Справа № 567/996/24
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 567/996/24 пров. № А/857/21619/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 липня 2024 року (головуючий суддя Назарук В.А., м. Острог) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції в якому просив скасувати постанову відповідача про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2132083 від 12.05.2024 та закрити справу про адміністративне правопорушення.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 26 липня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просить рішення суду скасувати і закрити провадження у справі.

В апеляційній скарзі зазначає, що 12.05.2024 о 17:03 год, він дійсно керував автомобілем NISSAN Kubistar, державний номерний знак НОМЕР_1 на 163 км автодороги М06 з дотриманням Правил дорожнього руху. Ця ділянка автодороги має окремі проїзні частини, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою та, згідно з підпунктом г) пункту 12.8 Правил дорожнього руху, на ній дозволяється рух зі швидкістю не більше 110 км/год. Дорожніх знаків що обмежують максимальну швидкість руху на цій ділянці автодороги не було. Після того як його зупинив поліцейський, останній повідомив, що він рухався зі швидкістю 98 км/год (яка є значно меншою за максимально дозволену на такій автодорозі), чим перевищив дозволену швидкість руху на 28 км/год. Також він повідомив, що швидкість вимірювалась приладом TRUCAM ТС00 8459 Motorola vb400 475020, який він під час заміру швидкості руху автомобіля, тримав у руках. Відеозапис для ознайомлення йому не надавався, оскільки цим приладом користувались вже інші поліцейські, які вимірювали швидкість інших автомобілів так само тримаючи його в руках. Будь яких інших документів до початку розгляду справи про адміністративне правопорушення поліцейським не надавались. Після чого було видано оскаржувану постанову, до якої також не було додано жодних доказів, які би свідчили про те, що швидкість руху автомобіля вимірювалась в зоні дії дорожніх знаків, які обмежують максимальну швидкість руху. Це підтверджується і самою постаново в якій відсутні будь які записи з переліком додатків до неї.

Надані відповідачем фотографія та відеозапис не містять жодних відомостей про те, що швидкість руху автомобіля була виміряна саме в зоні дії дорожніх знаків на які посилається в своїй постанові інспектор поліції. А тому вважає, що фотографія і відеозапис на яких відсутні дорожні знаки, які обмежують максимальну швидкість руху та повідомляють про фото- відеофіксацію порушень Правил дорожнього руху роблять ці записи неналежними доказами.

Розуміючи, що Законом на осіб, уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, покладено ряд обов`язків, серед яких є дослідження та оцінка доказів та дослідження всіх обставин справи відповідач подав до суду копію схеми розміщення дорожніх знаків на 163 км а/д Київ-Чоп. Але копія цього документу може свідчити лише про те, що департамент управління поліції у 2020 році дійсно лише погодив розташування дорожніх знаків на проекті організації дорожнього руху на певній ділянці автодороги загального користування державного значення та жодним чином не свідчить про дійсну фактичну наявність 12 травня 2024 року певних дорожній знаків на певній ділянці, що робить її неналежним доказом у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення швидкісного режиму.

Окрім того суд першої інстанції не взяв до уваги те, що постанова про накладення на його адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 2132083 від 12 травня 2024 року, складена в електронній формі у вигляді стрічки, виконана за допомогою невстановленого типу термопринтеру, мала незадовільну якість друку, а відомості, зазначені в ній, почали зникати зі стрічки вже з наступного дня.

Абзацом 1 пункту 5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 р. за № 1408/27853 (далі - Інструкція), передбачено, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу XV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Однак Інструкція, ні жоден інший Закон чи підзаконний нормативний акт не містять переліку хоча би типів спеціальних технічних пристроїв за допомогою яких можна друкувати на стрічці електронну постанову чи вимог до таких пристроїв. Таким чином самовільне обрання інспектором поліції форми викладення інформації в правовому документі, не забезпечує її збереження та передавання у часі та просторі, що є грубим порушенням Закону України «Про інформацію» та його права на захист.

За таких обставин, поліцейський повинен був скласти постанову про накладення адміністративного стягнення у письмовій формі відповідно до додатку 5 Інструкції, а складена інспектором поліції постанова ЕНА № 2132083 від 12.05.2024 у формі, що не передбачена чинним законодавством є незаконною і підлягає скасуванню.

Викладені факти свідчать також про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи не було застосовано закон, який підлягав застосуванню, що відповідно до ст. 317 КАСУ, є підставою для скасування судового рішення.

Враховуючи усі вищенаведені аргументи та відсутність будь-якого аналізу з боку суду змісту позовної заяви, додаткових пояснень з його боку, відсутність жодної відповіді з боку суду на його аргументи та наведення мотивів з боку суду щодо свого ж рішення - вважає, що оскаржуване рішення по даній справі порушує право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою поліцейського 1 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Житомирській області Григорєвим С.М., серії АНЕ №2132083 від 12.05.2024, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Постанова мотивована тим, що 12.05.2024 о 17 год. 03 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Nissan Kubistar, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 163 км+ 300 м автодороги М06 рухався зі швидкістю 98 км/год в зоні дії знаку 3.39 максимальне обмеження швидкості 70 км/год., чим перевищив максимальну швидкість руху більше, ніж на 20 км/год, швидкість вимірювалася приладом TruCam ТС00 8459 Motorola vb 475020, чим порушив п.12.9 б Правил дорожнього руху «Перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху, передбачених знаками 3.29, 3.31, 30.3».

Постановляючи рішення суд першої інстанції правильно вважав, що, враховуючи положення КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, належить до компетенції органів Національної поліції. Працівники органів поліції, які мають спеціальні звання поліції, мають накладати адміністративні стягнення та розглядають справи про адміністративні правопорушення від імені цих органів.

Відповідно до ст.283 КУпАП, постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до ст.245 КУпАП, завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є всебічне, повне та об`єктивне встановлення обставин справи, вирішення її у точній відповідності до закону.

Згідно ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Крім того судом вірно зазначено, що порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до п.1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Знаком 3.29 забороняється рух із швидкістю, яка перевищує зазначену на знакові (в даному випадку 70 км/год.).

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 допущено перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відтак суд слушно зауважив, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Відповідно до положень ч. 1 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правильно врахував, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Отже, положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З відеозапису та фото, вбачається, що автомобіль Nissan Kubistar, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на 163 км+ 300 м автодороги М06 під керуванням ОСОБА_1 рухався зі швидкістю 98 км/год при дозволеній 70 км/год., чим перевищив максимальну швидкість руху більше, на 28 км/год. більше допустимої швидкості на вказаному відрізку автодороги.

Відтак правильними є твердження, що факт вчинення позивачем порушення ПДР України підтверджено належними доказами.

При цьому, суд слушно зауважив, що описка в постанові про накладення адміністративного стягнення щодо дорожнього знаку 3.39 замість 3.29 не вказує на відсутність і діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП та не є підставою для скасування такої постанови.

Відхиляючи твердження позивача про те, що прилад TruCam не може застосовуватися працівниками поліції, тримаючи в руці, суд вірно зазначив, що у відповідності до положень ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні літальні апарати та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото-і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.

Оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam є засобом вимірювальної техніки, а не пристроєм, що здійснює автоматичну фото- та відеозйомку.

Відповідно до ч.2 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці. Відтак, із змісту даної норми чітко зрозуміло що вона стосується виключно приладів змонтованих/розміщених, тобто тих які стаціонарно змонтовані і працюють в автоматичному режимі.

Диспозиція ч.1 ст.40 вказаного Закону дозволяє використовувати фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень (яким є прилад TruCam).

Більше того, з листа ДП «Укрметртестстандарт» вбачається, що лазерний вимірювач TruCam LTI 20/20 відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов до обґрунтованого висновку про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, і накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що позивач в апеляційній скарзі просив закрити провадження у справі, однак при цьому не вказав підстави для такого закриття, відтак суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надати оцінку такому проханню.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Острозького районного суду Рівненської області від 26 липня 2024 року по справі №567/996/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М. А. Пліш
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула