Справа № 200/4341/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року справа №200/4341/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Геращенко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4341/24 (головуючий І інстанції Чекменьов Г.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в якому просив:

визнати дії щодо ненадання дозволу на виїзд за кордон на час відпустки за рапортом від 30.04.2024 протиправними;

зобов`язати повторно розглянути рапорт від 30.04.2024 з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що при зверненні до відповідача із рапортом про надання відпустки та дозволу на виїзд за кордон отримав протиправну відмову. Позивач наполягає, що має право отримати дозвіл на виїзд, оскільки мета виїзду є винятковою, а саме захист прав, свобод та інтересів дитини позивача, а також захист її здоров`я та життя.

Позивач зазначає, що відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні не постановлено заборону виїзду за кордон України діючим працівникам Національної поліції України. Відповідачем не була надана обґрунтована відповідь щодо відмови у наданні дозволу на виїзд, як і відсутність чіткого формулювання критеріїв винятковості причин для отримання дозволу.

Позивач вважає, що зазначені обставини законодавчої невизначеності є порушенням конституційних норм щодо обмеження конституційних прав і свобод, за захистом яких звернувся до суду з цим позовом.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4341/24 у задоволенні позову відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги наведено практично ті самі доводи, які були викладені в позовній заяві та протягом розгляду справи в суді першої інстанції.

Також, в апеляційній скарзі зазначено, що враховуючи діючі норми чинного законодавства в черговий раз вбачається що відповідач відмовивши позивачу у відпустці, як учаснику бойових дій, порушив право позивача на відпустку.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідчем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Позивачем надано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому просив скасувати рішення суду першої інстанції. У разі необхідності вийти поза межі позовних вимог та визнати причину позивача винятковою, поважною на підставі наданих доказів та фактів. Прийняти нове рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є старшим сержантом у Національній поліції на посаді помічника чергового ІТТ №5 ГУНП в Донецькій області, учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням від 01.11.2017 серія НОМЕР_1 .

Позивач одружений з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

30.04.2024 позивачем подано рапорт до начальника ГУНП в Донецькій області щодо надання відпустки зі збереженням заробітної плати відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту за 2024 рік з дозволом виїзду до Об`єднаних Арабських Еміратів.

До рапорту додано копії паспортів, віз, свідоцтва про народження дитини та посвідчення УБД. Крім того, лист-пояснення з обґрунтуванням стосовно надання відпустки із дозволом виїзду за межі території України на час її тривалості, а саме:

З метою врегулювання та приведення у відповідність документів моєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зараз тимчасово проживає в ОАЕ, Дубай, сумісно зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, мені необхідно виїхати за кордон України для надання дозволу та згоди на оформлення документів щодо подовження їхнього перебування в зазначеній вище країні або допомогти переїхати в іншу країну. Термін тимчасового виду на проживання закінчується 30.05.2024, після закінчення вони можуть знаходитись на території зазначеної вище країни без візи тільки 30 днів. Я ознайомлений з наказом Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану.

Рапорт позивача не погоджено, т.в. начальника ІТТ № 5, майором поліції ОСОБА_4 та заступником начальника ОСОБА_5 ОСОБА_6 відмовлено в частині надання дозволу на виїзд закордон, генералом ОСОБА_7 заперечено по суті рапорту.

На звернення позивача щодо пояснень причин відмови у наданні дозволу на виїзд за кордон відповідачем надані відповіді від 29.05.2024 № 1зі/40/02-2024, від 31.05.2024 за № 85зі/12/01-2024, 05.06.2024 за № 86зі/12/01-2024, 07.06.2024 за № 2зі/40/02-2024, 14.06.2024 за № 94зі/12/01-2024, відповідно до яких надано роз`яснення щодо заборони виїзду за кордон поліцейським (крім виняткових причин) під час встановлення в країні воєнного стану. Зазначено, що позивач також є військовозобов`язаним та підлягає призову на військову службу, питання щодо бронювання позивача не вирішено. Відповідно до доданих позивачем документів до рапорту про відпустку, не можуть вважатися доказом винятковості причин, оскільки відсутні документи щодо неможливості вирішення питання у консульських установах або здійснити відповідні нотаріальні дії на території України, а також неможливість здійснення переїзду родини до іншої країни без особистої присутності позивача.

Відповідно до наданого позивачем закордонного паспорту ОСОБА_3 Консульством України подовжено термін дії паспорту.

Вважаючи протиправною відмову у наданні дозволу на виїзд за кордон позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Зазначеному кореспондує стаття 1 Закону України Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року № 3857-XII (далі Закон №3857).

Ця стаття також передбачає, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.

Відповідно до ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України Про правовий режим воєнного стану від 12 грудня 2015 року № 389-VIII воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про правовий режим воєнного стану).

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 Про введення воєнного стану в Україні в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який затверджений Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. В подальшому воєнний стан був продовжений Указами Президента України, та діє дотепер.

Пунктом 3 Указу № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені ч. 1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 Про загальну мобілізацію постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Загальний порядок перетину державного кордону України визначений постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України (далі Правила № 57).

Згідно з п. 2 Правил № 57 у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни, крім паспортних документів, повинні мати також підтверджуючі документи.

Відповідно до п.п. 2-6 Правил № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Згідно з п. 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455 (далі Порядок № 1455 в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ мобілізація комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України Про Національну поліцію № 580-VIII від 02.07.2015 (далі Закон № 580-VIII).

Згідно з ч.1 ст. 12 Закону № 580-VIII, поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.

Частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII встановлено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконанням покладених на поліцію повноважень.

Згідно з ст. 60 Закону № 580-VIII відносини, які виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Статтею 17 Закону України Про оборону України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.

Приписами ч. 2 ст.12 Закону України Про Національну безпеку України встановлено, що до складу сектору безпеки і оборони, крім інших органів державної влади, входить Національна поліція України.

Відповідно до положень статті 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь в обороні України, у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

Під час дії воєнного стану поліція особливого призначення в ході відсічі збройної агресії проти України за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, може брати участь в обороні України відповідно до Закону України Про оборону України шляхом безпосереднього ведення бойових дій.

За зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України або розвідувальних органів України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, беруть участь у здійсненні заходів щодо оповіщення військовозобов`язаних та резервістів спільно з представниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також здійснюють адміністративне затримання та доставлення до цих центрів та органів призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, організаційно-правові основи та порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, організацію управління та особливості діяльності поліції в умовах його введення визначено Інструкцією про порядок переведення органів Національної поліції України на посилений варіант службової діяльності, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.12.2015 № 156901, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.01.2016 за № 12/28142.

Як вже зазначалось вище, наказом Національної поліції України від 09.08.2022 № 568 Про деякі питання посиленого варіанту службової діяльності на період дії на території України воєнного стану поліцейським заборонено виїзд за кордон (крім виняткових причин).

Доводи позивача ґрунтуються на тому, що він надав всі необхідні документи для отримання дозволу для виїзду за кордон, оскільки причина виїзду є винятковою, адже має мету захисту прав, свобод та інтересів дитини, а також захисту її здоров`я та життя.

Позивач зазначає, що виняткові причини дозволу виїзду за кордон не визначені Наказом та жодним чинним законодавством України.

Зі змісту документів, наданих позивачем, випливає, що його дочка проживає значний проміжок часу в Об`єднаних Арабських Еміратах (далі-ОАЕ) зі своєю матір`ю й жодного разу позивач не навідував дитину в місці її тимчасового проживання ОАЕ. 01.04.2018 дочка ОСОБА_1 отримала вид на тимчасове проживання в м. Дубай ОАЕ, який закінчився 31.03.2020. При цьому, відповідно до копій закордонного паспорту ОСОБА_1 виїжджав за кордон до Германії з 03.12.2019 до 14.12.2019 та з 23.07.2021 до 07.08.2021, з чого випливає, що для отримання виду для тимчасового проживання дочки в м. Дубай ОАЕ ОСОБА_1 не виїжджав.

Крім цього, надані документи та викладені обставини щодо необхідності виїзду ОСОБА_1 до ОАЕ для оформлення візи дочці, яка наразі мешкає у зазначеній вище країні разом із своєю матір`ю, не можна віднести до виняткових причин, оскільки позивачем не надано обґрунтувань щодо неможливості вирішення даного питання у консульських установах або здійснити відповідні нотаріальні дії на території України.

Також, не обґрунтована позивачем й необхідність його особистої присутності при переїзді дитини із матір`ю (наприклад, тяжка хвороба матері, дочки, обмеженість в транспортуванні тощо) до іншої країни.

За своїм змістом, винятковий такий, що становить виключення із загальних правил, особливий, надзвичайний. Позивачем не наведено достатніх доводів та не надано жодних документів, які б підтверджували, що наведені ним обставини є особливими, надзвичайними, такими, що становлять виняток із загальних правил.

Відповідачем зазначено, що за обставин, зазначених у рапорті на відпустку для виїзду закордон, оскільки ОСОБА_1 є військовозобов`язаною особою, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, процес бронювання якої на період мобілізації та на воєнний час не завершено, керівником Головного управління в межах наданих йому повноважень прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про відмову у наданні позивачеві дозволу для виїзду за кордон.

Позивач підтвердив, що термін дії закордонного паспорту дитини в консульстві України в ОАЕ подовжено без його присутності на підставі наданої нотаріальної довіреності, проте позивачем не надано доказів відмови дружині у продовженні візи в зв`язку з неможливістю виїзду батька.

Обмеження певних категорій громадян у праві виїзду за кордон під час дії воєнного стану певною мірою є втручанням у приватне життя особи в розумінні Європейської конвенції з прав людини. Однак таке втручання в цьому разі прямо передбачено законом і переслідує легітимну мету.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4341/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі № 200/4341/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Геращенко