Справа № 600/1986/24-а
Суддя: Кушнір Віталіна Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1986/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Кушнір В.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Журат І.В.,

представника позивача Столяра О.А.,

представника відповідача не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, рішень та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду позові, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач - 1) щодо призову на військову службу під час мобілізації звільненого від мобілізації ОСОБА_1 ;

- визнати протиправними та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2024 № 67/1 Про призов резервістів і військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації, в особливий період ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати пункт 15.18 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (відповідач - 2) №69 від 06.03.2024 р. щодо зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення, а також прийняття та допущення до виконання службових обов`язків за посадою курсанта ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що наказом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2024 №67/1 ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період та наказом командира військової частини НОМЕР_1 позивача зараховано у списки особового складу ВЧ НОМЕР_1 . Такі дії і рішення позивач вважає протиправними, оскільки він є здобувачем професійно-технічної освіти денної форми навчання, має право на відстрочку від мобілізації згідно з абзацом другим статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, він раніше військову службу не проходив, а отже не може бути призваний для проходження військової служби під час мобілізації, на особливий період, а виключно для проходження строкової військової служби. Відповідно просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Вказаною ухвалою, серед іншого, відповідачу встановлено 15-денний термін з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 10.07.2024 витребувано у військової частини НОМЕР_1 копії матеріалів особової справи.

Ухвалою суду від 03.10.2024 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_2 усі документи, які стосуються призову ОСОБА_1 на військову службу, копії військово-облікових документів та призначено судове засідання по справі.

Ухвалою суду від 01.11.2024 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 та у ІНФОРМАЦІЯ_4 усю наявну інформацію щодо військового обліку ОСОБА_1 .

Відповідач -1 у поданому відзиві заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки призов на військову службу за мобілізацією був проведений правомірно, зокрема згідно довідки ВЛК №188 від 29.02.2024р ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби, відтак його призвано на військову службу під час мобілізації. Відповідач наголошував, що йому не було відомо на час прийняття спірного наказу, що позивач є здобувачем професійно-технічної освіти денної форми навчання, останній не заявляв про право на відстрочку згідно із статтею 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Відповідач вважає, що саме на військовозобов`язаного покладено обов`язок самостійно повідомити відповідний орган, в якому стоїть така особа на обліку про наявність у неї підстав для відстрочки від призову на військову службу і надати документи, які це право підтверджують.

Відповідач - 2 подав відзив на позов, в якому повністю заперечував проти позовних вимог, оскільки військова частина мобілізаційних заходів щодо ОСОБА_1 не здійснювала, більше того, на даний час позивач є військовослужбовцем відповідно його можна звільнити лише з підстав, передбачених ст.26 Закону України "Про військовий обов"язок та військову службу"

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 згідно даних паспорта громадянина України народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , тобто на момент виникнення спірних правовідносин позивачу було 20 років.

28.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_6 було вручено ОСОБА_1 попередження про кримінальну відповідальність за ухилення від військового обліку та від військового обов`язку (а.с.7).

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 29.02.2024 ОСОБА_1 визнаний придатним до військової служби (а.с.95, 115-116)

Вказана довідка видана за результатами медичного огляду ВЛК, про що складено картку обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 29.02.2024, у якій вказано про придатність позивача до військової служби.

29.02.2024 ОСОБА_1 вручена повістка на відправку на військову службу (а.с.7)

04.03.2024 наказом №67/1 ІНФОРМАЦІЯ_2 військовозобов`язаного ОСОБА_1 призвано та направлено для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період (а.с.8).

06.03.2024 відповідно до п.п.15.18 п.15 наказу командира військової частини № НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особистого складу військової частини НОМЕР_1 (а.с.9).

Не погоджуючись із діями відповідачів та наказом про призов, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

До вказаних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до статті 106 частини 1 пункту 20 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", постановлено ввести в Україні воєнний стан.

Станом на час виникнення спірних правовідносин та станом на час розгляду цієї справи судом, воєнний стан в Україні триває.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 вирішено оголосити та провести загальну мобілізацію (далі - Указ №69/2022).

Відповідно до пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі Закон №3543-ХІІ, в редакції станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції станом на час виникнення спірних відносин).

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232-XII передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 5 статті 1 Закону України №2232-XII визначено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.9, 10 ст.1 Закону України №2232-XIII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.

Громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень призовника, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Резервісти зобов`язані прибувати до військової частини, в якій вони проходять службу у військовому резерві, за викликом командира цієї військової частини.

Частинами 2, 3 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною 6 статті 2 вказаного Закону передбачені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

У відповідності до вимог ч.13 ст.2 Закону №2232-XII громадяни України, які приписуються до призовних дільниць, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Порядок проходження медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Перелік військово-облікових спеціальностей затверджується Міністерством оборони України, а інших спеціальностей в Службі безпеки України - Головою Служби безпеки України.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону №2232-XII на строкову військову службу призиваються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі, яким до дня відправлення у військові частини виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 27-річного віку і не мають права на звільнення або відстрочку від призову на строкову військову службу (далі - громадяни призовного віку).

Згідно із ч.2 ст.15 Закону № 2232-XII громадяни призовного віку в добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президент України №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення №1153/2008, у редакції на час виникнення спірних відносин), громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

З громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Положеннями частини 1 статті 39 Закону №2232-XII визначено, що призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації здійснюється для доукомплектування військових посад, передбачених штатами воєнного часу, у терміни, визначені мобілізаційними планами Збройних Сил України та інших військових формувань.

Громадяни України, призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу в Збройних Силах України, інших військових формуваннях, проходять курс базової загальновійськової підготовки тривалістю не менше ніж один місяць.

Частиною 1 статті 37 Закону №2232-XII передбачено, що взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України:

1) на військовий облік призовників (крім Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України):

приписані до призовних дільниць;

які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають приписці до призовних дільниць;

звільнені зі служби у військовому резерві, які не виконали обов`язків служби у військовому резерві протягом строків першого та другого контрактів, не проходили строкову військову службу та не досягли 27-річного віку;

2) на військовий облік військовозобов`язаних:

звільнені з військової служби в запас;

які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу";

військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;

звільнені зі служби поліцейські, особи начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, Державного бюро розслідувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту (крім осіб, прийнятих на службу цивільного захисту у порядку, визначеному Кодексом цивільного захисту України, до проходження строкової військової служби), Державної кримінально-виконавчої служби України, співробітники Служби судової охорони, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, особи, які мають спеціальні звання Бюро економічної безпеки України;

які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;

зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Служби зовнішньої розвідки України;

які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу;

які досягли 27-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;

які звільнені зі служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування у запасі;

3) на військовий облік резервістів:

які зараховані в особливий період на службу у військовому оперативному резерві;

які уклали контракт про проходження служби у військовому резерві Збройних Сил України та інших військових формувань;

які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.

Отже, особи, які перебувають на військовому обліку призовників, визначені в п.1 ч.1ст.37 Закону №2232-XII. Натомість особи, які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, визначені в п.2 ч.1 ст.37 Закону №2232-XII.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 №1487 затверджено Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, (далі - Порядок №1487, у редакції на час виникнення спірних відносин), який визначає механізм організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовий облік) центральними і місцевими органами виконавчої влади, іншими державними органами (далі - державні органи), органами місцевого самоврядування, органами військового управління (органами управління), військовими частинами (підрозділами) Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення, територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки, підприємствами, установами та організаціями, закладами освіти, закладами охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності (далі - підприємства, установи та організації).

Відповідно до пункту 3 Порядку №1487 військовий облік ведеться з метою визначення наявних людських мобілізаційних ресурсів та їх накопичення для забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - інші військові формування) особовим складом у мирний час та в особливий період.

Для забезпечення військового обліку громадян України використовується Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який призначений для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

З метою ведення військового обліку в державі створюється система військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - система військового обліку) (пункт 5 Порядку №1487).

Аналіз наведених вище положень законодавства дає підстави для висновків, що:

- призовник і військовозобов`язаний це різні категорії громадян у сфері військового обліку;

- строкова військова служба і військова служба за призовом під час мобілізації це різні види військової служби. До строкової служби можуть бути призвані призовники, до військової служби за призовом під час мобілізації - військовозобов`язані;

- призовники можуть отримати відстрочку від строкової служби, військовозобов`язані - від служби за призовом під час мобілізації.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду щодо застосування наведених норм матеріального права у цій категорії справ, викладеними у постанові від 11.04.2024 у справі №560/7954/22.

Згідно із ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні даного спору суд враховує, що станом на час виникнення спірних правовідносин у цій справі в Україні діяв і діє воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію.

Призов на строкову військову службу скасований Указами Президента України від 11 квітня 2022 року №230/2022 та від 30 вересня 2022 року №678/2022.

Згідно з ст.18-1 "Особливості призову на строкову військову службу та діяльності призовних комісій під час дії воєнного стану" Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться.

Військовослужбовці строкової військової служби, строк військової служби яких, встановлений частиною першою статті 23 цього Закону, закінчився під час дії воєнного стану та військову службу яких продовжено понад встановлені строки відповідно до частини дев`ятої статті 23 цього Закону, та які під час дії воєнного стану вислужили не менше шести місяців, за їх власним бажанням можуть бути переведені на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у порядку, встановленому відповідними положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Під час дії воєнного стану призовні комісії утворюються для розгляду питань щодо: організації та проведення медичного огляду осіб, які перебувають на військовому обліку призовників та досягли 27-річного віку, взяття їх на військовий облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку; направлення призовників, які виявили бажання вступити до закладів фахової передвищої військової освіти, вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, для проходження випробувань та складання вступних іспитів або прийняття рішення про відмову в такому направленні.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом" від 01.02.2023 №92 внесено зміни до Положення про підготовку і проведення призову громадян України на строкову військову службу та прийняття призовників на військову службу за контрактом, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.03.2002 №352, шляхом доповнення Положення розділом XI "Особливості призову на строкову військову службу під час дії воєнного стану" такого змісту, зокрема:

- під час дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться (пункт 115); - з моменту введення воєнного стану в районах (містах) утворюються призовні комісії у складі осіб, визначених частиною першою статті 16 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу (пункт 116); - на районні (міські) призовні комісії покладається організація та проведення медичного огляду осіб, які перебувають на військовому обліку призовників та досягли 27-річного віку, взяття їх на військовий облік військовозобов`язаних або виключення з військового обліку; направлення призовників, які виявили бажання вступити до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, для проходження випробувань та складення вступних іспитів або прийняття рішення про відмову в такому направленні (пункт 118).

Як встановлено судом в ході судового розгляду даної справи, з 28.02.2024 по 04.03.2024 здійснювався призов позивача на військову службу під час мобілізації, зокрема, здійснювався медичний огляд військово-лікарською комісією, як військовозобов`язаного, складено довідку ВЛК про придатність до військової служби. Як результат, оскаржуваним у справі наказом ОСОБА_1 у віці 20 років призвано та направлено для проходження військової служби під час загальної мобілізації під час воєнного стану згідно з Списком військовозобов`язаних та резервістів в складі команди НОМЕР_3 .

Разом з тим, в умовах введеного в Україні воєнного стану та, як наслідок, оголошеної загальної мобілізації, заходи, пов`язані із такою мобілізацією повинні здійснюватися в межах чинного законодавства.

Суд наголошує, що відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

З аналізу положень Закону №2232-XII слідує, що на військову службу можуть бути призвані громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років, однак призов здійснюється за різних підстав для різних категорій осіб по військовому обов`язку.

Так, зокрема, згідно з абз.2 ч.1 ст.39 означеного Закону на військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Введення в Україні воєнного стану та оголошення загальної мобілізації не може нівелювати встановлене правове регулювання щодо проходження особами військової служби.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на 04.03.2024 позивачу не виповнилося 27 років, а було лише 20 років, тобто, фактично, за віком позивач входить до категорії осіб призовного віку, при цьому згоди на проходження військової служби у Збройних силах України у добровільному порядку він не давав, відповідних доказів відповідачами суду не надано.

Наразі діє законодавче обмеження щодо призову на військову службу під час мобілізації. Призов на військову службу під час мобілізації здійснюється лише резервістів та військовозобов`язаних, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому законом порядку на період мобілізації.

При цьому особи, які не досягли 27 річного віку, можуть бути взяті на військовий облік виключно у якості призовників. Відповідно, такі особи можуть бути призвані лише на строкову військову службу (однак в умовах дії воєнного стану призов на строкову військову службу не проводиться), або ж за їх добровільної згоди можуть бути прийняті на військову службу за контрактом.

Відповідачами у ході судового розгляду справи не спростовані доводи позову про незаконність оскаржуваних рішень й не доведено суду правомірність призову на військову службу за мобілізацією ОСОБА_1 , який станом на 04.03.2024 не досяг 27-річного віку та не мав статусу військовозобов`язаного в розумінні Закону №2232-XII.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, зважаючи на те, що станом на час виникнення спірних відносин позивач не досяг 27-річного віку і фактично був призовником, при цьому він не надавав свою згоду на проходження військової служби, не набув статусу військовозобов`язаного, то суд погоджується із доводами позову про протиправність рішень відповідачів щодо призову позивача як військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією.

Тому, наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 "Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації" від 04.03.2024 №67/1 в частині, що стосуються ОСОБА_1 , є протиправним і підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що скасування такого рішення спрямоване не на втрату ним юридичної сили, а на захист інтересу у юридичній визначеності на майбутнє.

На переконання суду, в даному випадку, з огляду на очевидну протиправність оскаржуваного позивачем акта індивідуальної дії, який хоч і вичерпує дію фактом виконання, його скасування не порушить стабільності публічно-правових відносин та принцип правової визначеності, а навпаки вказуватиме на неприпустимість допущення неправомірних дій відповідачем при проведенні мобілізації.

Набуття особою статусу військовослужбовця не може бути єдиною причиною неможливості скасування відповідного наказу про призов за умови встановленої судом невідповідності закону такого наказу.

Крім того, суд вважає, що неможливість скасування незаконного акту індивідуальної дії, з огляду на його реалізацію, суперечать принципу верховенства права та не узгоджуються із судовою практикою Європейського суду з прав людини.

За таких обставин, як наслідок, враховуючи, що матеріали справи не містять доказів того, що з позивачем був укладений контракт на проходження військової служби, тобто у добровільному порядку, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 06.03.2024 №69 в частині зарахування позивача до списків особового складу військової частини також підлягає скасуванню, як прийнятий на підставі наказу протиправного наказу про призов під час мобілізації.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на наведені доводи та обґрунтування, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд висновує, що позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Щодо судового збору, то відповідно до вимог частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Сплачений позивачем судовий збір належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 ;

3. Визнати протиправним та скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 04.03.2024 №67/1 Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації в частині призову та направлення для проходження військової служби під час мобілізації в особливий період ОСОБА_1 ;

4. Визнати протиправним та скасувати підпункт 15.18 пункту 15 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №69 від 06.03.2024р. щодо зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та на всі види забезпечення ОСОБА_1 .

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 сплачений судовий збір 1211,20коп.

6. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 сплачений судовий збір 1211,20коп.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 р.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );

Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 )

Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя В.О. Кушнір