Справа № 640/26317/21
Суддя: Коротких Андрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Коротких А.Ю.,

суддів Сорочка Є.О.,

Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними та скасовано Рішення (протокол розрахунку пенсії) Головного управління Пенсійного фонду України у місті Києві №51 від 22 вересня 2020 року.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок №16) щодо проведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 19 грудня 2017 року перерахунку пенсії із застосуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок №16) здійснити перерахунок та виплатити пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), починаючи з 19 грудня 2017 року, відповідно до положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (у первинній редакції) та виходячи з розміру 60 відсотків від суми місячної заробітної плати, до якої включено всі види оплати праці, обчислені для пенсії, визначених у довідці Генеральної прокуратури України №18-395 від 20.11.2017 року, без застосування до її обрахунку максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках та з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може продовжити строк розгляду справи, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на особливості розгляду даної категорії справ та вищезазначені обставини, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що існує необхідність продовження строку розгляду даної справи на розумний строк.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно зі ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є пенсіонером органів прокуратури, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, пенсію йому призначено з 19 грудня 2017 року на підставі ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1689-ХІІ за вислугу років в розмірі 60% від суми місячної заробітної плати.

В довідці Генеральної прокуратури України від 20.11.2017 року №18-395зп зазначено, що заробітна плата ОСОБА_1 станом на 20.11.2017 року складалась: основний оклад - 9340,00 грн., оклад за військове звання - 135,00 грн., процентна надбавка за вислугу років 30% - 520,50 грн., класний чин (звання) - 135,00 грн., вислуга років - 2802,00 грн., інші виплати, які передбачені чинним законодавством - 57461,73 грн., індексація - 24,12 грн. Всього: 69 762,85 грн.

Лівобережним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві здійснено розрахунок пенсії позивачу з 19.12.2017 року за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, яка діє до внесення змін до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Розрахунок пенсії проведено в розмірі 60 % від суми заробітної плати в розмірі 69762,85 грн. та становить 41 857,71 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 грудня 2018 року в адміністративній справі №826/6940/18 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 пенсію, призначену з 19 грудня 2017 року, без обмеження максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену з 19 грудня 2017 року, без обмеження максимальним розміром; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою пенсією та пенсією, призначеною з 19 грудня 2017 року, яка підлягала виплаті без обмеження максимальним розміром, за період з 19 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року. У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 5 грудня 2018 року в адміністративній справі №826/6940/18 набрало законної сили 21.03.2019 року.

З квітня 2019 року позивач отримував пенсію в розмірі 41 857, 71 грн, різницю між виплаченою пенсією та пенсією, призначеною з 19 грудня 2017 року, яка підлягала виплаті без обмеження максимальним розміром, за період з 19 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року позивач не отримав, тому ним було пред`явлено до виконання виконавчий лист по справі №826/6940/18.

06.05.2019 року Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м Києві Маховою Діаною Анатоліївною відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа №826/6940/18, виданого 19.04.2019 року про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати ОСОБА_1 пенсію, призначену з 19 грудня 2017 року, без обмеження максимальним розміром; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 різницю між виплаченою пенсією та пенсією, призначеною з 19 грудня 2017 року, яка підлягала виплаті без обмеження максимальним розміром, за період з 19 грудня 2017 року по 05 грудня 2018 року.

На виконання вимоги державного виконавця від 19.07.2019 НОМЕР_2 відповідачем надано відповідь від 16.08.2019 року №185174/07, згідно якої вбачається, що відповідачем виконане рішення суду та проведено перерахунок відповідно до резолютивної частини, розмір пенсії з 19.12.2017 року становить 41857,71 грн. В результаті перерахунку виник борг. Нараховані кошти в сумі 599 596,90 грн. за період з 19.12.2017 року по 20.03.2019 року підлягають виплаті відповідно до порядку передбаченого постановою КМУ України №649 від 22.08.2018 року. Борг за період з 21.03.2019 року по 31.07.2019 року в розмірі 182283,58 грн.

21.10.2020 року через електронний додаток «Приват-24» позивачу надійшло повідомлення про зарахування 367185,91 грн.

З відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.12.2020 року за №28000-28985/П-02/8-2600/20 та від 23.12.2020 року за №29263-31619/С-02/8-2600/20 позивачу надано роз`яснення, відповідно до якого вбачається, що згідно Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» максимальна величина бази нарахування єдиного внеску дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, на яку нараховано єдиний внесок, а з 01.01.2018 року максимальна величина дорівнює 15 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 грудня 2017 року складає 1762,00 грн, отже максимальна величина становить 44050 грн (1762х25). У зв`язку з чим розмір пенсійних виплат з 19.12.2017 року повинен складати 26430 грн (44050 грнх 60%). Повідомлено, що у вересні 2020 року відповідачем виправлено помилку в частині визначення заробітної плати, що призвело до зменшення розміру пенсії.

Згідно наявного в матеріалах справи протоколу перерахунку пенсії від 22.09.2020 року рішенням №51 від 22 вересня 2020 року Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснило перерахунок пенсії позивача з 22.09.2020 року у зв`язку зі зміною окладу, згідно з якого позивачу визначено розмір пенсії з надбавками 26 430,00 грн. з 01.10.2020 року та 01.12.2020 року.

Як вбачається з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 09.12.2020 року за №28000-28985/П-02/8-2600/20 та від 23.12.2020 року за №29263-31619/С-02/8-2600/20, за №20834-20362/С-02/8-2600/21 від 11.08.2021 року у вересні 2020 року відповідачем було виправлено помилку в частині визначення заробітної плати, що призвело до зменшення розміру пенсії позивача, розмір пенсійних виплат позивача з 19.12.2017 року було визначено в сумі 26430 грн (44050, 00грн х60%). Кошти в сумі 367185, 91 грн, за рішенням судів за період з грудня 2017 року по березень 2019 року були нараховані в жовтні 2020 року на банківський рахунок.

Позивач вказав, що відповідачем неправомірно здійснено перерахунок пенсії без урахування положень ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (у первинній редакції), не врахувавши суми місячної заробітної плати, до якої включено всі види оплати праці, обчислені для пенсії визначених у довідці Генеральної прокуратури України №18-395 від 20.11.2017 року. Вважає рішення відповідача у перерахунку пенсії у бік зменшення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, як необґрунтоване і незаконне.

Відповідач в обґрунтування заперечень на позов зазначив, що у вересні 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було виявлено помилку в розрахунку пенсії позивача - невірно визначено розмір заробітної плати для обчислення пенсії, при виконанні рішення суду була врахована заробітна плата без обмеження максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, визначеного відповідно до закону. Відповідач вважає , що на сьогоднішній день пенсійну справу приведено у відповідність і обчислення пенсії проведено з 19.12.2017 року з заробітної плати, яка не перевищує максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, визначеної відповідно до закону, виходячи з 60% місячної заробітної плати 42 100 грн. (з урахуванням обмеження максимальної величини розміру заробітної плати згідно бази нарахування єдиного внеску чинна на грудень 2017 року - 1 762,00 грн. х 25=44050, 00грн). Розмір пенсії з 19.12.2019 року складає 26430,00 грн. (44050,00грн х 60%).

Також, судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем було прийняте рішення (протокол про перерахунок пенсії) №51 від 22 вересня 2020 року, яким зменшено основний розмір пенсії позивача до 26 430,00 грн, з заробітної плати, яка не перевищує максимальної величини бази нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування, визначеної відповідно до закону, виходячи з 60% місячної заробітної плати (з урахуванням обмеження максимальної величини розміру заробітної плати згідно бази нарахування єдиного внеску чинна на грудень 2017 року - 1 762,00 грн. х 25=44050, 00грн ). Розмір пенсії з 19.12.2019 року складає 26 430,00 грн.(44050,00грн х 60%).

Не погоджуючись з рішенням (протокол розрахунку пенсії) №51 від 22 вересня 2020 року про перерахунок пенсії, діями відповідача щодо перерахунку пенсії не у відповідності до положень ч.ч. 2, 3 та 4 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (у первинній редакції), починаючи з 19 грудня 2017 року без урахування суми місячної заробітної плати, до якої включено всі види оплати праці, обчислені для пенсії та визначені у довідці Генеральної прокуратури України №18-395 від 20.11.2017 року та невиплатою заборгованості в повному обсязі, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Базовим (рамковим) нормативно-правовим актом, який визначає права, принципи, підстави, механізм та умови призначення, перерахунку і виплати пенсії за вислугу років працівникам органів прокуратури є Закон України «Про прокуратуру»: до 15 липня 2015 року - Закон №1789-ХІІ, з 15 липня 2015 року - набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.

Відповідно до абз. 6 ч. 15 ст. 86 Закону №1697-VІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31.12.2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 грн. 00 коп.

Положеннями статті 2 Закону України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року №3668-VI передбачено, що максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення», «Про судоустрій і статус суддів», Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року «Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Абзацом 2 пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-VI встановлено, що пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №580/5962/20 зазначив, що наведені в пункті 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI норми є спеціальними, оскільки дія їх розповсюджується на окрему групу суб`єктів, яка обумовлена певними особливостями (зокрема, осіб, пенсія яким призначена до набрання чинності цим Законом, в яких розмір пенсії перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом тощо).

З часу набрання чинності Законом №3668-VI він поширює свою дію на всю територію України і розповсюджується на всіх осіб, які отримують пенсії за законодавством України.

Отже, на осіб, яким пенсія призначена (перерахована) відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у статті 2 Закону №3668-VI, в тому числі на підставі Закону України «Про прокуратуру», та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення такого перерахунку.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що крім пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №3668-VI, обмеження максимального розміру пенсії колишніх працівників прокуратури встановлені також і Законом України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.

Відповідно до абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VІІ максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність.

Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Враховуючи, що таке перевищення виникло в результаті перерахунку в період дії загальної норми частини 1 статті 2 Закону №3668-VI та спеціальної норми абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VІІ, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення вказаних статей, які визначають обмеження пенсії десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, зазначені положення Закону №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону №1697-VІІ неконституційними не визнавалися, є чинними, а тому обов`язкові для застосування.

Верховний Суд також звернув увагу на те, що аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що, неодноразово висловлюючи правову позицію щодо можливості обмеження розміру соціальних виплат, ЄСПЛ, не заперечуючи право держав зменшувати такий розмір, не сформулював правової позиції щодо достатнього розміру таких соціальних виплат, підкреслюючи водночас необхідність забезпечення прозорості, недискримінаційного характеру відповідних змін, не покладення надмірного тягаря на заявників внаслідок такого втручання держави. Така практика свідчить про достатньо широке «поле» для розсуду, яке ЄСПЛ залишає державам у питаннях соціального забезпечення.

Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визнає можливість того, що виплати соціального страхування можуть бути зменшені або припинені, однак, розглядаючи питання відповідності таких дій, у кожній конкретній справі ураховує всі відповідні обставини справи і з`ясовує: чи було законним таке втручання, чи переслідувало легітимну мету таке втручання та чи не поклало таке втручання надмірний тягар на особу, якої це стосується.

За аналогічних обставин ЄСПЛ не констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції (справа Valkov and Others v. Bulgaria (заява №2033/04); справа Khoniakina v. Georgia (заява №17767/08)).

Хоча виплати соціального страхування є «майном» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, однак обмеження максимальним розміром пенсій працівникам прокуратури не може вважатися порушенням їх права володіння цим майном, оскільки такі дії здійснені державою шляхом введення нових законодавчих положень з метою регулювання політики соціального забезпечення. Встановлені обмеження не є непропорційними та не призводять до порушення сутності пенсійних прав.

Розмір пенсії працівників прокуратури, з урахуванням встановлених обмежень максимальною сумою, залишається вищим середньомісячного розміру пенсії в Україні. Тобто, встановлення максимального розміру пенсії для працівників прокуратури не поставило їх у невигідне становище, оскільки їх право на соціальне забезпечення було за ними збережене, вони не були позбавлені своїх засобів для існування і не були піддані ризикові недостатності таких засобів для життя. Тому встановлення максимального розміру пенсії не можна вважати таким, що поклало на працівників прокуратури надмірний чи непропорційний тягар, чи порушило їх право на мирне володіння своїм майном.

При цьому таке обмеження не є дискримінаційним, оскільки стосується не лише працівників прокуратури, а й інших категорій пенсіонерів, зокрема поширюється на пенсії, призначені відповідно до Митного кодексу України, законів України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про Національний банк України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про дипломатичну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про судову експертизу», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», «Про пенсійне забезпечення».

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві правомірно застосувало обмеження пенсії позивача максимальним розміром, який не перевищує десяти прожиткових мінімумів для осіб, які втратили працездатність, що передбачено приписами чинної статті 2 Закону «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи» №3668-VI та абзацу 6 частини 15 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.

Отже, позовні вимоги в частині здійснення перерахунку пенсії без обмеження її граничного розміру, є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 29 грудня 2021 року у справі №580/5/21 та від 06 квітня 2022 року у справі №340/5504/20.

Інші доводи позивача не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Так, відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За вказаних обставин, враховуючи все вищезазначене, системно проаналізувавши приписи законодавства України, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції не було повно та всебічно досліджено матеріали справи та встановлено фактичні обставини та при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим суд першої інстанції помилково вирішив спір по суті, задовольнивши позовні вимоги.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Крім того, апеляційний суд враховує, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві - задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2024 року- скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: Коротких А.Ю.

Судді: Сорочко Є.О.

Чаку Є.В.