Справа № 580/2272/24
Суддя: Ключкович Василь Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/2272/24 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.

Суддів: Вівдиченко Т.Р., Грибан І.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2024 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДПС у Черкаській області (далі - апелянт, відповідач), у якому просить суд:

- визнати протиправними (незаконними) дії Головного управління ДПС у Черкаській області щодо нарахування відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 штрафу у сумі 45 769,60 грн та пені у сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення № від 13 лютого 2024 року Головного управління ДПС у Черкаській області про нарахування штрафу у сумі 45 769,60 грн та пені у сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року;

- зобов`язати Головне управління ДПС у Черкаській області виключити з інтегрованої картки платника податків ОСОБА_1 відомості щодо нарахування йому штрафу в сумі 45 769,60 грн та пені в сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 823/716/17 визнано протиправним та скасовано вимогу від 24 березня 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на суму 242 210,37 грн. Відтак, за позицією позивача, підстави для нарахування штрафних санкцій відсутні.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення від 13 лютого 2024 року № про нарахування штрафу у сумі 45 769,60 грн та пені у сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року.

Зобов`язано Головне управління ДПС у Черкаській області (вул. Хрещатик 235, м. Черкаси, 18002, ) виключити з інтегрованої картки ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відомості щодо нарахування штрафу в сумі 45 769,60 грн та пені в сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року, відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 12 вересня 2024 року Головне управління ДПС у Черкаській області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийнято з неповним та невірним з`ясуванням фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що позивачем несвоєчасно сплачено суми донарахованого єдиного внеску в сумі 242 210,37 грн; в результаті даного порушення Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено рішення від 13 лютого 2024 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Апелянт звертає увагу, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду у справі № 823/716/17, яка набрала законної сили 16 листопада 2017 року, апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Черкаській області у справі за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання наказу протиправним та скасування вимоги про сплату боргу № від 24 березня 2017 року і рішення про застосування штрафних санкцій задоволено; постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року скасовано та постановлено нову якою в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Відповідач повідомляє, що 30 листопада 2017 року поновлено донарахування єдиного внеску за актами поточного рішення суду - вимоги про сплату боргу (недоїмки) № від 24 березня 2017 року на суму 242 210,37 грн.

За позицією апелянта, позивач 17 серпня 2020 року несвоєчасно сплатив кошти у рахунок погашення податкового боргу/заборгованості з єдиного внеску відповідно до платіжного доручення № ПН3921 від 17 серпня 2020 року, а відтак погодився з правомірністю вимоги № від 24 березня 2017 року.

Враховуючи вищевикладене, позивачу нараховано штрафну санкцію в сумі 45 769,60 грн та пеню в сумі 185 006,74 грн.

Разом з тим, відповідач просить розгляд апеляційної скарги здійснювати за участю представника Головного управління ДПС у Черкаській області.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року та від 10 жовтня 2024 року відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу подано не було, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегією суддів враховано, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, залишених без задоволення, сторонами не оскаржується.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до фактичних обставин справи, позивач зареєстрований фізичною особою-підприємцем з 07 травня 2013 року за адресою: АДРЕСА_2 . Основний вид його діяльності - роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.

13 січня 2017 року відповідач видав наказ № 24 «Про проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства» за період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2016 року, єдиного внеску за період з 08 травня 2013 року до 31 грудня 2016 року. Термін проведення перевірки встановлений з 17 лютого 2017 року до 02 березня 2017 року.

Згідно з актом від 17 лютого 2017 року № 24/23-00-13-0117/ «Про відсутність встановлення місцезнаходження» ревізори-інспектори здійснили вихід на податкову адресу (реєстрації) позивача: АДРЕСА_2 , але позивач був відсутній.

На вказану адресу відповідач направив листи (запити) щодо надання підтверджуючих первинних документів: від 17 лютого 2017 року № 3389/23-00-13-0107, який вручено позивачу 18 лютого 2017 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 522, а також від 21 лютого 2017 року № 3772/23-00-13-0107, який вручено позивачу 23 лютого 2017 року, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 201.

Відповіді та підтверджуючі документи на вищевказані запити позивач відповідачу не надавав, про що посадові особи відповідача склали акти про ненадання документів на перевірку: від 21 лютого 2017 року № 32/23-00-13-0117/; від 22 лютого 2017 року № 33/23-00-13-0117/; від 23 лютого 2017 року № 40/23-00-13-0117/.

23 лютого 2017 року позивач надав відповідачу лист за вх. № 89 про відмову в наданні документів у зв`язку з незаконним проведенням перевірки.

10 березня 2017 року посадові особи відповідача в приміщенні контролюючого органу склали акт № 99/23-00-13-0117/ про результати документальної планової виїзної перевірки позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2014 року до 31 грудня 2016 року, ЄСВ за період з 08 травня 2013 року до 31 грудня 2016 року.

У його висновках зафіксовані порушення позивача вимог, зокрема, підпункту 1.2 пункту 1 статті 7 та абзацу 3 пункту 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI), в результаті чого занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 242 210, 37 грн: за 2014 рік - 77 718,28 грн, за 2015 рік - 77 967,99 грн та за 2016 рік на суму 86 524,10 грн.

На підставі акту відповідач прийняв, зокрема:

- вимогу від 24 березня 2017 року № Ф- про донарахування єдиного внеску на суму 242 210,37 грн;

- рішення від 24 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 47 561,51 грн за донарахування органом доходів і зборів єдиного внеску.

За наслідками їх судового оскарження, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 24 березня 2017 року на суму 242 210,37 грн.

Визнано протиправним та скасовано рішення № від 24 березня 2017 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів своєчасно не нарахованого єдиного внеску в розмірі 47 561,51 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року апеляційну скаргу Головного управління ДФС України в Черкаській області задоволено. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року скасовано та постановлено нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Постановою Верховного Суду від 03 грудня 2020 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2017 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до Черкаського окружного адміністративного суду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 823/716/17, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, визнано протиправними та скасовано:

- вимогу від 24 березня 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на суму 242 210,37 грн;

- рішення від 24 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 47 561,50 грн.

У подальшому, Головним управлінням ДПС у Черкаській області винесено спірне у цій справі рішення від 13 лютого 2024 року № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким нараховано штрафну санкцію в сумі 45 769,60 грн та пеню в сумі 185 006,74 грн за період з 01 грудня 2017 року до 01 березня 2020 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, вважаючи свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що база нарахування єдиного внеску пов`язана із ПДФО, податкове повідомлення-рішення щодо донарахуванням якого (від 24 березня 2017 року № ) скасоване у судовому порядку рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 823/716/17, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, відтак суд дійшов висновку, що спірні зобов`язання з єдиного внеску на суму 242 210,37 грн донараховані позивачу безпідставно.

Надалі, оскільки судом встановлено безпідставність донарахування податковим органом позивачу зобов`язань з єдиного внеску на суму 242 210,37 грн, суд дійшов висновку, про безпідставність прийняття спірного у цій справі рішення про застосування штрафних санкцій та наявність підстав для визнання його протиправним та скасування.

В частині позовної вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування вищевказаних штрафних санкцій, суд визнав її необґрунтованою, позаяк це не забезпечить поновлення прав позивача, та відповідно належним способом їх захисту є визнання протиправним та скасування рішення від 13 лютого 2024 року № .

Переглядаючи оскаржуване рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо клопотання апелянта про розгляд справи в судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Частинами 2 та 3 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

У той же час, згідно частин 1-3 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

При вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує:

1) значення справи для сторін;

2) обраний позивачем спосіб захисту;

3) категорію та складність справи;

4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо;

5) кількість сторін та інших учасників справи;

6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес;

7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 12, частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах:

1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом;

2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності;

4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років";

6) щодо оскарження індивідуальних актів Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Міністерства фінансів України, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу.

У той же час, спірні правовідносини не відносяться до категорії справ, передбачених частиною 4 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з поданого клопотання апелянта, в такому не наведено доводів, які б свідчили про те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування вимагають проведення судового засідання або посилань на обставини, які можливо встановити лише у такий спосіб.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до частин 1-3 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.

Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

За приписами частин 5 та 7 статті 44 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом.

Стаття 261 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює наступні особливості подання заяв по суті справи у спрощеному позовному провадженні.

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Треті особи мають право подати пояснення щодо позову у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву - протягом десяти днів з дня його отримання.

Колегія суддів зазначає, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін ніяким чином не обмежує процесуальні права учасників справи, а свої пояснення та докази у справі учасники справи мають можливість надати до суду за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно з пунктом 10 частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Дослідивши клопотання апелянта, матеріали справи, предмет та підстави позову, склад учасників справи, тощо, беручи до уваги пункт 20 частини 1 статті 4 та частини 6 статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що дана справа є справою незначної складності, а характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають її розгляду в порядку загального позовного провадження, а тому у задоволенні зазначеного клопотання необхідно відмовити.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Так, відповідно до пп. 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно зі статтею 36 цього Кодексу податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України встановлено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Нормами пункту 54.3 статті 54 ПК України передбачено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган (пп. 54.3.3).

В розумінні норм пп. 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України «грошовим зобов`язанням платника податків» є не лише сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання, а й сума штрафної (фінансової) санкції, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У випадку оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Приписами пункту 56.18 статті 56 ПК України передбачено, що при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Податковий кодекс України однозначно визначає зміст податкової вимоги як письмової вимоги контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу, а податковий борг як суму узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07 квітня 2016 року № 422, який був чинним до 05 квітня 2021 року, а так само Порядку ведення податковими органами оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 12 січня 2021 року № 5, який набрав чинності 5 квітня 2021 року, інтегрована картка платника призначена для оперативного обліку податків, зборів, платежів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу. Метою такого обліку є забезпечення користувачів повною, достовірною та неупередженою інформацією щодо стану розрахунків платників з бюджетами та фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування для прийняття оптимальних управлінських рішень. До ІКП вноситься в тому числі інформація щодо початку/продовження адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення, під час якої нарахована сума податків вважається неузгодженою, а в ІКП відображаються облікові показники (операції) щодо її виключення. Також до ІКП вноситься інформація про результати адміністративного або судового оскарження податкового повідомлення-рішення і встановлено порядок дій контролюючого органу в залежності від результату відповідного оскарження.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року у справі № 823/716/17, яке залишене без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, визнано протиправними та скасовано вимогу від 24 березня 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на суму 242 210,37 грн та рішення від 24 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 47 561,50 грн.

Таким чином, вимога від 24 березня 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на суму 242 210,37 грн та рішення від 24 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 47 561,50 грн до 28 липня 2021 року були неузгодженими в силу приписів пункту 56.18 статті 56 ПК України, а в подальшому мали бути виключені з ІКП позивача, як такі, що скасовані шляхом судового оскарження.

Колегія суддів звертає увагу на положення пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 ПК України, якими імперативно встановлено, що податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

Верховний Суд неодноразово розглядав питання застосування частини четвертої статті 78 КАС України та висловлював позицію про те, що звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені і вони такі обставини не заперечують (зокрема, але не виключно, постанови Верховного Суду України від 23 лютого 2015 року №6-327цс15, Верховного Суду від 28 квітня 2018 року у справі №825/705/17, від 06 березня 2019 року у справі №813/4924/13-а, від 15 листопада 2019 року у справі №826/198/16, від 12 жовтня 2020 року у справі №814/435/18, від 07 лютого 2022 року у справі №520/14170/19, від 17 листопада 2021 року у справі № 806/3572/17).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначила, що обставини справи - це життєві факти, які мають значення для вирішення спору, такі як вчинення чи невчинення певної дії певною особою; настання чи ненастання певних подій; час, місце вчинення дій чи настання подій тощо. Обставини встановлюються судом шляхом оцінки доказів, які були досліджені в судовому засіданні. За наслідками такої оцінки доказів, зокрема щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності суд робить висновок про доведеність чи недоведеність певних обставин.

Також у цій постанові підтримано висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32) про те, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на скасування у судовому порядку вимоги від 24 березня 2017 року № Ф- про сплату єдиного внеску на суму 242 210,37 грн та рішення від 24 березня 2017 року № про застосування штрафних санкцій в сумі 47 561,50 грн, спірні зобов`язання з єдиного внеску на суму 242 210,37 грн донараховані позивачу безпідставно.

За наслідком апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог та не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Згідно з приписами частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. У відповідності до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення у справі № 580/2272/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя доповідач: В.Ю.Ключкович

Судді: Т.Р. Вівдиченко

І.О. Грибан