Справа № 280/4292/24
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 280/4292/24
Суддя І інстанції Новікова І.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Коршуна А.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії за віком №11 від 09.05.2023 року Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, відповідно до Угоди між Україною та Республіка Польща про соціальне забезпечення, ратифікованої Законом України №458-VII від 05.09.2013 «Про ратифікацію Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення», надіслати до компетентних органів Республіки Польща формуляри: UA-PL5 (формуляр зв`язку) та UA-PL6 (довідку про страховий стаж у Польщі) щодо позивача, для підтвердження роботи на виробничій фірмі «BARTEX» на постійній основі в період з 06.09.2017 по 19.12.2020 на підставі свідоцтва про працевлаштування від 19.12.2020 та після отримання відповіді повторно розглянути заяву від 14.03.2024 про призначення пенсії за віком позивачу, у відповідності до чинного законодавства.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №78 від 22.03.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року у Виробничій фірмі «BARTEX» (Республіка Польща), а також призначити їй пенсію за віком з 08.04.2024 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскаржило його в апеляційному порядку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії. Вказує на неможливість зарахування періодів роботи позивача у Республіці Польща з огляду на відсутність формуляра зв`язку UA-PL5 та UA-PL6 відповідно до угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення щодо підтвердження трудового стажу. Скаржник також посилається на те, що належним відповідачем у справі є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, оскільки після вирішення питання про відмову в призначенні пенсії за віком, відповідачем було передано сформовану електронну пенсійну справі позивача до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

В письмовому відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 просила відмовити у її задоволенні та залишити без задоволення.

При цьому, у відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить розглядати справу за її участі чи участі її представника.

Однак, зважаючи на те, що справа №280/4292/24, на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України, була призначена до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, враховуючи наявність відзиву на апеляційну скаргу, а також те що наявні в матеріалах справи докази дають можливість розглянути справу в порядку письмового провадження, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду справи у відкритому судовому засіданні за участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 14.03.2024 року позивач звернулася до органів ПФУ з питання призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 22.03.2024 року №78, яке прийнято за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме трудовий стаж позивача визнано у 29 років 06 місяців 06 днів, при мінімально необхідному 31 рік.

Також, у зазначеному рішенні вказано на те, що за доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи у Республіці Польща з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року, оскільки в документах долучених до заяви про призначення пенсії відсутній формуляр зв`язку UA-PL 5, UA-PL 6, відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення щодо підтвердження трудового стажу.

Позивач не погодившись зі спірним рішенням про відмову в призначенні пенсії, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон 1058-IV).

Статтею 1 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 26 Закону № 1058-IVпередбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Згідно з ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу не зараховано до стажу позивача, період її роботи у Республіці Польща з 06.09.2017 по 19.12.2020, оскільки в документах долучених до заяви про призначення пенсії відсутній формуляр зв`язку UA-PL 5, UA-PL 6.

Аналізуючи підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду роботи в Республіці Польща, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону № 1058-IV, якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

З 01.01.2014 набула чинності Угода між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення від 18.05.2012 (далі - Угода), ратифікована Законом №458-VII від 05.09.2013.

Відповідно до п.4 ст. 2 ця Угода застосовується: стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується: пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ст. 10 Угоди періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.

Відповідно до ст. 12 Угоди якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає.

Згідно ст. 6 АДМІНІСТРАТИВНОГО ДОГОВОРУ щодо застосування Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, підписаного 18 травня 2012 року, компетентна установа Договірної Сторони, яка отримує заяву про допомогу (згідно п.9 ч.1 ст.1 Угоди "допомога" - пенсія та інші види грошової допомоги, передбачені законодавством Договірної Сторони, з урахуванням усіх доплат, надбавок та підвищень, які стосуються цих виплат), що надається відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони, згідно із статтею 24 Угоди, на відповідному формулярі надсилає запит до компетентної установи іншої Договірної Сторони разом з усіма наявними документами та інформацією, які необхідні компетентній установі іншої Договірної Сторони для визначення прав заявника.

Компетентні установи обох Договірних Сторін з використанням відповідних формулярів здійснюють невідкладний обмін наявними документами та інформацією, необхідними для ухвалення остаточного рішення щодо заяви про виплати, а також інформують одна одну щодо всіх обставин, що мають значення для права, розміру та виплати допомоги.

Компетентна установа кожної з Договірних Сторін за власний рахунок передає компетентній установі іншої Договірної Сторони, на її запит, всю інформацію та наявну медичну документацію, яка стосується інвалідності (непрацездатності) заявника або отримувача допомоги.

Компетентна установа Договірної Сторони, якій було подано заяву про допомогу, перевіряє відомості щодо заявника та членів його сім`ї. Види інформації, яка перевіряється, погоджують установи зв`язку обох Договірних Сторін.

Так, 4-5 лютого 2014 року у м. Львові відбулася зустріч представників Пенсійного фонду України та Установи соціального страхування Республіки Польща (ZUS) щодо узгодження процедур дій та бланків формулярів зв`язку, передбачених для застосування при реалізації Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення, яка була підписана 18 травня 2012 року, які були оформлені відповідним Протоколом.

Згідно вказаного Протоколу сторони, на виконання пункту 2 статі 2 Адміністративного договору щодо застосування Угоди було обговорено та погоджено двомовні формуляри стосовно пенсійного забезпечення для співпраці при реалізації положень Угоди: для Української Сторони UA-PL 5, UA-PL 6, UA-PL 8, UA-PL 9, UA-PL 10 та UA-PL 12; для Польської Сторони PL-UA 5, PL-UA 6, PL-UA 7, PL-UA 11, PL-UA 12 та PL-UA 13. Зразки формулярів додано до Протоколу.

Якщо проаналізувати зміст вищенаведених формулярів зв`язку, то можна дійти висновку, що формуляри UA-PL 5, UA-PL 6, UA-PL 8, UA-PL 9, UA-PL 10 та UA-PL 12 заповнюються компетентним органом Республіки Україна та надсилаються компетентному представницькому органу Республіки Польща. Формуляри PL-UA 5, PL-UA 6, PL-UA 7, PL-UA 11, PL-UA 12 та PL-UA 13 - навпаки.

Формуляр зв`язку UA-PL 5 не містить жодного розділу, який передбачав би підпис людини, яка звертається за пенсією. Але при цьому наявний розділ 9 «Установа, що заповнює формуляр» з підрозділами 9.1 «Назва», 9.2 «Адреса», 9.3 «Печатка», 9.4 «Дата», 9.5 «Підпис». Отже, формуляр зв`язку є документом, який заповнюється та надсилається саме компетентним органом державної влади, а не людиною, яка набула стаж роботи на території іншої договірної сторони міжнародної угоди.

В даному випадку територіальний орган Пенсійного фонду України самоусунувся від виконання приписів ч.1 ст. 6 АДМІНІСТРАТИВНОГО ДОГОВОРУ щодо застосування Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення.

Разом з тим, як вірно було зазначено судом першої інстанції, пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування визначено перелік документів, які особа має подати органу ПФУ до заяви про призначення пенсії за віком, серед яких відсутні формуляри UA-PL 5, UA-PL 6.

Тобто, чинне законодавство не покладає на особу, яка звертається за призначенням пенсії обов`язку надати органу ПФУ формуляр зв`язку UA-PL 5, UA-PL 6, а його відсутність не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії, як і підставою для відмови зарахувати певний період трудової діяльності до страхового стажу.

Водночас, колегія суддів враховує, що до заяви про призначення пенсії, позивач надала свідоцтво про працю від 19.12.2020 року, в якому зазначено, що позивач протягом періоду з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року працювала на постійній основі у Виробничій фірмі BARTEX на посаді швачки.

При цьому, жодних належних обґрунтувань неможливості врахування зазначеного свідоцтва про працю від 19.12.2020 року при розгляді заяви про призначення пенсії, оскаржуване рішення не містить.

Враховуючи зазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що до страхового стажу позивача, підлягає зарахуванню період її роботи з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року в Республіці Польща.

Відтак, зважаючи на те, що з урахуванням періоду роботи з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року, який, за наслідками розгляду справи, підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , остання має необхідний страховий стаж 31 рік, досягла пенсійного віку, то рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №78 від 22.03.2024 року, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, є необґрунтованим та підлягає скасуванню.

При цьому, зважаючи на те, що рішення по заяві ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком приймало Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області і саме воно досліджувало подані заявником документи, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №78 від 22.03.2024 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 06.09.2017 року по 19.12.2020 року у Виробничій фірмі «BARTEX» (Республіка Польща), а також призначити їй пенсію за віком з 08.04.2024 року.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

В повному обсязі постанова складена 19 листопада 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя С.В. Сафронова

суддя А.О. Коршун