Справа № 160/24780/24
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), -
13.09.2024 року ОСОБА_1 звернулася через підсистему "Електронний суд" до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 року №Ф-2178-51-13-05/62 та від 12.02.2020 року №Ф-2178-51.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є протиправною та підлягає скасуванню з наступних підстав. Відповідно до трудової книжки, у той період, за який позивачу було нараховано податковий борг, остання була найманим працівником. Наголошує, на тому, що якщо фізична особа-підприємець одночасно є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
20.09.2024 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16.09.2024 року.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 року поновлено пропущений строк звернення до суду та відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 23.10.2024 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва, виданого Дніпропетровською обласною кваліфікаційно - дисциплінарною комісією адвокатури 12.07.1994 за № 0540, має право на заняття адвокатською діяльністю.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 15.02.1997 року по теперішній час перебуває на обліку ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Шевченківська ДПІ (Шевченківський р-н м. Дніпра) та відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України від 08.07.2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є платником єдиного внеску.
- за 2017 року - 8448,00 грн. по строку сплати 02.05.2018 року;
- за 1 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.04.2018 року;
- за 2 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.07.2018 року;
- за 3 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 19.10.2018 року;
- за 4 квартал 2018 року - 2457,18 грн. по строку сплати 21.01.2019 року.
- за 1 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 19.04.2019 року;
- за 2 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 19.07.2019 року;
- за 3 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 21.10.2019 року;
- за 4 квартал 2019 року - 2754,18 грн. по строку сплати 20.01.2020 року.
- за 1 квартал 2020 року - 2078,12 грн. по строку сплати 21.04.2020 року;
- за 2 квартал 2020 року - 1039,06 грн. по строку сплати 20.07.2020 року;
- за 3 квартал 2020 року - 3178,12 грн. по строку сплати 19.10.2020 року;
- за 4 квартал 2020 року - 3300,00 грн. по строку сплати 19.01.2021 року.
Також по ФО ОСОБА_1 в ІКП обліковуються стягнення в межах виконавчого провадження, а саме:
Згідно даних інформаційно-комунікаційної системи «Податковий блок» Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску згідно 5 до Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 14.04.2015 року №435 (із змінами та доповненнями) (далі Порядок №435) за період з 2017 по 2020 роки не надавала.
Звітність по єдиному внеску згідно інструкції щодо заповнення декларації про майновий стан та доходи надається відповідно до затвердженої Наказом Міністерства фінансів України 02 жовтня 2015 року № 859 (зі змінами та доповненнями) відповідно до пункту 179.9 статті 179 розділу IV Податкового кодексу України (далі - Кодекс) та пункту 4 частини другої статті 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", та додаток відомості про суми нарахованого єдиного внеску фізичних осіб - підприємців (крім осіб, які обрали спрощену систему оподаткування), осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, членів фермерських господарств, осіб, які беруть участь у добровільному страхуванні ФО ОСОБА_1 за 2017-2020 роки не надавала.
На підставі цих даних податковим органом сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 року №Ф2178-51/62 у сумі 29 293,44 грн, яка надіслана на адресу платника, а саме АДРЕСА_1 , рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Поштове відправлення вимоги повернулось з відміткою Укрпошти «За закінченням терміну зберігання».
Після процедури узгодження для примусового стягнення боргу, ГУ ДПС по ОСОБА_1 сформовано та заявлено до Першого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Шевченківському та Центральному районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) узгоджену вимогу від 12.02.2020 року № Ф-2178-51/62У на суму 29 293,44 гривень.
Станом на 07.10.2024 року виконавче провадження № 70495525 від 21.12.2022 року відкрите.
У зв`язку з тим, що сума заборгованості зросла за рахунок щоквартальних нарахувань, станом на 31.01.2021 року у платника обліковувалась заборгованість по єдиному соціальному внеску (КБК 71040000) у загальній сумі 38 888,74 грн.
Через наявність заборгованості, сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.02.2021 року № Ф-2178-51-13-05/62.
Після процедури узгодження для примусового стягнення боргу, ГУ ДПС по ОСОБА_1 сформовано та заявлено до Першого Правобережного ВДВС узгоджену вимогу від 09.02.2021 року № Ф-2178-51-13-05/62У у сумі 9 595,30 грн.
На підставі поданої заяви, Першим Правобережним ВДВС відкрито виконавче провадження № 65824646 від 17.06.2021 року, яке станом на 07.10.2024 року завершено.
Не погодившись із зазначеними нарахуваннями, позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
За визначенням підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем (за виключенням випадку, передбаченого пунктом 65.9 статті 65 цього Кодексу) та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, за умов, якщо така особа не є найманим працівником та не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З 01 січня 2018 року набули чинності зміни до Закону №2464 внесені Законом України від 03 жовтня 2018 року № 2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі Закон № 2148), зокрема в частині термінів сплати єдиного внеску фізичними особами підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, особами, які провадять незалежну професійну діяльність та членами фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.
Отже, сума мінімального страхового внеску становить:
- за місяць у 2017 році 704,00 грн., так як відповідно до Закону України 21 грудня 2016 року № 1801-VIII «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3200,00 грн. (3 200 х 22 відсотки);
- за місяць у 2018 році 819,06 грн., так як відповідно до Закону України 07 грудня 2018 року № 2246-VIII «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн. (3 723 х 22 відсотки);
- за місяць у 2019 році 918,06 грн., так як відповідно до Закону України 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,00 грн. (4173 х 22 відсотки);
- за місяць у 2020 році 1039,06 грн. (4723 х 22 відсотки, з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року) та 1100,00 грн. (5000 х 22 відсотки, з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року) так як відповідно до Закону України 14 листопада 2019 року № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір мінімальної заробітної плати складає 4723,00 грн. з 01.01.2020 року по 31.08.2020 року, та 5000,00 грн. з 01.09.2020 року по 31.12.2020 року.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Пунктом третім частини першої статті 1 Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Приписами частини першої статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Разом з тим, відповідно до пункту першого частини першої статті 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно пункту 1 частини першої статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.
На підставі вищевикладеного можна зробити висновок, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (пункт 1 частини третьої статті 31 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).
Частинами п`ятою та шостою статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.
Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (частина перша статті 17 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Аналіз вказаних положень законодавства дає підстави дійти висновку про те, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску є провадження такою особою (у цьому випадку) незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. При цьому, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є свідченням здійснення особою адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу (вказані висновки щодо застосування норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 05.11.2018 року у справі № 820/1538/17, від 18.11.2021 року у справі № 520/6094/19, від 04.10.2022 року у справі № 440/4316/18 та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи).
Суд враховує, що згідно з копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 08.10.1985 року, остання з 1992 року по 2018 рік червень місяць включно позивач працювала за трудовими контрактами в Національній Металургійній Академії України на посаді старшого викладача. З 01.08.2019 року та по теперішній час позивач працює в регіональній філії «Придніпровська залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді головного юриста Юридичної служби філії.
Тобто у вказані періоди позивач була застрахованою особою, і єдиний внесок за неї в період нарахування ЄСВ, нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право провадити адвокатську діяльність, зокрема у періоди, коли вона була найманим працівником, а не самозайнятою особою.
Так, відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу з Державного реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за ОСОБА_1 сплачувались страхові внески у період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2019 року по 31.12.2020 року (в межах спірного періоду) у розмірі не менше мінімального страхового внеску.
Вищезазначеними відомостями підтверджено сплату страхувальником його роботодавцем ЄСВ за застраховану особу (позивача) у період з 01.01.2017 року по 30.06.2018 року та з 01.08.2019 року по 31.12.2020 року.
За таких обставин відповідач дійшов помилкового висновку про наявність у позивача обов`язку сплати за ЄСВ за вказаний період за себе як фізичної особи-підприємця, яка фактично не здійснює господарську діяльність (факт відсутності у платника податку доходів та неподання ним звітності відповідачем не заперечується).
Верховний Суд у постанові від 19.02.2019 року по справі № 818/1117/16 вказав, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну існування податкового боргу з моменту його утворення до моменту, зокрема, його повного погашення за всіма видами податків і зборів.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду та подання заяви про забезпечення позову в розмірі 1695,68 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви та заяви про забезпечення позову до суду підлягає стягненню з Головного управління ДПС в Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань в сумі 1491,16 грн.
Відповідно до частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 12.02.2020 року №Ф-2178-51.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна