Справа № 240/17932/24
Суддя: Леміщак Дмитро Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/17932/24

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області № 20 про відмову у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України від 16.12.1993 "Про державну службу" з 07.08.2024, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах митної служби з 02.03.1993 по 06.08.2013 та врахувавши при обчисленні пенсії довідки про складові заробітної плати, видані Житомирською митницею Державної митної служби України, з урахуванням фактично виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Житомирській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV). 07.08.2024 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про переведення його із пенсії по віку згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723-ХII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХII). Рішенням від 14.08.2024 № 20 відповідач відмовив у переведенні позивача з пенсії відповідно до Закону № 1058-ІV на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХII, оскільки, на його думку, позивач не обіймав посаду державної служби та у нього відсутній необхідний стаж роботи на посадах, віднесених до посад державних службовців. Позивач вважає протиправним вищевказане рішення з тих мотивів, що у нього наявні всі необхідні підстави для переведення на пенсію державного службовця, та зазначає, що з 02.03.1993 по 06.08.2013 працював в митних органах, прийняв присягу державного службовця, обіймав відповідні посади для виконання завдань і функцій держави (у сфері митної політики), йому присвоювались відповідні ранги державних службовців та спеціальні звання у визначеному законом порядку. Окрім того, позивач зазначає, що разом із заявою про перерахунок пенсії позивач надав відповідачу довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років); довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією); довідку про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у судове засідання (у письмовому провадженні).

28.10.2024 до суду від ГУ ПФУ в Житомирській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить у задоволенні позову відмовити. Вказує, що загальний стаж позивача на посадах державної служби станом на 01.05.2016 становить менше 20 років, що не відповідає вимогам, встановленим п. 10-12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі Закон № 889-VIII), тому в управління були відсутні законні підстави для призначення позивачу пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII. При цьому, період роботи позивача у Державній митній службі України не може бути зарахований до стажу державної служби, оскільки час роботи на посадах, які обіймав ОСОБА_1 , не відноситься до роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу».

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними статтями 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує пенсію за віком згідно з Законом № 1058-IV.

07.08.2024 позивач звернувся із заявою встановленого зразка про проведення перерахунку пенсії у зв`язку з переведенням з пенсії за віком згідно з Законом № 1058-IV на пенсію за віком згідно з Законом України «Про державну службу»

Заяву позивача розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким 14.08.2024 прийнято рішення № 20 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки позивач не має 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорії посад державних службовців, та на день набрання чинності Законом № 889-VIII, тобто на 01.05.2016, не обіймав посаду державної служби.

Про прийняте рішення позивача було повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20.08.2024.

Вважаючи таку відмову протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10.10.2015 № 889-VIII.

Відповідно до пункту 2 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п.10 і 12 цього розділу.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст. 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною першою статті 37 Закону № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст.26 Закону № 1058-IV, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Тобто після 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України № 889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі № 822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі № 466/6057/17, від 16.12.2021 у справі № 538/804/17, від 22.06.2021 у справі № 308/67/17, від 29.09.2022 у справі № 234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі № 431/991/17, від 27.01.2023 у справі № 340/4184/21.

Пунктом 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII регламентовано, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Відповідно, для обрахунку стажу державної служби за строк, що передує дню набрання чинності Законом № 889-VIII, застосовується Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 (далі - Порядок № 283) та додаток до нього (які були чинними до 01.05.2016).

Пунктом 1 Порядку № 283 передбачалось, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), серед іншого на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Згідно з пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 № 283 обчислений відповідно до цього Порядку стаж державної служби застосовується для встановлення державним службовцям надбавки за вислугу років, надання додаткових оплачуваних відпусток та призначення пенсії.

Спеціальним законом, що визначає статус посадових осіб митних органів в Україні, є Митний кодекс України.

Відповідно до частини першої статті 569 Митного кодексу України, який набрав чинності з 01.06.2012 (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах), посадовими особами митної служби України є працівники митних органів України, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності митної служби України і яким присвоєно спеціальні звання митної служби. Посадові особи митної служби України є державними службовцями.

Положеннями частини першої статті 588 Митного кодексу України (у редакції, чинній на час роботи позивача в митних органах) визначено, що забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України "Про державну службу". Час служби зазначених осіб в митних органах зараховується до стажу державної служби, необхідного для призначення пенсії державного службовця.

Частиною 17 статті 37 Закону № 3723-ХІІ було визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічні положення щодо пенсійного забезпечення посадових осіб митних органів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», були передбачені і Митними кодексами України від 12.12.1991 та від 11.07.2002.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.08.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про перехід на інший вид пенсії пенсію державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ. На момент звернення із даною заявою він отримував пенсію за віком за нормами Закону № 1058-IV.

При цьому, з трудової книжки ОСОБА_1 від 14.09.1976 та вкладиша до неї вбачається, що він з 02.03.1993 по 06.08.2013 працював у митних органах на різних посадах, зокрема:

- з 02.03.1993 по 31.08.1994 - у Коростенській митниці Державного митного комітету України;

- з 20.09.1994 по 31.03.1997 - в Овруцькій митниці Державного митного комітету України;

- з 01.04.1997 по 06.08.2013 - у Житомирській митниці Державної митної служби України.

06.09.1995 позивач склав присягу державного службовця, про що зроблено відповідний запис № 27 у трудовій книжці.

Вказані обставини відповідачем не заперечуються.

З огляду на встановлені обставини та враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, слід дійти висновку, що періоди роботи позивача в органах державної митної служби зараховуються до стажу державної служби.

Разом з тим, за умови зарахування вищевказаних періодів роботи до стажу державної служби позивача такий стаж становитиме більше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Матеріалами справи підтверджується, що на дату набрання чинності Законом № 889-VIII (01.05.2016) позивач мав понад 20 років стажу державної служби, станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії державного службовця досяг пенсійного віку, встановленого Законом № 1058-IV, мав необхідний страховий стаж, передбачений ст. 28 Закону № 1058-IV (35 років), в тому числі стаж на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби (20 років). Отже, з урахуванням положень пунктів 10 і 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII ОСОБА_1 має право на пенсію державного службовця на підставі статті 37 Закону № 3723-XII.

Таким чином, спірне рішення ГУ ПФУ в Житомирській області, яким відмовлено у переведенні позивача на пенсію за віком на підставі статті 37 Закону № 3723-XII з підстав відсутності у нього необхідного стажу державної служби, є протиправним, що свідчить про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо моменту такого переведення суд зазначає, що за загальним правилом, встановленим у статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Оскільки позивач звернувся з відповідною заявою про призначення пенсії державного службовця 07.08.2024, тому з цієї дати така пенсія підлягає призначенню, як про це і просить сторона позивача.

З приводу позовної вимоги про зобов`язання відповідача перерахувати та виплатити пенсію з урахуванням довідок про складові заробітної плати, виданих Житомирською митницею Державної митної служби України, суд зазначає, що вона є передчасною, оскільки на даний час перерахунок пенсії не проведено, а тому відсутні підстави вважати, що при проведенні такого перерахунку ці довідки не будуть враховані пенсійним органом.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 07.08.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах митної служби з 02.03.1993 по 06.08.2013.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, згідно з якою при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн, який підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.

Щодо стягнення на користь позивача понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем і адвокатським бюро "Соломонюк та партнери" укладено Договір про надання правової допомоги № 2308 від 23.08.2024.

На підтвердження понесених позивачем витрат з правничої допомоги до матеріалів справи надано копію ордеру на надання правничої допомоги від 17.09.2024 серії АМ № 1044282, копію договору про надання правової допомоги від 23.08.2024, копію розрахунку № 1 суми гонорару за надану правову допомогу від 23.08.2024, копію акта виконаних робіт від 26.08.2024, згідно з яким вартість правової допомоги (послуги) становить 5000,00 грн, копію квитанції про отримання/сплату гонорару від 23.08.2024 відповідно до якої адвокатським бюро "Соломонюк та партнери" отримано від позивача 5000,00 грн.

Як уже зазначалося судом, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд враховує те, що дана справа є справою незначної складності, у даній категорії справ є усталена судова практика Верховного Суду, розгляд справи проводився у порядку письмового провадження без виклику представників сторін у судове засідання, тому за критеріями обґрунтованості її розміру та пропорційності до предмета спору за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1500,00 грн.

Керуючись положеннями статей 2, 9, 72-77, 139, 242-246, 251, 262, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, буд. 7, м. Житомир, Житомирська обл., Житомирський р-н, 10003, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 14.08.2024 № 20 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області перевести ОСОБА_1 з 07.08.2024 на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи в органах митної служби з 02.03.1993 по 06.08.2013.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн (однієї тисячі двохсот одинадцяти гривень 20 копійок).

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 1500,00 грн (однієї тисячі п`ятисот гривень 00 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено: 22 листопада 2024 р.

22.11.24