Справа № 520/7041/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

25 листопада 2024 р. Справа № 520/7041/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року у справі за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БЕСТДІЛ» до Чернігівської митниці про визнання протиправними та скасування рішення, картки відмови,-

ВСТАНОВИВ:

18.03.2024 позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «БЕСТДІЛ» (далі ТОВ «БЕСТДІЛ», підприємство) звернувся до суду з позовною заявою до Чернігівської митниці (далі митний орган), в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000002 від 03.01.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що митний орган безпідставно поставив під сумнів весь поданий для митного оформлення пакет документів і необґрунтовано витребував додаткові документи, оскільки митним органом не доведено обставин, які б свідчили про існування у митного органу достатніх підстав для виникнення обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначення декларантом числового значення митної вартості імпортованого товару.

Посилається на те, що митний орган в рішенні про коригування митної вартості зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали сумніви, причини не можливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Зазначає, що подані позивачем до митного оформлення документи містять достатні відомості про складові митної вартості товару, дають можливість пересвідчитись у правильності задекларованої митної вартості товару, а тому рішення та картка відмови є протиправними та підлягають скасуванню.

Вказує, що за умовами поставки CPT Kharkiv, Ukraine витрати на транспортування, навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, пов`язані з його транспортуванням до місця призначення (Україна) покладаються на продавця та вже включені в ціну товару, а отже відповідно до п. 6 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України (далі МК України) додавати такі витрати не потрібно.

Посилається на те, що витребування додаткових документів можливе лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. При цьому, сумніви митного органу є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Позивач просив суд провести розподіл судових витрат у справі, стягнувши на його користь з відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та витрати зі сплати судового збору.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що оскаржуване позивачем рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 є таким, що винесено в межах чинного законодавства України, а тому не підлягає скасуванню.

Зазначає, що під час проведення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, заявлених до митного оформлення за вказаною митною декларацією встановлено, що документи, подані для підтвердження заявленої вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена чи підлягає сплаті за ці товари, що виявилось у наступному.

Посилається на те, що дослідивши митні декларації та документи надані для митного оформлення, можна дійти висновку, що Позивачем не підтверджено заявлену митну вартість, оскільки вони містять розбіжності та не містять усіх числових значень складових митної вартості у зв`язку з наступним:

- наявні розбіжності у інвойсі, CMR та контракті від 06.04.2020 № NTL2020-0607 вказують на наявність додаткових витрат на перевезення та розвантажувально - навантажувальні роботи в порту Гданськ (Польща), але жодними документами позивачем не надано підтвердження того, що ці витрати включені у вартість. Окрім того, в статті 7 контракту зазначається, що продавець приймає товар в порту призначення, а портом призначення за коносаментом є Гданськ (Польща).Тобто у наданих документах відсутнє підтвердження понесених витрат відносно доставки товару до місця призначення - Харків (Україна);

- надання митних декларацій Т1, які є транзитними, не дають повну інформацію про товар та вартість товару, саме декларація країни відправлення могла б підтвердити умови поставки та вартість товару, які безпосередньо впливають на митну вартість товару. Тобто позивач мав надати запитувану митницею митну декларацію країни відправлення з усіма необхідними даними, заповнення яких передбачене формою декларації, та які дають повну інформацію про понесені витрати;

- відсутність інформації в коносаменті стосовно перевізника не дає повного заповнення бланку коносаменту всіма необхідними даними, підтвердження дійсної доставки перевізником товару, та чи дійсно був саме цей перевізник та чи приймав він учать у перевезенні товару.

Крім того, відповідач зазначив, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу адвоката не є виправданими та співмірними, а тому заперечує щодо такого стягнення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21.06.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ТОВ «БЕСТДІЛ».

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000002 від 03.01.2024.

За рахунок бюджетних асигнувань Чернігівської митниці на користь ТОВ «БЕСТДІЛ» стягнуто витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 863.18 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000.00 грн 00 копійок.

Судове рішення вмотивовано тим, що надані позивачем як до суду, так і до митного органу документи на підтвердження митної вартості товару, відповідно до ч. 2 ст. 53 МК України, у повній мірі підтверджують митну вартість товару, підлягають обчисленню та містять всі реквізити, які ідентифікували ввезений товар, у зв`язку з чим оскаржувані рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 є необґрунтованим та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки, саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування сформованої Чернігівською митницею картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102020/2024/000002 від 03.01.2024.

Також, суд першої інстанції спираючись на досліджені докази, а також беручи до уваги принцип обґрунтованості та пропорційності розміру витрат на сплату послуг адвоката (правничу допомогу) до предмета спору, складності справи, суд прийшов до висновку, що обґрунтованою сумою для відшкодування витрат на правничу допомогу в цій справі є 15 000.00 грн.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі Чернігівська митниця, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «БЕСТДІЛ» - адвокат Бідна О.І., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні підставам звернення до суду, викладеними у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що 06.04.2020 між ТОВ «БЕСТДІЛ» та NOVINO TRADING LIMITED (Китай) укладено Контракт № NTL2020-0607 (т. 1 а.с. 60-71).

Відповідно до п. 1 Контракту № NTL2020-0607 постачальник за цим контрактом зобов`язується поставити покупцеві товари в асортименті (далі - Товар). Покупець зобов`язується сплатити товар згідно з умовами цього контракту. Постачальник гарантує, що товар належить йому на праві власності, його не закладено, не заарештовано, він не є предметом позовів третіх осіб.

Відповідно до п. 2 Контракту № NTL2020-0607 загальна кількість та асортимент товару, що поставляється, складається з товарних партій, кількість яких визначається в рахунку фактури на кожну поставку.

Відповідно до п. 3 Контракту № NTL2020-0607 постачання товару за цим контрактом здійснюється в повній відповідності до «ІНКОТЕРМС-2010». Умови поставки визначаються та узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та зазначаються у рахунку-фактурі. Постачальник зобов`язаний завантажити товар на борт судна у порту завантаження у встановлену дату або в межах узгодженого терміну.

Відповідно до п. 4 Контракту № NTL2020-0607 ціна за одиницю товару погоджується встановлюється у рахунку-фактурі на кожну окрему партію товару до цього договору. Загальна сума контракту визначається загальною сумою товару, поставленого за контрактом. Валютою контракту та платежів є долар США.

Відповідно до п. 5 Контракту № NTL2020-0607 оплата товару здійснюється банківським перерахуванням на рахунок постачальника, зазначеного у цьому контракті. Сторони домовилися, що оплата за товар провадиться, як правило, на умовах відстрочення платежу - три місяці з моменту поставки (митного очищення). Стовідсоткова попередня оплата можлива на розсуд покупця. Лише факт надходження коштів у рахунок постачальника є підтвердженням оплати.

Відповідно до п. 7 Контракту № NTL2020-0607 передача (приймання здавання) товару здійснюється в порту призначення, узгодженому сторонами, за кількістю та якістю.

Покупець здійснює прийом отриманого постачальника товару: за якістю, шляхом огляду упаковки на наявність ушкоджень; за кількістю, на відповідність реально поставленого товару кількості, зазначеній у товаросупровідних документах.

Відповідно до п. 8 Контракту № NTL2020-0607 товар поставляється в експортній упаковці відповідно до кожного виду товару та стандарту країни постачальника.

Упаковка повинна відповідати стандартам або технічним умовам та забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, збереження товару під час транспортування з урахуванням перевалок. Вартість тари та/або упаковки включена у вартість товару.

30.10.2023 між ТОВ «БЕСТДІЛ» та NOVINO TRADING LIMITED (Китай) укладено Додаткову угоду до Контракту № NTL2020-0607 (т. 1. а.с. 74).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди до Контракту № NTL2020-0607 сторони домовились доповнити статтю 3 контракту наступним абзацем : «Вантажовідправниками по даному контракту окрім постачальника також можуть бути : SHAOXING ROUYI TEXTILE CO, LTD.

02.01.2024 позивачем до Чернігівської митниці подано митну декларацію № 24UA16U6 щодо оформлення:

- товар № 1 за кодом згідно УКТЗЕД «Текстильний матеріал комбінований, який складається з тканини, з однієї поверхні якого є поліуретанове покриття. Виготовлена з синтетичних комплексних поліефірних ниток на 100 %. Загальна максимальна і мінімальна ширина 150 (+/-5) см, загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами 145 (+/-5)см: Fabric PU/AF 83.00м. Поверхнева щільність складає 920 (+/-10) г/м2 Fabric PU 30 470.00м. Поверхнева щільність складає 80 (+/-10) г/м2. Виробник NOVINO TRADING LTD. Торговельна марка: немає даних. Країна виробництва CN»;

- товар № 2 за кодом згідно УКТЗЕД «Тканини бавовняні з вмістом бавовни 65 мас.%, змішані із синтетичними волокнами, фарбована, полотняного переплетення. Загальна максимальна і мінімальна ширина 150 (+/-5) см, загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами 145 (+/-5) см. Поверхнева щільність складає 230 (+/-10) г/м2: Fabric #1 16 050.00 м. Виробник NOVINO TRADING LTD. Торговельна марка: GrandTextile. Країна виробництва CN»;

- товар № 3 за кодом згідно УКТЗЕД «Трикотажне полотно поперечно в`язане, виготовлено з синтетичних волокон 100% поліестер, пофарбована в різні кольори: Fabric #2 5 909.00 м. Fabric THE NEW POLO COOL PASS»;

- товар № 4 за кодом згідно УКТЗЕД «Частини до застібок блискавок, з пластмаси: Zipper 5 000.00 м. Виробник NOVINO TRADING LTD. Торговельна марка: FASTEX. Країна виробництва CN»;

- товар № 5 за кодом згідно УКТЗЕД «Застібки-блискавки з пластмасовими зубчиками: Zipper 28 000 шт. (10700 м). Виробник NOVINO TRADING LTD. Торговельна марка: FASTEX. Країна виробництва CN».

- товар № 6 за кодом згідно УКТЗЕД «Частини до застібок блискавок, з недорогоцінних металів: Puller 401 000 шт. Виробник NOVINO TRADING LTD. Торговельна марка: FASTEX. Країна виробництва CN».

При поданні ЕМД позивачем було надано наступні документи: (перелік наведений в картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від № UА 102020/2024/000002) (т. 1 а.с. 228-230) :

- Пакувальний лист (Packing list) № б/н від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 20);

- Рахунок-фактура (iнвойс) (Commercial invoice) № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 21);

- Коносамент (Bill of lading) № UTRUST23101457ABCDEFG від 30.10.2023 (т. 1 а.с. 22);

- Автотранспортна накладна (Road consignment note) № 1361 від 20.12.2023 (т.1 а.с. 23);

- Декларація (Dispatch note model T1) № 23PL322080NS6CRI10 від 19.12.2023 (т. 1 а.с. 24-26);

- Декларацiя про походження товару (Declaration of origin) № NTLBEST20231023 від 23.10.2023;

- Висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № Б-25/12/23/05 від 25.12.2023 (т. 1 а.с. 27-57);

- Розрахунок ціни (калькуляція) № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 58-59);

- Зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № NTL2020-0607 від 06.04.2020 (т. 1 а.с. 60-71);

- Додаткова угода № б/н від 31.12.2021 до Контракту № NTL2020-0607 від 06.04.2020 (т. 1 а.с. 72);

- Додаткова угода № б/н від 17.07.2023 до Контракту № NTL2020-0607 від 06.04.2020 (т. 1 а.с. 73);

- Додаткова угода № б/н від 30.10.2023 до Контракту № NTL2020-0607 від 06.04.2020 (т. 1 а.с. 74);

- Договір про надання послуг митного брокера № 10/06-20 від 10.06.2020 (т. 1 а.с. 76-78);

- Видаткова накладна № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 79-80);

- Відвантажувальна специфікація № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 82-83);

- Комерційна пропозиція № NTL20200327 від 27.03.2020 (т. 1 а.с. 83-84);

- Лист № 12/18-5 від 18.12.2023 з інформацією від ТОВ «БЕСТДІЛ», що страхування вантажу не здійснювалося (т. 1 а.с. 85);

- Лист № 12/18-6 від 18.12.2023 з інформацією від ТОВ «БЕСТДІЛ», що вантаж не підлягає ліцензуванню (т.1 а.с. 86);

- Лист № NTLBEST20231023/1 від 23.10.2023 з інформацією від постачальника, що ніяких платежів від третіх осіб отримано не було (т. 1 а.с. 87-88);

- Лист № NTLBEST20231023/2 від 23.10.2023 з інформацією від постачальника, що страхування вантажу не здійснювалося (т. 1 а.с. 89-90);

- Лист № NTLBEST20231023/3 від 23.10.2023 з інформацією від постачальника, що ліцензування товару не передбачено (т. 1 а.с. 91-95);

- Лист №NTLBEST20231023/4 від 23.10.2023 з інформацією від постачальника, що посередницькі послуги не залучалися (т. 1 а.с. 93-94);

- Лист № NTLBEST20231023/5 від 23.10.2023 з інформацією від постачальника, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару (т. 1 а.с. 95-96);

- Прейскурант (прайс-лист) № NTLBEST20230828/027 від 28.08.2023 (т. 1 а.с. 97-98);

- Якісний опис № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 (т. 1 а.с. 99-100).

02.01.2024 ТОВ «БЕСТДІЛ», було отримано електронне повідомлення (запит) митного органу (т. 1 а.с. 101) в якому керуючись ч. 3 ст. 53, п. 2 ч. 5 статі 54 МК України митний орган витребував у декларанта додаткові документи: копію митної декларації країни відправлення; виписка з бухгалтерської документації (прибуткові-вибуткові накладні за попередні поставки).

02.01.2024 ТОВ «БЕСТДІЛ» надіслано лист № 02/01/2024-1, № 02/01/2024-2 з поясненнями та додатковими документи для підтвердження заявленої митної вартості товару (т. 1 а.с. 102-104).

03.01.2024 Чернігівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № № UA102020/2024/000002 (т. 1 а.с. 227-230)

У рішенні № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 (графа 33) митний орган зазначив наступну причину коригування:

«В порядку контролю правильності визначення митної вартості (ч. 1 от. 54 МК України) товару, реалізуючи право, передбачене п. 1 ч. 5 от. 54 МК України, та керуючись Методичними рекомендаціями здійснено перевірку достовірності інформації, що наведена в поданих до митного оформлення документах. За результатами її опрацювання встановлено наступне:

1. Відповідно до інвойсу від 23.10.2023 № NTLBEST20231023 доставка товару здійснюється на умовах CPT - UA Харків. Термін СРТ «Carriage Paid То» (... named place of destination), або «Фрахт/перевезення оплачені до» (... назва місця призначення), означає, що продавець доставить товар названому ним перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення. Таким чином, контрактна ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки до місця призначення. Крім того, згідно з CMR від 20.12.2023 № 1361 поставка вантажу здійснювалася через Гданськ (Польща), тобто в цьому порту товар було вивантажено з борта судна і завантажено на автомобіль з реєстраційними номерами ВК1916ІВ/ BK1980XF для його подальшого перевезення до України. Також жодним пунктом контракту від 06.04.2020 № NTL2020-0607 не визначено чи включає в себе ціна товару витрати на перевезення та вартість розвантажувально-навантажувальних робіт в порту Гданська (Польща). До митного оформлення було надано лист продавця від 23.10.2023 № NTLBEST20231023/5 про те, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару. Але, відповідно до наданої калькуляції собівартості продукції від 23.10.2023 № NTLBEST20231023, складеної за період виробництва товару з 01.09.2023 по 30.09.2023, зазначена ціна товарів включає лише фрахт. Таким чином, до митної вартості товару не були включені витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваного товару, та інші витрати, пов`язані з його транспортуванням до місця призначення (Україна). Таким чином, зазначене свідчить про недекларування складових митної вартості в повному обсязі, чим порушено вимоги п. 6 ч. 10 ст. 58 МК України.

2. До митного оформлення надано митну декларацію Т1 від 19.12.2023 № 23PL322080NS6CRI10, але в жодному документі не вказано вартість її оформлення, і як наслідок такі витрати до митної вартості товару включено не було. В даній митній декларації неможливо перевірити вартість та умови поставки товару у зв`язку з їх відсутністю. До митного оформлення митну декларацію країни відправлення (експорту, а саме Китаю) надано не було. Транзитна митна декларація Т1 - це документ, який є митною гарантією і застосовується для товарів при ввезені на територію Євросоюзу або транзиту товарів цією територією. Дана транзитна митна декларація виписана, в країні Польща. Також в даній транзитній декларації в позиції товару № 2 зазначено 2 коносаменти за №№ MAEU232275942 та UTRUST23101457. Коносамент за № MAEU232275942 до митного оформлення не надавався. Тобто невідомо за яким коносаментом здійснювалась поставка інших товарів та чому товар № 2 має 2 коносамента.

3. Хто відповідав за фрахт згідно коносаменту невідомо. Графа Перевізника вантажу не містить реквізити перевізника та/або печатку.

4. У звіті про оцінку майна від 25.12.2023 № Б-25/12/23/05 наведені експертом посилання інтернет-ресурсів alibaba.com на цінові пропозиції подібних товарів перевірити неможливо, оскільки вони вже неактуальні, до звіту інформація з цього сайту не додається. Крім того, експертом не було обґрунтовано взятий ним на власний розсуд відсоток на торг та витрати на транспортування та воні однакові для кожної позиції. Також якщо к ринковій вартості, дол. США додати витрати на транспортування (таблиця пункту 5.2.2 звіту), то ринкова вартість на умовах CPT-Kharkiv не відповідає даним зазначеним в таблиці та стає значно більшою. Таким чином, цей звіт не дає можливості впевнитись у достовірності, об`єктивності наведеної інформації та здійснити його перевірку у відповідності до положень ч. 21 ст. 58 МК України.

Враховуючи розбіжності в документах, які можуть свідчити про викривлення дійсної вартості товару, та у зв`язку з відсутністю всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, то відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України для підтвердження заявленого рівня митної вартості товару особі, уповноваженій на декларування, було запропоновано надати наступні додаткові документи:- копію митної декларації країни відправлення;-виписка з бухгалтерської документації за попередні поставки. Надання вказаних документів дасть змогу підтвердити заявлений рівень митної вартості товару. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 53 МК України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару. В свою чергу, декларант відмовився від надання додаткових документів, про що було повідомлено листами від 02.01.2024 №№ 02/01/24-1, 02/01/24-2. У зв`язку з неподанням особою, уповноваженою на декларування, документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч. 2, 3 ст. 53 МК України, враховуючи розбіжності в документах, відсутність усіх складових митної вартості товарів, приймаючи до уваги митні оформлення товарів, здійснені в попередній період (згідно з ціновою базою даних ЄАІС Держмитслужби), а також враховуючи вимоги ч. 6 ст. 54 МК України та те, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 52 та ч. 2 ст. 58 МК України декларант має подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, є підстави для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості (за ціною договору) та для визначення митним органом митної вартості товару самостійно. Відповідно до ч. 5 ст. 55 та ч. 4 ст. 57 МК України проведена консультація з особою, уповноваженою на декларування, з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості товару на підставі інформації, яка наявна у митного органу, визначення основи вартості та обміну наявною інформацією.

Враховуючи вимоги ч. 6 ст. 54 МК України підстави для визнання заявленої митної вартості товару відсутні. Проаналізувавши митні оформлення товарів встановлено, що згідно з ціновою базою даних ЄАІС Держмитслужби при поставках, здійснених із Китаю за митними деклараціями:- від 20.10.2023 № 23UA32U5 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Текстильний матеріал комбінований який складається з тканини, з однієї поверхні якого є поліуретанове покриття. Виготовлена з синтетичних комплексних поліефірних ниток на 100 %. Загальна максимальна і мінімальна ширина-150 (+/-5) см., загальна максимальна і мінімальна ширина (по фону) між пругами-145 (+/-5)см:... Виробник NOVINO TRADING LTD. Країна виробництва CN», здійснено за рівнем митної вартості 3.97 USD/Kr; - від 21.12.2023 № 23UA15U3 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Тканина пофарбована, полотняного переплетення. До складу тканини входять:синтетичні волокна поліефіру 35%,волокна бавовни 65%. Загальна ширина тканини150 см. Поверхневою щільністю 220 +/-1г/м2...Країна виробництва: CN», здійснено за рівнем митної вартості 5.73 USD/кг; - від 26.10.2023 № 23UA49U0 та від 16.10.2023 № 23UA63U0 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Трикотажне полотно поперечно в`язане, виготовлено зсинтетичних волокон 100% поліестер, пофарбована в різні кольори... Виробник NOVINO TRADING LTD. Країна виробництва CN» здійснено за рівнем митної вартості 3.97 USD/кг, поставка товару здійснювалась з Китаю; - від від 03.08.2023 № 23UA67U0 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Частини до застібок - блискавок, з пластмаси: Zipper (plastic) Виробник SUZHOU ALLBEST TEXTILE CO.. LTD. Країна виробництва CN» здійснено за рівнем митної вартості 3.02 USD/кг; - від 19.11.2023 № 23UA92U9 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Швацька фурнітура: Застібки-блискавки/Zippers (з пластмасовими зубчиками),,,, країна виробництва Китай» здійснено за рівнем митної вартості 3.02 USD/кг; -від 25.05.2023 № 23UA13U7 митне оформлення товару за кодом згідно УКТЗЕД «Частини до застібок-блискавок, знедорогоцінних металів:...Країна виробництва- CN...» здійснено за рівнем митної вартості 3.02 USD/кг; А тому митну вартість товарів скориговано відповідно до ст. 64 МК Уукраїни за резервним методом відповідно до наявної у митного органу цінової інформації ЄАІС Держмитслужби щодо товарів, митне оформлення яких вже здійснено: митні декларації по товару № 1 - від 20.10.2023 № 23UA32U5, по товару № 2 - від 21.12.2023 № 23UA15U3, товар № 3 - 26.10.2023 № 23UA49U0 та від 16.10.2023 № 23UA63U0, товар № 4 - від 03.08.2023 № 23UA67U0, товар № 5 - від 19.11.2023 №23UA92U9, товар № 6 - від 25.05.2023 № 23UA13U7. Митну оцінку товарів № 1 здійснено за резервним методом з розрахунку 3.97 USD/кг, товар № 2 5.73 USD/кг товар № 3 3.97 USD/кг, товари №№ 4, 5, 6 3.02 USD/кг».

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI (далі МК України).

Статтею 246 МК України встановлено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Згідно з ч. 8 ст. 257 МК України, митне оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення здійснюється митними органами на підставі митної декларації, до якої декларантом залежно від митних формальностей, установлених цим Кодексом для митних режимів, та заявленої мети переміщення вносяться такі відомості, у тому числі у вигляді кодів.

На виконання ст. 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Статтею 49 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 5 ст. 58 МК України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, методи визначення митної вартості товарів можуть бути підрозділені на: а) основний; б) другорядні. Крім того, митним законодавством передбачена система другорядних методів. Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. Застосування методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим.

Колегія суддів зауважує, що пріоритетним до застосування є саме основний метод. Це, відповідно, обумовлює необхідність, у випадку наявності достатніх підстав, застосовувати в першочерговому порядку основний метод визначення митної вартості товару. Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами п. 2 ч. 1 ст. 57 МК України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень ч. 3 ст. 58 МК України.

Згідно з ч. 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 54 МК України, митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів;

4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску;

5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості;

6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Положеннями ч. 6 ст. 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 - 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

За правилами ч. 3 ст. 58 МК України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у п. 2 ч. 1 ст. 57 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Таким чином, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України).

За правилами ч. 5 ст. 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зі змісту ст. 53 МК України випливає, що законом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондує й положенням ч. 3 ст. 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Водночас ч. 3 ст. 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із положеннями ч. 5 ст. 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема,:

1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості;

2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості;

3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів.

Як передбачено ч. 6 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій ст. 53 цього Кодексу. Або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому, витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.08.2019 по справі № 810/2784/18, від 06.09.2019 по справі № 815/2501/18, від 26.11.2019 по справі № 821/107/16, від 21.06.2022 по справі № 820/6811/16, від 20.03.2024 по справі № 826/5959/17, від 30.07.2024 у справі № 420/32440/23.

Також, колегія суддів зазначає, що сумніви є обґрунтованими, якщо документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

У митниці є обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, орган митної служби повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.06.2015 у справі № 21-498а15 та у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 по справі № 826/15125/17, від 24.10.2024 у справі № 804/1779/16.

Як слідує з матеріалів справи, надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.

Щодо складових митної вартості товару, у тому числі витрат на транспортування, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 3 Контракту № NTL2020-0607 постачання товару за цим контрактом здійснюється в повній відповідності до «ІНКОТЕРМС-2010». Умови поставки визначаються та узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та зазначаються у рахунку-фактурі.

Відповідно до Інвойсу № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 визначено умову поставки CPT Kharkiv, Ukraine

Згідно з «ІНКОТЕРМС 2010» термін CPT - (Carriage Paid To (... named place of destination) Фрахт/перевезення оплачені до (... назва місця призначення) означає, що продавець здійснює поставку товару шляхом його передання перевізнику, призначеному ним самим. Додатково до цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати перевезення товару до названого місця призначення. Це означає, що покупець приймає на себе всі ризики та будь-які інші витрати, що можуть виникнути після здійснення поставки товару у вищезазначений спосіб.

В свою чергу, названим (кінцевим) пунктом призначення відповідно до інвойсу № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 у відповідності до ст. 3 Контракту є держава Україна, а не Польща, як безпідставною вважає відповідач.

Позивач зазначив, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та нестабільністю у роботі морських портів України, імпорт товару здійснювався не безпосередньо у морський порт, а поставлявся через третю/транзитну країну (Польща).

Колегія суддів зазначає, що транзитна країна не є кінцевим місцем призначення.

Витрати на транспортування включені у вартість товару, що підтверджується наданими при декларуванні товару калькуляції собівартості товару № NTLBEST20231023 від 23.10.2023, в які включено фрахт.

Також, відповідачу одночасно з митними деклараціями надавалися лист постачальника № NTLBEST20231023/5 від 23.10.2023 на підтвердження того факту, що вартість перевезення, логістика, вантажно-розвантажувальні роботи включені в ціну товару.

До Митних декларацій також надавалася і автотранспортна накладна № 1361 від 20.12.2023, в якому містяться посилання на інвойс № NTLBEST20231023 від 23.10.2023 відповідно, який, у свою чергу, умовами поставки визначає саме CPT.

Тобто, до митного оформлення надано всі документи на підтвердження даних обставин, у т.ч., але не виключно : калькуляції собівартості товару, лист постачальника, інвойс, автотранспортна накладна, в яких зазначено умовами поставки - CPT, вартість фрахту включено у вартість товару.

Верховний Суд у постановах від 17.05.2022 у справі № 810/1661/17, від 25.08.2023 у справі № 810/3516/16 прийшов до висновку, що відповідно до умов поставки CPT, витрати щодо транспортування товару покладаються на продавця.

З урахування умови поставки CPT Kharkiv, колегія суддів приходить до висновку, що всі витрати на транспортування включено у вартість товару.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.01.2023 у справі № 440/5532/18, 17.05.2022 у справі № 810/1661/17.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 23.03.2020 у справі № 804/4905/15 зазначив, що згідно з ч. 4 статті 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, а не перевіряється митним органом порядок формування ціни на товар продавцем.

Щодо посилання відповідача на не подання декларантом митної декларації країни відправлення, суд зазначає наступне.

Копія митної декларації країни відправлення не належить до документів, які підтверджують митну вартість товару відповідно до ч.2 ст. 53 МК України, а може лише додатково надаватися виключно у випадку, передбаченому ч.3 ст. 53 МК України за її наявності. Крім того, як вбачається з доданих позивачем документів, декларантом під час митного оформлення товарів подавались копії митних декларацій країни відправлення № 23PL322080NS6CRI10 від 19.12.2023.

Стосовно доводів відповідача щодо надання декларантом до митного оформлення транзитної митної декларації на бланку Т1 замість декларації країни відправлення, представник позивача надав пояснення, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, експорт товару здійснювався не безпосередньо у морський порт, а експортувався через третю країну, а тому єдиним можливим документом на підтвердження експортування товару, в даному випадку, є декларація № 23PL322080NS6CRI10 від 19.12.2023.

Колегія суддів зазначає, що декларація Т1 є документом, який містить інформацію про транспортні витрати, витрати на транспортування. Як вже було зазначено вище, витрати на транспортування включені у вартість товару. Виходячи з вищезазначеного, вартість витрат на оформлення декларації Т1 включено до ціни товару, враховуючи умови поставки CPT, а тому додавати такі витрати під час визначення митної вартості не потрібно.

Верховний Суд в постанові від 01.03.2023 у справі № 420/18880/21 зазначив, що відсутність у прайс-листі інформації щодо умов поставки товарів, певні недоліки, зокрема розбіжностей щодо вартості пропонованого товару, не є підставою для коригування митної вартості імпортованого товару, оскільки такі умови у даних господарських відносинах між позивачем та його постачальником вказувались виходячи із умов Договору саме у інвойсах.

Щодо посилань відповідача на те, що у транзитній декларації № 23PL322080NS6CRI10 від 19.12.2023 зазначено 2 коносаменти за № MAEU232275942 та № UTRUST23101457, проте коносамент № MAEU232275942 до митного оформлення не надавався, колегія суддів зазначає наступне.

Як зазначив позивач коносамент № MAEU232275942, зазначений у декларації № 23PL322080NS6CRI10 від 19.12.2023, є лінійним коносаментом, який вказував морський агент суднохідної лінії.

В свою чергу, поданий позивачем за митною декларацією коносамент № UTRUST23101457ABCDEFG від 30.10.2023 вже є коносаментом (домашній), який було видано безпосередньо позивачу.

Колегія суддів зазначає, що номер контейнера на вантаж, MSKU8901361, співпадає у всіх супровідних документах. Даний номер зазначений, як у декларації № 23PL322080NS6CRI10 так і у наданому відповідачу коносаменті № UTRUST23101457ABCDEFG від 30.10.2023.

Верховний Суд в постанові від 10.12.2020 у справі № 804/1313/16 зазначив : «як вірно встановлено судом апеляційної інстанції, у митній декларації країни відправлення зазначено номер лінійного коносаменту. Лінійний коносамент призначений для агентів (агента відправника та агента-експедитора в порту перевантаження товару). Отримувачу вантажу (ТОВ НВФ «Поліпласт-К») такий лінійний коносамент не надається. Натомість, для отримувача вантажу видається домашній коносамент, тобто той коносамент, який він отримує від експедитора разом з вантажем, та у подальшому пред`являє до митного органу для попереднього митного очищення товару. Разом з тим, у спірному випадку вантаж перевозився в опломбованих морських контейнерах, кожен з яких має індивідуальний номер. При перевантаженні з одного борта судна на інший індивідуальний номер контейнера не змінюється. У митній декларації країни відправлення зазначений номер контейнер CCLU2837301, який відповідає номеру контейнера, що зазначений у домашньому коносаменті SLL60120318 та в рахунку експедитора №1602088 від 04.02.2016. Крім того, в міжнародній товарно-транспортній накладній також маються відмітки про контейнер з індивідуальними номерами CCLU2837301».

Щодо посилань відповідача на те, що не можливо встановити хто відповідав за фрахт згідно коносаменту, оскільки графа перевізника вантажу не містить реквізити перевізника та/або печатку, колегія суддів зазначає, що у коносаменті № UTRUST23101457ABCDEFG від 30.10.2023 зазначено «FREIGHT PREPAID» (фрахт з передоплатою), що як вже було зазначено вище, підтверджує включення витрат на транспортування, витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов`язані з їх транспортуванням, до ціни товарів.

Щодо зауважень митного органу до звітів про оцінку майна № Б-25/12/23/05, підготовлених товарною біржою, які надані до митного органу ТОВ «БЕСТДІЛ» з митними деклараціями, то колегія суддів зазначає, що висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (експертами), не є документами, які засвідчують вартість товару. Відомості, наведені у таких документах не мають імперативного характеру, а отже у разі їх наявності можуть прийматися митними органами лише до уваги як додаткове джерело інформації.

Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що висновки митного органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних рішень, є необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.

За приписами статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання забезпечення сплати митних платежів відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Механізм застосування резервного методу визначення митної вартості врегульовано статтею 64 Митного кодексу України.

За приписами цієї статті у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

Митна вартість імпортних товарів не визначається згідно із положеннями цієї статті на підставі:

1) ціни товарів українського походження на внутрішньому ринку України;

2) системи, яка передбачає прийняття для митних цілей вищої з двох альтернативних вартостей;

3) ціни товарів на внутрішньому ринку країни-експортера;

4) вартості виробництва, іншої, ніж обчислена вартість, визначена для ідентичних або подібних (аналогічних) товарів відповідно до положень статті 63 цього Кодексу;

5) ціни товарів, що поставляються з країни-експортера до третіх країн;

6) мінімальної митної вартості;

7) довільної чи фіктивної вартості.

У разі якщо ця стаття застосовується митним органом, він на вимогу декларанта або уповноваженої ним особи зобов`язаний письмово поінформувати їх про митну вартість, визначену відповідно до положень цієї статті, та про використаний при цьому метод.

Колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах митним органом не враховано, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, необхідно навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.

Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою, та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості та, як наслідок, коригування митної вартості за резервним методами.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладені в постанові Верховного Суду від 05.05.2022 у справі № 2040/6019/18, від 23.11.2022 у справі № 810/2547/17, від 15.10.2024 у справі № 520/6058/24.

Враховуючи вищенаведені обставини колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність митним органом неповноти, неточності чи недостатності наданих позивачем з МД від 02.01.2024 № 24UA16U6 документів та наведених в ній відомостей для визначення митної вартості товару за основним методом; наявності встановлених МК України обмежень для застосування першого методу та обставин, зазначених в частині 6 статті 54 МК України, для відмови у митному оформленні товару за першим методом, а отже і підстав для використання резервного методу визначення митної вартості товару при недоведеності неможливості її визначення за основним.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку надані декларантом до митного органу документи є достатніми для визначення митної вартості товару за основним методом, у зв`язку із чим суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Чернігівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024.

Оскільки саме прийняття відповідачем оскаржуваного рішення про коригування митної вартості слугувало підставою для видання картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, то визнання рішення про коригування митної вартості протиправним та його скасування є підставою для визнання протиправним та скасування картки відмови Київської митниці в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA102020/2024/000002 від 03.01.2024.

Переглянувши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною першою ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями ч.ч. 3 та 4 ст. 134 КАС України визначено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що розмір суми витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу та вартості виконаних робіт, витрати на проведення яких понесені в межах розгляду конкретної судової справи. При цьому розмір витрат має бути співмірним із складністю виконаних адвокатом конкретних робіт та часом, витраченим на виконання цих робіт.

Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у ч. 5 ст. 134 КАС України. Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Надаючи оцінку понесеним позивачем витратам на правничу допомогу колегія суддів зазначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Також, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має врахувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.07.2020 у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), який в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір-обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до матеріалів справи: свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 1709, ордер серія АХ № 1178534, договір про надання правової допомоги від 13.03.2024, додаткова угода № 1 до договору про надання правової допомоги від 13.03.2024, додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги від 13.03.2024 (т. 1 а.с. 6-13), доручення № 220124/03 на надання правової допомоги (т. 2 а.с. 27-28), платіжна інструкція від 18.03.2024 № 1214 про сплату позивачем адвокатському бюро 30000,00 грн за надання правової допомоги.

Відповідно до п. 1.1-1.2 Договору про надання правової допомоги бюро приймає доручення клієнта та бере на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу.

Обсяг правової допомоги визначається у додаткових угодах до даного договору.

Відповідно до п. 3.1 Договору про надання правової допомоги розмір гонорару, який клієнт сплачує бюро за надану в межах цього договору правову допомогу, визначається сторонами у додатковій угоді у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги за даним договором бюро приймає на себе зобов`язання про надання правової допомоги клієнту щодо визнання протиправним та скасування : рішення про коригування митної вартості товарів № UA102000/2024/000046/2 від 03.01.2024 та картку відмови № UA102020/2024/000002 від 03.01.2024, винесених Чернігівською митницею на суму надмірно нарахованих митних платежів через коригування у розмірі 655 678.60 грн.

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 2 до договору про надання правової допомоги розмір гонорару бюро за надання правової допомоги за цим договором складає фіксовану суму 30 000.00 грн.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідно до ч. 6 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. А згідно з частиною сьомою цієї ж статті КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.

Це означає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ста. 139 КАС України.

Аналогічні за змістом висновки викладені також у постановах від 27.04.2023 у справі № 280/4115/20, від 31.07.2024 у справі № 300/5313/22, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 9901/459/21.

Так, представник відповідача заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що витрати за надання правничої допомоги неспівмірні зі складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З урахуванням наведеного, з огляду на підтвердження позивачем фактичного розміру витрат, що підлягають сплаті, на правничу допомогу, заперечень відповідача, відповідно до наданих документів, враховуючи критерії обґрунтованості та співмірності, розміру понесених витрат, а також значення справи для позивача та те, що участь в судових засіданнях адвокат не приймав, оскільки розгляд справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Полтавській області на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 15 000.00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України залишити без задоволення, а рішення на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова