Справа № 129/2059/24
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 129/2059/24

Головуючий у 1-й інстанції: Шелюховський М.В.

Суддя-доповідач: Мацький Є.М.

20 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаської області про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В червні 2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління національної поліції в Черкаській області про скасування постанови серії ЕНА №2450137 про накладення адміністративного стягнення.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2024 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

4. Апелянт, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити.

5. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ним було дотримано вимог ПДР України, зокрема, пункту 18.1, про що свідчить належна реакція та своєчасне зниження швидкості руху транспортного засобу. Крім того, зазначає, що поведінка чоловіка, який стояв біля пішохідного переходу, його рухи або інші дії явно не свідчили про намір в даний момент переходити через дорогу.

6. Також позивач зазначає, що йому не було надано можливості ознайомитись з матеріалами справи, зокрема, з відеозаписом порушення правил дорожнього руху.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

7. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.06.2024 року о 12 год. 10 хв. поліцейським відділу поліцейської діяльності № 1 Уманського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 відносно позивача було складено постанову від 22.06.2024 серії ЕНА №2450137 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 122 КУпАП, а саме за порушення правил проїзду нерегульованих пішохідних переходів та ненадання переваги в русі пішоходу та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

8. В обґрунтування постанови зазначено, що 22.06.2024 року о 12 год. 10 хв. в м.Монастирище по вул. Соборна, водій ОСОБА_1 порушив правила проїзду нерегульованих пішохідних переходів, не надав перевагу в русі пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

9. Позивач вважає, що постанова від 22.06.2024 року серії ЕНА №2450137 про накладення на нього адміністративного стягнення є явно незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, тому звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

10. Правова позиція апелянта зазначена в пунктах 3-5 цієї постанови.

11. Відповідач зазначає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки працівником поліції правомірно складено адміністративну постанову, роз`яснено права за ст. 268 КУпАП та строк оскарження за ст. 289 КУпАП, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у вказаній постанові. Крім того, клопотання та зауваження при розгляді справи під час складання адміністративної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від ОСОБА_1 не надходили

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

12. Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

13. Стаття 14 Закону України "Про дорожній рух" зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

14. Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

15. Положеннями пунктів 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

16. Так, частиною першою ст. 122 КУпАП передбачено, що порушення правил проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

17. За змістом п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

18. Частиною 1 ст.9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

19. Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

20. За приписами ст.245 КУпАП одними із завдань провадження адміністративної справи закон визначає такі, як своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

21. При цьому, статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

22. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої апеляційної скарги, Апеляційний Суд виходить з наступного.

23. Колегія суддів зазначає, що для притягнення особи до адміністративної відповідальності і встановлення її вини, необхідна наявність відповідних доказів.

24. Приписами ст. 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

25. Як доказ вчинення правопорушення відповідач надав суду відеозапис з нагрудної камери працівника поліції з якого, вбачається, що після того, як старший сержант поліції ОСОБА_2 підійшов до автомобіля, яким керував позивач він представився та повідомив, що в порядку ст. 40 ЗУ "Про Національну поліцію України" застосовується відеофіксація на нагрудну бодікамеру, а також повідомив, що водій порушив вимоги ПДР, а саме не надав перевагу в русі пішоходу.

26. Наданий суду першої інстанції відеозапис з нагрудної камери поліцейського показує лише розмову водія з інспектором поліції та подальший розгляд справи. Тобто, відеозапис не містить чіткої фіксації адміністративного правопорушення, а тільки процес оформлення правопорушення після зупинки транспортного засобу.

27. Інших доказів порушення позивачем п. 18.1 Правил дорожнього руху України відповідачем не надано суду.

28. Позивач, у своїх пояснення зазначив, що наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу побачив, що перед пішохідним переходом стоїть невідомий йому чоловік, який, на його перший погляд, мав намір перейти дорогу на іншу сторону проїжджої частини. Знизивши швидкість приблизно до 10-15 кілометрів на годину, ще більше наблизившись до ділянки, де розташувався пішохідний перехід, ним як водієм транспортного засобу, що безпосередньо сприймає дорожньо-транспортну обстановку на підставі внутрішнього переконання було прийнято рішення продовжити рух далі, оскільки обставини, що ним спостерігались, не свідчили про намір невідомого чоловіка переходити в цей момент дорогу через пішохідний перехід.

29. Факт того, що пішохід стояв на тротуарі і фактично не ступив на проїзну частину в той час, коли позивач здійснював переїзд пішохідного переходу не заперечується відповідачем, навпаки про це зазначено у відзиві на апеляційну скаргу. В той час, вимоги п.18.1 ПДР України зобов`язують водія транспортного засобу знизити швидкість чи за потреби зупинитися у разі, якщо безпосередньо на пішохідному переході перебувають пішоходи.

30. Висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

31. Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

32. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

33. У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

34. Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

35. З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

VІІ. СУДОВІ ВИТРАТИ

36. Згідно з ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

37. За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

38. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, зокрема, враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору (п.1, п.2 ч.9 ст.139 КАС України).

39. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

40. Оскільки в апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір, розмір якого є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору у сумі 3028 грн., де 1211 грн. 20 коп судовий збір сплачений за подання позовної заяви, 1816 грн 80 коп судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що такі судові витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2024 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕНА № 2450137 від 22.06.2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 122 КУпАП відносно ОСОБА_1 .

Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 3028,00 грн. (три тисячі двадцять вісім гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.