й щодо неприйняття поданих ним інспектору документів) не вказав, акт підписав.

Слід зазначити, що позивачем були подані заперечення, викладені у заяві від 30.04.2024, адресованій Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті. Водночас, як наголошує відповідач, будь-яких документів до вказаної заяви не було долучено.

До суду позивачем подано забірну відомість за березень 2024, специфікацію, видаткову накладну №5787 від 31.03.2024, рахунок №3273-Ф від 31.03.2024, ТТН №180 від 25.03.2024.

Слід наголосити, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення (вчинення дії, допущення бездіяльності). Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 в справі №814/1460/16.

Враховуючи, що під час проведення перевірки позивач не надав ТТН чи інших документів на вантаж, під час надання письмових пояснень до органу Укртрансбезпеки позивачем такі документи також не були надані, а тому вони не були предметом перевірки та не могли бути враховані при прийнятті оспорюваної постанови.

Слід зауважити, що формування та збір документів для перевезення завершується на початку руху та всі документи щодо перевезення мають бути наявні у водія. Саме на місці зупинки (події) мають бути надані первинні документи, інші документи, на підставі яких здійснюється перевезення, та саме на підставі цих, а не складених в інший час документів та наявних поза місцем події встановлюються фактичні обставини.

Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.

Надання документів, визначених статтею 48 Закону №2344-III до суду не спростовує факту того, що позивачем було порушено вимоги вказаної статті, адже відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону №2344-III відповідальність наступає за відсутність документів саме на момент перевірки.

Даний висновок узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду, для прикладу, постанови від 22.12.2021 у справі №420/3371/21, від 23.11.2023 у справі №340/4637/22, від 19.10.2023 №640/27759/21, від 14.11.2024 у справі №420/24932/23.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що постанову №042874 від 30.04.2024 відділу Державного контролю (нагляду) у Житомирській області, прийнято в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для її скасування.

Згідно із ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність свого рішення, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 242-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 22 листопада 2024 р.

22.11.24