Справа № 240/8480/24
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/8480/24

категорія 112030300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Чернової Г.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати противоправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті грошового забезпечення, як члену родини військовослужбовця ОСОБА_2 , захопленого у полон;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплачувати ОСОБА_1 грошове забезпечення, як члену родини військовослужбовця ОСОБА_2 , захопленого у полон, починаючи з 01.02.2023;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 сплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік, як члену родини військовослужбовця ОСОБА_2 захопленого у полон.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказала, що вона є матір`ю солдата ОСОБА_2 , який з 01.02.2023 перебуває у полоні. Зазначає, що вона є інвалідом 1 групи та потребує стороннього догляду, тому син до мобілізації проживав разом з нею і повністю її утримував. Таким чином, вона є єдиним членом його сім`ї, перебувала на його утриманні, але їй не було призначено виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2023 рік. Позивач неодноразово зверталася до відповідача із відповідними заявами про виплату їй як матері, члену родини полоненого військовослужбовця виплату вказаних вище виплат, проте військова частина ігнорувала її заяви. Лише 13.02.2024 позивач отримала відмову у задоволенні її заяви у зв`язку із наявністю дитини військовослужбовця, яка має першочерговість у виплаті належних військовополоненому коштів. Позивач не погоджується з таким рішенням військової частини, оскільки шлюб між сином і його колишньою дружиною було розірвано за рішенням суду 27.09.2017. Колишня дружина сина у грудні 2022 року виїхала на тривалий час на заробітки у Нідерланди, а їхню спільну дитину покинула на свого третього чоловіка, який, по суті, є чужою людиною для дитини. При цьому відсутні відомості про те, чи проживає дитина разом з матір`ю, чи зверталася остання із заявою про виплату грошового забезпечення і чи виплачується їй як законному представнику дитини це грошове забезпечення, на яких підставах та з якого часу. Дії військової частини НОМЕР_1 позивач вважає необгрунтованими та недопустимими, такими, що грубо порушують її права, у зв`язку з чим звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.05.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців:

перша черга - дружині (чоловікові);

друга черга - повнолітнім дітям, які проживають разом з дружиною (чоловіком), законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців;

третя черга - батькам військовослужбовців.

Оскільки полонений військовослужбовець ОСОБА_2 на теперішній час не одружений, особи, які відносяться до першої черги, відсутні. Разом з тим, ОСОБА_2 має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає спільно з матір`ю, ОСОБА_4 , яка є його законним представником, а, отже відноситься до осіб другої черги і має права на виплату. Крім того, до другої черги відносяться особи, які перебувають на утриманні військовослужбовця і цей факт визначається відповідно до чинного законодавства України в судовому порядку. В даному випадку, мати полоненого військовослужбовця відноситься до третьої черги, оскільки факт перебування позивача на утриманні сина на теперішній час не підтверджено належними доказами.

Крім того, відповідач зауважив, що у позивачки є повнолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка, відповідно до статей 202, 203 Сімейного кодексу України, зобов`язана утримувати свою матір, проте не встановлено, чи здійснювала дочка утримання позивачки. Також наголошує, що довідка від 16.11.2023 №03-32/1020 та акт №2068 від 15.11.2023 про проживання, піклування та догляд сина за позивачкою не були додані до її заяв, а долучені лише до позовної заяви.

Також відповідач підтвердив, що ОСОБА_4 зверталася із заявою на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 , її заяву задоволено, про що видано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №206.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 19.06.2024 призначено адміністративну справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом осіб, на 22.07.2024 об 11:00.

У зв`язку з неявкою представника відповідача судове засідання, призначене на 22.07.2024, відкладено на 12.08.2024.

В судовому засіданні 12.08.2024 протокольною ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача про допит свідка ОСОБА_2 та витребовування доказів у відповідача, у зв`язку з чим оголошено перерву до 09.09.2024.

Протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, враховуючи думку сторін, суд ухвалив перейти до письмового провадження.

Від відповідача 10.09.2024 надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 - матір дитини полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 , якій нараховується та виплачується на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 100 % грошового забезпечення, в тому числі і за спірний період.

Відповідно до ч.2 ст.49 КАС України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права, свободи, інтереси або обов`язки.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання представника відповідача, оскільки воно подано поза межами строку, встановленого ч.2 ст.49 КАС України.

Суд заслухав пояснення учасників справи, покази свідка, дослідив матеріали справи та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивачка є матір`ю ОСОБА_2 , який був призваний на військову службу за мобілізацією 25 вересня 2022 р. та проходив службу на посаді навідника 1 взводу охорони бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_2 у званні солдат. 01 лютого 2023 року він потрапив у полон поблизу АДРЕСА_1 , що підтверджується сповіщенням сім`ї №16 від 17.02.2023р., сповіщенням сім`ї від 19.12.2023р., сповіщенням №535/ПОЛОН від 18.12.2023р., витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 17.11.2023 №1427 Про результати службового розслідування за фактом зникнення солдата ОСОБА_2 (…) (а.с. 16, 17, 18, 19-22). Дані обставини не заперечуються відповідачем.

Позивач зверталась до командира військової частини НОМЕР_1 із заявами від 22.08.2023, 22.09.2023 про виплату грошового забезпечення захопленого у полон/зиклого безвісти (а.с. 10, 11); а 23.10.2023 - із заявою про виплату одноразової грошової допомоги для вирішення соціально-побутових витань за 2023 рік у розмірі місячного грошового забезпечення та із заявою про надання довідки про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_2 з 01.02.2023 по 30.09.2023 (а.с. 12, 13).

Листом командира військової частини НОМЕР_1 від 30.01.2024 №133/968 позивача повідомлено про відмову у виконанні її заяви у зв`язку із наявністю дитини військовослужбовця, який має право на першочерговість виплати належних коштів полоненого військовослужбовця ОСОБА_2 (а.с. 14).

Враховуючи такі дії військової частини протиправними, позивач звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В розумінні п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною 6 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що за військовослужбовцями, захопленими в полон або заручниками, а також інтернованими в нейтральних державах або безвісно відсутніми, зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення. Сім`ям зазначених військовослужбовців щомісячно виплачується грошове забезпечення, в тому числі додаткові та інші види грошового забезпечення, у порядку та в розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 року № 884 затверджено «Порядок виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх» (далі - Порядок №884).

Відповідно до п. 4 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).

До заяви додаються: копії сторінок паспорта повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і реєстрацію місця проживання (перебування); довідка про реєстрацію місця проживання (перебування) членів сім`ї (у разі відсутності такої інформації в паспорті); копія свідоцтва про шлюб (у разі наявності); копії свідоцтв про народження дітей (у разі наявності); копія документа, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це контролюючому органу і мають відмітку в паспорті, - копія сторінки паспорта з такою відміткою).

За змістом п. 5 Порядку №884 командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) розглядає протягом 15 днів подані документи та приймає рішення щодо виплати або відмови у виплаті грошового забезпечення, про що повідомляється заявнику в письмовій формі.

У рішенні про відмову у виплаті грошового забезпечення обов`язково зазначаються підстави для такої відмови.

Командир (начальник, керівник) військової частини (установи, організації) приймає рішення про відмову у виплаті у разі: подання заяви особами, що не зазначені в пункті 7 цього Порядку; подання не в повному обсязі документів, зазначених у пункті 4 цього Порядку; подання заяви з порушенням строків, визначених абзацами шостим і сьомим пункту 6 цього Порядку; з`ясування в установленому законодавством порядку обставин щодо добровільної здачі військовослужбовця в полон, самовільного залишення військової частини (установи, організації), місця служби або дезертирування.

Прийняття рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення у зв`язку з поданням не в повному обсязі документів не позбавляє заявників права звернутися до командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації) повторно після усунення причин, що стали підставою для відмови у виплаті.

Рішення про відмову у виплаті грошового забезпечення може бути оскаржено у судовому порядку.

У відповідності до п. 7 Порядку №884 виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.

Між тим, суд відмічає, що відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Тлумачення положень статті 180 Сімейного кодексу України свідчить, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано.

З наведеного законодавчого регулювання спірних правовідносин вбачається, що батьки захопленого у полон військовослужбовця мають право на отримання грошового забезпечення такого військовослужбовця лише за умови відсутності шлюбних відносин, а також за відсутності на його утриманні неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні 09.09.2024 допитано в якості свідка ОСОБА_2 , яка пояснила, що є дочкою позивачки та рідною сестрою військовослужбовця ОСОБА_2 , який з 01.02.2023 перебуває в полоні. Їй відомо, що матері, починаючи з 2020 року, встановлено І групу інвалідності, вона потребує стороннього догляду. ОСОБА_5 з 2022 року проживав разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_2 , утримував її, допомагав і повністю забезпечував. Свідок не може доглядати за матір`ю, оскільки сама є інвалідом ІІ групи і має на утриманні неповнолітнього сина, 2015 р.н., якого виховує сама. На даний час становище матері скрутне, їй допомагають сусіди і волонтери. Також зазначила, що вони неодноразово направляли заяви до військової частини, проте командування їх ігнорувало і лише в 2024 році надали відповідь про відсутність підстав для виплати грошового забезпечення.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач зверталась до командира в/ч НОМЕР_1 із заявами про нарахування та виплату їй як матері зниклого безвісти/захопленого у полон 01.02.2023 солдата ОСОБА_2 , грошового забезпечення.

Разом з тим встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (змінила прізвище на ОСОБА_6 внаслідок укладення 27.09.2018 шлюбу) ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 42).

ОСОБА_4 01.12.2023 звернулася до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату грошового забезпечення військовослужбовця, який безвісти зник, на спільну дитину - ОСОБА_3 (а.с.41).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2024 №206 вказану заяву задоволено.

Главою 17 Цивільного кодексу України врегульовано поняття представництва. Зокрема, ст.242 ЦК України визначено, що батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

Враховуючи наявність у ОСОБА_2 неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який має переважне право на отримання всіх видів грошового забезпечення військовослужбовця, захопленого в полон, позивач позбавлена права на отримання такого грошового забезпечення.

За наведених фактичних обставин суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Решта доводів позивача не впливають на прийняте рішення та на вирішення спору по суті, а тому судом не надається їм правова оцінка.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач звільнена від сплати судового збору, а матеріали справи не містять в собі доказів понесення сторонами судових витрат, з огляду на що відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РПОКПП НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Чернова

25.11.24