Справа № 380/26687/23
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26687/23 пров. № А/857/22238/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Обрізка І.М.,

Судової-Хомюк Н.М.,

секретаря судового засідання Нор А.Т.,

розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Сидор Н.Т.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м.Львів о 16 год. 17 хв. 08 серпня 2024 року, повне судове рішення складено 19 серпня 2024 року, у справі № 380/26687/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

14.11.2023 ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, просила:

- визнати протиправним та скасувати пункт 1 наказу ГУНП у Львівській області від 18.10.2023 №3707 «Про застосування дисциплінарних стягнень до дізнавача ВД ГУНП» в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП у Львівській області №478 о/с від 24.10.2023 «Про особовий склад» про звільнення ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в поліції за пункту 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);

- поновити ОСОБА_1 з 25.10.2023 на посаді дізнавача відділу дізнання Головного управління Національної поліції у Львівській області, стягнувши з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року позов задоволено.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у ході службового розслідування не було вжито заходів по отриманню консультацій спеціалістів, що володіють знаннями токсикології, а саме хімічних властивостей «ізопропанолу», хоча такий спосіб збирання та перевірки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського передбачений абз. 5 п. 7 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2018 № 893. Суд першої інстанції вказав, що дисциплінарна комісія не повно з`ясувала всі обставини службового розслідування та помилково ототожнила етанол із ізопропанолом та як наслідок дійшла передчасного висновку, що позивачка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що у свою чергу стало підставою до протиправного застосування до позивачки дисциплінарного стягнення звільнення зі служби в поліції. Суд першої інстанції дійшов висновку, що п. 1 оскаржуваного наказу ГУНП у Львівській області від 18.10.2023 №3707 в частині застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, що визначені ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню, що має наслідком поновлення позивача на посаді дізнавача відділу дізнання Головного управління Національної поліції у Львівській області з 25.10.2023 та в виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Львівській області подало апеляційну скаргу, просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року та в задоволені позову відмовити. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ізопропонол входить до ПЕРЕЛІКУ денатуруючих добавок для денатурації спирту етилового, призначеного для використання на митній території України. Скаржник вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги пояснення свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які надали інформацію, що під час службової діяльності зустрічались випадки вживання ізопропонолу особами, під час проходження освідування на стан алкогольного чи іншого сп`яніння у медичному закладі, які вживали фальсифікований алкоголь, до складу якого входив ізопропонол. Скаржник зазначає, що судом не взято до уваги закриття кримінального провадження № 0001898 від 05.12.2023 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст. 325 КК України у зв`язку із відсутності складу злочину, відкритого за заявою ОСОБА_1 від 31.10.2023 щодо потрапляння в її організм ізопропонолу. Скаржник вказує, що в направленні на токсикологічне дослідження від 18.09.2023 зазначено, що «ліків та інш., тютюнопаління (за останні три доби) не вживала». Скаржник зазначає також, що позивач мала змогу повідомити керівництву ВД ГУНП у Львівській області про незадовільний стан свого здоров`я і ймовірний нещасний випадок, відповідно це було б належною підставою для проведення спеціального розслідування за фактом нещасного випадку пов`язаного з отруєнням. Скаржник зауважує, що нетипова поведінка позивачки полягала у виявленні в неї ознак стану алкогольного сп`яніння, а не в існуванні підстав підозрювати в неї наявність психічних розладів та поведінкових розладів, обумовлених уживанням психоактивних речовин тощо. Скаржник вбачає абсолютну відсутність розуміння позивачкою важливості неухильного дотримання положень правил та норм Закону України «Про Національну поліцію», Дисциплінарного статуту Національної поліції України, що робить неможливим подальше проходження нею служби в органах поліції, зважаючи на перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується поясненнями осіб, відеозаписом та матеріалами службового розслідування в комплексі. Скаржник зазначає, що встановлені в ході службового розслідування обставини дисциплінарного проступку, вчиненого позивачкою, свідчать про відсутність у неї високої свідомості та недотримання нею вимог чинного законодавства, нормативних актів, що регламентують діяльність Національної поліції України, порушення норм професійної етики поліцейських, що призвело до приниження авторитету поліції.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, вказавши, що скеровуючи 18.09.2023 позивача на медичний огляд, від проходження якого позивач не відмовлялась, керівник позивача не розглядав жодного іншого стану сп`яніння, (тим паче отруєння) окрім алкогольного, чому дано оцінку судовим рішенням. Зазначає, що основною відмінністю між алкоголами і ізопропанолом є їх хімічна структура і призначення. Алкоголи включають речовини, придатні для споживання людиною, такі як етанол, тоді як ізопропанол є хімічною речовиною з іншими властивостями і застосуваннями, і вони не призначені для вживання в їжу.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, представник позивач щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи встановлено, що 19 січня 2023 року до ГУНП у Львівській області надійшов рапорт начальника відділу дізнання ГУНП у Львівській області підполковника поліції ОСОБА_2 про можливе порушення службової дисципліни дізнавачем відділу дізнання ГУНП у Львівській області (далі ВД ГУНП у Львівській області) капітаном поліції ОСОБА_1 .

Згідно з інформації, викладеній у рапорті: « 18.09.2023 о 14:05 спільно із заступником начальника відділу дізнання ГУНП у Львівській області майором поліції ОСОБА_3 виявлено, що дізнавач відділу дізнання ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_1 перебуває на робочому місці з ознаками алкогольного сп`яніння. У зв`язку з цим, керівництвом ВД ГУНП у Львівській області за даним фактом було повідомлено працівників УГІ ГУНП у Львівській області». В подальшому, після прибуття у приміщення ВД ГУНП у Львівській області мобільної групи УГІ ГУНП у Львівській області у складі старшого інспектора ВП УГІ ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_4 та старшого інспектора ВП УГІ ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції Попкова В.В., у зв`язку із виявленням у дізнавача ВД ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів, виражене тремтіння пальців рук, зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, тобто поведінки, що не відповідає обстановці, останній у присутності підполковника поліції начальника ВД ГУНП у Львівській області ОСОБА_2 та заступника начальника ВД ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер», однак ОСОБА_1 в категоричній формі відмовилась, внаслідок чого було складено акт про відмову від проходження тесту (огляду) за допомогою газоаналізатора «Драгер» у зв`язку із підозрою в перебуванні у стані алкогольного сп`яніння та/або іншого сп`яніння. У подальшому, капітана поліції ОСОБА_1 скеровано на освідування (огляд) до медичного закладу з метою встановлення алкогольного сп`яніння (№ 2427/25-2023 від 18.09.2023). У медичному закладі КНП КОЦ « 1 територіальне медичне об`єднання м. Львова», капітан поліції ОСОБА_1 добровільно здала кров на етанол, а також було проведено огляд останньої відповідними лікарями, про що складено консультаційний висновок спеціаліста. Відповідно до результату токсикологічного дослідження № 5281 від 19.09.2023, вміст алкоголю в крові становив 1.92 г/л % (ізопропанол).»

Наказом ГУНП у Львівській області № 3308 від 19.19.2023 за фактом можливого порушення службової дисципліни зі сторони окремих працівників відділу дізнання ГУНП у Львівській області призначено службове розслідування у формі письмового провадження.

Під час службового розслідування дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що відомості, які стали підставою для призначення та проведення службового розслідування слід вважати такими, що знайшли своє підтвердження.

10.10.2023 затверджено Висновок службового розслідування за фактом грубого порушення зі сторони окремих працівників ГУНП у Львівській області.

Наказом ГУНП у Львівській області від 18.10.2023 № 3707 «Про застосування дисциплінарного стягнення до дізнавача ВД ГУНП за грубе порушення службової дисципліни, основних обов`язків поліцейського, передбачених пунктом 2 частини першої статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 4, 5, 14 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII та підпункту 1.7 пункту 1 наказу ГУНП у Львівській області від 27.04.2023 № 1470 «Про покращення службової дисципліни та забезпечення належного інформування», на підставі п. 7 ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, застосувати до дізнавача відділу дізнання ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення звільнення із служби в поліції.

Наказом № 478 о/с від 24.10.2023 ОСОБА_1 звільнено зі служби з поліції відповідно до Закону «Про Національну поліцію» за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України).

Не погоджуючись з вказаними наказами, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 №580-VIII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон № 580-VIII), відповідно до частини 1 статті 59 якого служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Пунктом 2 частин 1 статті 18 Закону №580-VIII встановлено, що поліцейський зобов`язаний професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Згідно із статтею 19 Закону № 580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову, матеріальну та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Відповідно до пункту 6 частини1 статті 77 Закону №580-VIII Поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Згідно з частиною 2 статті 19 Закону №580-VIII підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут) відповідно до статті 1 якого службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема: безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння.

Відповідно до статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом. За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).

Статтею 13 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що підставою для проведення службового розслідування став рапорт начальника відділу дізнання ГУНП У Львівській області підполковника поліції ОСОБА_2 від 19.09.2023 про можливе порушення службової дисципліни позивачем, що виразилось у перебуванні останньої на службі в стані алкогольного сп`яніння.

Позивач щодо підстав проведення службового розслідування не оскаржує, однак зазначає, що всупереч встановленій процедурі (паралельно з службовим розслідуванням) не призначено спеціальне розслідування за фактом нещасного випадку пов`язаного з отруєнням.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до пункту 5 Розділу І Порядку розслідування та ведення обліку нещасних випадків, що сталися з поліцейськими, затвердженого Наказ Міністерства внутрішніх справ України від 05 жовтня 2020 року № 705, спеціальне розслідування проводиться в разі: нещасного випадку із смертельним наслідком; групового нещасного випадку; гострого професійного захворювання (отруєння), що призвело до тяжких чи смертельних наслідків; нещасних випадків, факт настання яких установлено в судовому порядку; нещасних випадків, що спричинили тяжкі наслідки, у тому числі з можливою інвалідністю потерпілого поліцейського; зникнення поліцейського під час виконання службових обов`язків.

Відповідно до пункту 3 розділу І вказаного Порядку, нещасний випадок - отримання поліцейським під час проходження служби в поліції травми, тілесних ушкоджень, гострого професійного захворювання (отруєння) та інших отруєнь, сонячного або теплового удару, опіку, обмороження, а також у разі утоплення, самогубства, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, одержання інших ушкоджень внаслідок аварії, пожежі, стихійного лиха (землетрус, зсув, повінь, ураган тощо), контакту з представниками тваринного та рослинного світу, які призвели до втрати працездатності на один день чи більше або смерті, а також зникнення поліцейського.

З врахуванням вказаних норм, виходячи з наведеного розуміння «нещасний випадок», суд апеляційної інстанції погоджується з твердженням відповідача, що в межах спірних правовідносинах не було підстав призначати спеціальне розслідування за фактом нещасного випадку пов`язаного з отруєнням.

Щодо виявленого в крові позивача 1,92 г/л % ізопропанолу згідно з результатом токсикологічного дослідження №5281 від 19.09.2023, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що у висновку службового розслідування на сторінці 10 зазначено: «… У медичному закладі ВП «Лікарня Святого Пантелеймона» в ОСОБА_1 було відібрано кров на етанол, результат дослідження становив 1,92 г/л (ізопропанол), що свідчить про те, що 18.09.2023 ОСОБА_1 перебувала на службі в стані алкогольного сп`яніння.»

Водночас, як це слушно зауважив суд першої інстанції, згідно з фармацевтичної енциклопедії України (https://www.pharmencyclopedia.com.ua/article/606/spirt-izopropilovij), спирт ізопропіловий (ДФУ), Alcohol isopropylicus (PhEur), Isopropyl alcohol (BP, USP), Isopropanol (JP), Propan-2-ol (CAS № 67-63-0); син.: Dimethyl carbinol; IPA; isopropanol; petrohol; 2-propanol; sec-propyl alcohol. С.і. безбарвна, летка, легкозаймиста рідина з характерним спиртовим запахом, що нагадує суміш етанолу та ацетону, із трохи гіркуватим смаком. Використовується в фармацевтичних препаратах і косметології, у першу чергу як розчинник. Не рекомендується для перорального застосування через свою токсичність.

Відповідно до Настанови 00888. Отруєння, спричиненні речовинами, які викликають сп`яніння (алкоголь, наркотичні речовини) в розділі «Отруєння ізопропанолом» зазначено, що ізопропанол входить до складу карбюраторної рідини і розчинів антифризу. Ефект сп`яніння більш виражений і тривалий, ніж при отруєнні етанолом. Лікування і спостереження такі самі, як і при отруєнні етанолом.

Ізопропіловий спирт відносять до категорії помірно небезпечних речовин. При вдиханні парів, що перевищують гранично допустиму концентрацію (10 мг/м3) можливе отруєння. Отруєння ізопропанолом є найважчим алкогольним отруєнням і несе в собі найгірший прогноз.

Ізопропанол використовується, зокрема як розчинник та не застосовується для перорального застосування через його токсичність, відповідно не може бути складовою алкогольних напоїв та/або інших продуктів споживання людиною, та як наслідок викликати алкогольне сп`яніння. Натомість етанол є активною складовою алкогольних напоїв, при споживанні яких викликає алкогольне сп`яніння.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що дисциплінарна комісія ототожнюючи ізопропанол із етанолом, дійшла помилкового висновку про перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння, оскільки така речовина на відміну від етанолу, який є складовою алкогольних напоїв і викликає алкогольне сп`яніння, алкогольного сп`яніння викликати не може в силу своїх хімічних властивостей.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок №893), пунктом 4 розділу V якого визначено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 7 розділу V Порядку №893 збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом, зокрема отримання консультацій спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.

Таким чином, скаржник у ході службового розслідування не вжив заходів по отриманню консультацій спеціалістів, що володіють знаннями токсикології, а саме хімічних властивостей «ізопропанолу», тому не повно з`ясував всі обставини службового розслідування та помилково ототожнив етанол із ізопропанолом та як наслідок дійшов помилкового висновку, що позивачка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, що у свою чергу стало підставою протиправного застосування до позивачки дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.07.2021 у справі №580/1954/20 акцентував увагу, що саме лише відтворення у висновку службового розслідування фабули певного правопорушення не є достатнім для того, щоб вважати такий висновок обґрунтованим, як і ухвалене на підставі нього рішення. Обставини подій, що стали підставою для призначення службового розслідування мають бути підтверджені й оцінені в сукупності з іншими зібраними під час службового розслідування доказами.

Водночас статтею 29 Дисциплінарного статуту визначено особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану, а саме встановлено, що у разі встановлення за результатами службового розслідування в діях поліцейського дисциплінарного проступку видається письмовий наказ про застосування до нього одного з видів дисциплінарного стягнення з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Дисциплінарні стягнення застосовуються в порядку зростання від менш суворого, яким є зауваження, до більш суворого - звільнення зі служби в поліції.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що підставою для застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення є порушення поліцейським службової дисципліни, невиконання або неналежне виконання обов`язків поліцейського, порушення обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських. Обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Водночас реалізація таких повноважень здійснюється суб`єктом накладення дисциплінарного стягнення з певними обмеженнями. Приймаючи рішення про обрання конкретного виду дисциплінарного стягнення, суб`єкт його накладення повинен врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню поведінку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків тощо.

Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна полягати насамперед в тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією України та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування до неї дисциплінарного стягнення та чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим діянням.

В аспекті спірних правовідносин необхідно зазначити, що для вирішення питання про правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, що є крайнім заходом дисциплінарного впливу, необхідним є з`ясування його співмірності характеру, обставинам та наслідкам вчиненого проступку, а також і те, чи проступок мав місце загалом.

Отже суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б вказували на протиправність дій чи бездіяльності позивача, тяжкість проступку, не наведено, яку шкоду заподіяно позивачем, не зазначено чи враховувалося та досліджувалося відповідачем попередня поведінка позивача, його ставлення до виконання службових обов`язків, рівень його кваліфікації, тощо, як і не надано належних доказів на підтвердження висновку щодо порушення ряду вимог нормативно правових актів, особистої недисциплінованості та повного ігнорування вимог чинного законодавства, що в свою чергу призвело до порушення вимог службової дисципліни.

Так, розслідування випадків можливого вчинення поліцейським дисциплінарних правопорушень, що тягнуть за собою накладення такого виду дисциплінарного стягнення як «звільнення з посади», мають розслідуватися повно, всебічно та неупереджено і обов`язково з дотриманням високих стандартів доказування, притаманних, зокрема, кримінальному провадженню, а саме: поза розумним сумнівом (beyond a reasonabledoubt) оскільки можливими наслідками є обмеження основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з посади є надзвичайно суворим видом стягнення і повинно застосовуватися зважено та у виключних випадках, проте дисциплінарною комісією у висновку не наведено підстав, що свідчити про тяжкість дисциплінарного проступку, які відповідають такому суворому виду дисциплінарного стягнення як звільнення з посади, враховуючи і відсутність обставин, що можуть обтяжити відповідальність.

Також дисциплінарною комісією не враховано і ту обставину, що позивач є одинокою матір`ю, на вихованні якої є четверо неповнолітніх дітей, неодноразово заохочувалась, зокрема 04.07.2022 за високі показники у службовій діяльності та з нагоди Дня НПУ нагороджена Почесною грамотою.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що службове розслідування відносно позивача проведено не повно та не об`єктивно, без з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, без встановлення дійсних причин і умов його вчинення, а також за відсутності належних доказів встановлення вини позивача, належно задокументованих та підтверджених фактів вчинення позивачем дій, які дискредитують звання поліцейського й негативно впливають на рівень авторитету та довіри до органів НПУ з боку суспільства, що суперечить приписам частини другої статті 14 Дисциплінарного статуту.

До того ж, в адміністративному судочинстві діє презумпція винуватості суб`єкта владних повноважень, згідно з якою на останнього покладається обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності. Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду від 02.12.2020 у справі № 420/5368/18.

З огляду на встановлені у справі обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те що доводи про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушення службової дисципліни є такими, що не знайшли свого підтвердження як під час дисциплінарного провадження, так і під час розгляду справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Частиною 2 статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача, захист якого гарантований частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод.

Нарахована судом першої інстанції сума середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 25.10.2023 по 08.08.2024 учасниками справи не оскаржується, скаржником в апеляційній скарзі під сумнів не ставиться.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

В силу приписів статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Встановивши недоведеність вчинення позивачем дисциплінарного проступку, висновки суду першої інстанції про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення та про звільнення позивача з посади у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення та поновлення на займаній посаді з виплатою йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який визначений у відповідності до законодавчих приписів, є належним способом захисту порушених прав позивача.

Інші доводи, на які посилався апелянт, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, та наведених висновків суду не спростовують.

Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 229, 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року у справі №380/26687/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 22.11.2024 згідно ч.3 ст.321 КАС України.