Справа № 420/29265/23
Суддя: Хурса О. О.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Хурси О.О., розглянувши в спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України:

- визнати протиправними дії Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати на користь позивача, додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022;

- стягнути з Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , на користь позивача заборгованість з виплати додаткової винагороди передбаченої Постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період часу з 03.11.2022 по 24.02.2023 в сумі чотириста тисяч гривень;

- визнати протиправними дії Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , щодо не виплати на користь позивача, одноразового грошового забезпечення, внаслідок втрати працездатності, передбаченого Постановою КМУ №275 від 25.12.2013;

- стягнути з Міністерства фінансів України, Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , на користь позивача заборгованість з виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі сто вісімдесят одної тисячі сто двадцять одної гривні.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що у період з 03.11.2022 по 24.02.2023 брав участь у здійсненні заходів із збереження національної безпеки і оборони, виконуючи бойові завдання у складі військових частин НОМЕР_2 -В та НОМЕР_1 , у зв`язку з чим у позивача існує право на виплату додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.

Також позивач вказав, що йому не виплачено одноразову грошову допомогу внаслідок втрати працездатності, передбачену Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013.

Міністерство фінансів України подало до суду відзив, в якому вказало, що право позивача, яке визначено ним як порушене, пов`язане з проходженням військової служби, яка в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України є публічною службою, та не пов`язане із здійсненням фінансового контролю. Вважає, що між Мінфіном та позивачем у справі не існувало та не існує зобов`язання стосовно здійснення додаткових виплат, оскільки Мінфін не здійснює такі виплати та не є роботодавцем позивача.

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ) надало відзив, в якому вказало, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є неналежним відповідачем по справі № 420/29265/23, адже позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_4 ( НОМЕР_1 ), а тому виплата позивачу грошового забезпечення в тому числі і додаткової винагороди здійснюється безпосередньо лише на підставі наказів командира військової частини НОМЕР_1 , таким чином Командуванням Військово-Морських Сил Збройних Сил України взагалі не було вчинено жодних дій чи бездіяльності щодо виплати/не виплати позивачу, оспорюваних сум, адже позивач не проходив військову службу у списках особового складу Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, як окремій військовій частині. Позивачем, долучено лише один витяг із журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2023 вих. № 1/ДСК за 20.12.2023, в той же час, коли позивач вважає що йому не виплатили додаткову винагороду за 4 місяці по 100 тис. грн.

Військова частина НОМЕР_1 надала відзив, в якому зазначила, що 23.02.2023 при виданні наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 55, позивачу було нараховано та виплачено додаткову винагороду за 9 днів, а саме за 1, 3, 6, 9, 12, 14, 16, 19, 22 лютого 2023 року, у розмірі 30000 грн. В подальшому, ураховуючи вимоги наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», 27.04.2023 старшим помічником командира військової частини НОМЕР_1 на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 подано рапорт № 304, відповідно до якого підтверджено, що позивач виконував бойові (спеціальні) завдання згідно з бойовими наказами (розпорядженнями) (в розрахунку на місяць пропорційно часу виконання бойових (спеціальних) завдань) у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, за що передбачено виплату додаткової винагороди у розмірі 30000 грн. На підставі рапорту, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.04.2023 № 123 позивачу нараховано та виплачено додаткову винагороду за 13 днів, а саме за 2,4,5,8,10,11,13,15,17,18,20,21 лютого 2023 року, у розмірі 30000 грн. Ураховуючи зазначене, в період з 03.11.2022 (з моменту прийняття посади) до 22.02.2023 позивачу виплачувалась додаткова винагорода у розмірі 30000 грн., при цьому підстав для виплати додаткової винагороди не було, оскільки позивач фактично не приймав участі в бойових діях, постійно перебував на території Одеської області. Вважає, що позивач не набув право на отримання одноразової грошової допомоги, та не звертався до уповноваженого органу для отримання зазначеної допомоги.

Позивач надав відповіді на відзиви Міністерства фінансів України та Командування Військово-Морських Сил Збройних Сил України, в яких підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Міністерство фінансів України подало до суду заперечення, в яких наполягало на безпідставності вимог, пред`явлених до нього та просило відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач подав до суду додаткові пояснення щодо заперечення Міністерства фінансів України, в яких наголошував на відсутності у ОСОБА_2 повноважень щодо представництва Міністерства фінансів України та надання будь-яких заяв по суті від її імені.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 306 від 03.11.2022. (т. 2 а.с. 104)

Позивач з 03.11.2022 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 на посаді заступника командира електромеханічної бойової частини військової частини НОМЕР_2 -В, що підтверджується копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 304 від 03.11.2022.

Позивачу виплачено додаткову винагороду в розмірі 30000 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу проходження служби за період з 01.11.2022 по 30.11.2022, з 01.12.2022 по 31.12.2022, за січень та лютий 2023 року, що підтверджується копіями витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_2 № 610 від 01.12.2022, № 46 від 03.01.2023, № 123 від 27.04.2023.

Військовою частиною НОМЕР_1 видано позивачу довідку № 199 від 01.03.2023 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України про те, що він дійсно в період з 20.12.2022 по 23.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Одеса. (т. 2 а.с. 113)

Згідно з копією витягу з журналу бойових дій військової частини НОМЕР_1 вих. № 1/ДСК від 01.01.2023 20.12.2022 корабель розпочав виконання бойового наказу угрупування різнорідних сил Військово-Морських Сил Збройних Сил України № 649/1531/1816. ОКП-ОДЕСА 19.00 14.12.2022 (т. 2 а.с. 106)

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн., за період з 03.11.2022 по 24.02.2023, а також невиплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан, який у подальшому був продовжений Указами Президента України з затвердженням відповідними Законами України.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Так, у військовослужбовців Збройних Сил України, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора,у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), виникає право на отримання додаткової винагороди в розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний, наказ командира.

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 № 199 від 01.03.2023 судом встановлено, що позивач з 20.12.2022 по 23.02.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи в м. Одеса (т. 2 а.с. 113).

При цьому, позивачем інших доказів безпосередньої участі в інші періоди у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач суду не надав, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначив.

Судом, в свою чергу, вжито всіх визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, разом з тим, іншу інформацію про безпосередню участь позивача у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за спірний період, відповідачем не надано.

Таке право має бути підтверджено відповідною довідкою, а нарахування і виплата здійснюватися на підставі чітко визначеного переліку документів (бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий журнал), рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) тощо).

Водночас, відповідачем не надано доказів виплати позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн. за участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 20.12.2022 по 23.02.2023.

Стосовно решти спірних періодів (з 03.11.2022 по 19.12.2022 та за 24.02.2023), суд зазначає, що доказів безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, позивач суду не надав, про обставини такої участі у позовній заяві не зазначив, відповідачі їх також не підтверджують.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачів на користь позивача спірної винагороди у конкретно визначеній позивачем сумі, суд зазначає наступне.

Визначення конкретного розміру суми спірної винагороди належить до виключної компетенції військової частини НОМЕР_1 , як військової частини, в якій позивач проходив військову службу, і суд не має повноважень самостійно здійснювати розрахунки суми додаткової винагороди. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини. У даній справі таке нарахування (додаткової винагороди за спірні періоди) військовою частиною НОМЕР_1 не здійснено. Отже, нарахування додаткової винагороди та суми такого нарахування належить до повноважень військової частини НОМЕР_1 , які є дискреційними.

Стосовно вимог про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості з виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 у розмірі 181 121 грн., суд зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до статті 41 Закону № 2232-ХІІвиплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ) дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

За приписами частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.

З аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавець обмежив строк на звернення для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, а саме не пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби.

Частиною дев`ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до абзацу третього пункту 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 975, військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

документа (відповідних сторінок за наявності), що посвідчує особу (паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, та засвідчений в установленому законодавством порядку переклад українською мовою сторінки паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту), з даними про прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) особи і про реєстрацію місця проживання (за наявності), військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства);

документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

З матеріалів справи вбачається, що позивач не звертався до уповноваженого органу із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності та не надавав йому вищевказані документи.

З огляду на те, що позивач не звернувся до уповноваженого органу за виплатою одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності у спосіб, встановлений законодавством, та не подав усіх необхідних документів, передбачених у зазначених вище нормативно-правових актах, суд дійшов висновку про відсутність порушеного права на отримання такої допомоги зі сторони відповідачів.

Крім того, суд вважає, що позивач не позбавлений права на звернення до суду за судовим захистом у разі, коли ним буде дотримано всіх необхідних процедур, проте за наслідками буде відмовлено у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності.

З урахуванням викладеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 20.12.2022 по 23.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум; зобов`язання військову частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 20.12.2022 по 23.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Статтею 76 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує, відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 ), Міністерства фінансів України ( АДРЕСА_3 , ), Міністерства оборони України (пр-т Повітрофлотський, 6, м. Київ, 03168, ), ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_4 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) про визнання протиправними дій та стягнення заборгованості задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 20.12.2022 по 23.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

Зобов`язати військову частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі до 100 000 гривень, в розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за період з 20.12.2022 по 23.02.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.11.2024.

Суддя Олександр ХУРСА