Справа № 160/11893/24
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Першотравневського міського суду Дніпропетровської області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
08.05.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Першотравневського міського суду Дніпропетровської області, третя особа: Територіальне управління Державної судової адміністрації про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача було порушено її права на належний рівень оплати праці як державного службовця, гарантовані ст. 50 та 52 Закону України «Про державну службу». Також позивач вказує, що застосування Першотравенським міським судом Дніпропетровської області норм Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік» стосовно перерахування надбавки за вислугу років, якими звужується обсяг прав, пільг, компенсацій і гарантій державних службовців, передбачених спеціальним законом у сфері державної служби Законом України «Про державну службу» суперечить нормам, закріпленим в Конституції України та Бюджетному кодексі України. Окрім того, закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту. Таким чином, закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після його ухвалення та набрання ним чинності. При цьому, позивачем звертається увага на тому, що Конституційний Суд України наголошував, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Одночасно позивач зауважує, що положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» щодо встановлення розміру надбавки за вислугу років на державній службі не відповідає нормам Конституції України та нормам спеціального Закону України «Про державну службу» №889-VIII, а тому не може бути застосовано до визначення розміру надбавки за вислугу років.
Ухвалою від 13.05.2024 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
30.05.2024 року від представника ТУ ДСА в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог. У відзиві, окрім іншого, з посиланням на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби №176-р/з від 10.01.2024 року зазначено, що державним службовцям державних органів, які провели класифікацію посад державної служби, надбавка за вислугу років у 2024 році встановлюється на рівні 2% від посадового окладу за кожний рік стажу державної служби та не може перевищувати 30% посадового окладу. Також, представник ТУ ДСА в Дніпропетровській області зазначив, що Першотравенський міський суд Дніпропетровської області, прийнявши наказ №8-к від 22.02.2024 року щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на 2024 рік, відповідно до п. 12 прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» (з 25.01.2024 року), діяв у відповідності до вимог законодавства. Наголошено, що Територіальне управління як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які ДСА України затвердила у кошторисі. Тож, при нарахування та виплаті позивачу розміру надбавки за вислугу років на державній службі, ТУ ДСА в Дніпропетровській області діяло на підставі та в межах, передбачених законодавством.
31.05.2024 року представником Першотравенського міського суду Дніпропетровської області подано відзив на позовну заяву, яким заперечується проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, зважаючи на наступне. Позивач посилається на рішення Конституційного Суду України №5-р(І)2019 від 12.07.2019 року, однак відповідач не вбачає якихось суперечностей із вищевказаною правовою позицією Конституційного Суду України, так як трудові відносини з позивачем є тривалими, виникли до ухвалення Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» та продовжують існувати після його ухвалення, у зв`язку з чим нове нормативне регулювання, передбачене цим Законом, застосовується з дня набрання ним чинності, тобто з 01.01.2024 року, як і зазначав Конституційний Суд України. Положення пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України, тобто є чинними на даний час і відповідно до ст. 19 Закону України «Про правотворчу діяльність» є обов`язковими до виконання на території України, доки не припинять свою дію з підстав, передбачених ст. 60 цього Закону.
03.06.2024 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій викладені заперечення проти аргументів відповідачів, викладених у відзивах на позовну заяву.
03.06.2024 року до суду надійшла заяву від представника позивача про уточнення позовних вимог та суб`єктного складу, а саме:
- визнати протиправним наказ Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2024 року №8-К щодо встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям Першотравенського міського суду Дніпропетровської області на 2024 рік (з 25.01.2024 року) та скасувати наказ Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2024 року №8-К.
- зобов`язати Територіальне управління Державної Судової Адміністрації в Дніпропетровської області здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Першотравенського міського суду Дніпропетровської області» від 11.01.2024 року №2-К з 01.01.2024 року.
- відповідно до п.2 частини 1 статті 371 КАС України допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати надбавки за вислугу років за один місяць.
ТУ ДСА в Дніпропетровській області не надало відзив на позовну заяву після прийняття судом уточненої позовної заяви позивача, в якій статус ТУ ДСА в Дніпропетровській області змінено з третьої особи на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працює на посаді судового розпорядника Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з 30.03.2016 року.
Відповідно до наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №7-к від 16.03.2021 року, позивачу встановлено надбавку за вислугу років в розмірі 50% посадового окладу, як такій, вислуга років якої на державній службі станом на 16.03.2021 року склала понад 17 років.
Згідно з Наказом Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №2-к від 11.01.2024 року позивачу встановлено надбавку за вислугу років (19 років 09 місяців 17 днів) на державній службі станом на 01.01.2024 року 50 %.
22.02.2024 року наказом Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №8-к від 22.02.2024 року позивачу встановлено надбавку за вислугу років на державній службі станом на 01.01.2024 року у розмірі 30% посадового окладу, стаж державної служби якої станом на 01.01.2024 року - 19 років 09 місяців 17 днів.
У подальшому, наказом №10-к від 23.02.2024 року внесено зміни до Наказу №8-к від 22.02.2024 року, а саме: замінено слова та цифри «станом на 01 січня 2024 року» на «станом на 25 року 2024 року». Підстава: лист ДСА України від 22.02.2024 року №8-5622/24 «Про результати класифікації посад державної служби».
Не погодившись із вказаним наказом, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, Законом України «Про державну службу» та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Частиною 1 статті 50 Закону України «Про державну службу» визначено, що держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.
Згідно з ст. ст. 46, 50 Закону України «Про державну службу», стаж державної служби дає право на встановлення державному службовцю надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки та передбачено, що заробітна плата державного службовця складається з: - посадового окладу; - надбавки за вислугу років; - надбавки за ранг державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця у розмірі 50 відсотків посадового окладу тимчасово відсутнього державного службовця; - виплати за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків за вакантною посадою державної служби за рахунок економії фонду посадового окладу за відповідною посадою; - премії (у разі встановлення).
Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону «Про державну службу», надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу.
Однак, Верховною Радою України 09.11.2023 року прийнято Закон України «Про Державний бюджет на 2024 рік», пунктом 12 розділу «Прикінцеві положення» якого визначено, що у 2024 році заробітна плата державного службовця державного органу, який провів класифікацію посад державної служби, складається з посадового окладу, надбавки за ранг державного службовця, надбавки за вислугу років, місячної або квартальної премії, компенсації за додаткове навантаження та за вакантною посадою, грошової допомоги, що виплачується з наданням щорічної основної оплачуваної відпустки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та інших доплат, передбачених законами України.
Надбавка за вислугу років на державній службі встановлюється на рівні 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 30 відсотків посадового окладу.
Таким чином, Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» запроваджено норму, яка суперечить нормі ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а саме зменшує максимальну межу розміру надбавки, а вислугу років на державній службі з 50 відсотків до 30 відсотків, та зменшує розмір самої надбавки з 3 до 2 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби.
Вирішуючи спір, суд враховує, що неузгодженість між чинними нормативно-правовими актами, їхнє протиріччя з одного й того самого предмета регулювання, а також суперечність між двома або більше формально чинними нормами права, прийнятими з одного і того ж питання, в теорії права відомі як колізія норм права.
Для безумовного дотримання конституційних імперативних норм щодо обов`язку кожного неухильно додержуватися Конституції та законів України (ст. 68 Основного Закону України) надважливо, щоб система законодавства відповідала усім критеріям «якості закону», зокрема, правове регулювання було чітким та послідовним, не допускало неоднозначного тлумачення правових норм, а також існування суперечливих або конфліктуючих між собою положень.
Логіка полягає у тому, що якщо норми, які регулюють співіснування людей, мають забезпечувати чіткі орієнтири правомірності поведінки і правовий порядок, то вони не повинні суперечити одна одній, мають взаємно узгоджуватись; позначаючи сукупність узгоджених між собою елементів як «систему»; норми права повинні створювати здатний належним чином функціонувати порядок людського співіснування.
Водночас, відступ від цього критерію призводить до виникнення колізій у законодавстві, що зумовлює настання негативних наслідків, зокрема, появу значної кількості юридичних спорів; перешкоду для формування єдиної та сталої судової практики; необхідність відступу від раніше сформульованих правових висновків Великої Палати Верховного Суду чи Верховного Суду; врешті це стає однією з вагомих причин зниження довіри до суб`єктів владних повноважень, судів та держави в цілому.
Крім того, поява колізій у законодавстві створює для особи ситуацію правової невизначеності, при якій виникають справедливі запитання: чи потрібно знати і дотримуватися всіх (без винятку) законів; якщо знати і дотримуватися одного чинного закону або норми закону, чи це означає презумпцію правомірності поведінки особи та неможливість її притягнення до відповідальності або настання інших негативних наслідків.
Вирішення колізій у законодавстві, якщо суб`єкти нормотворення тривалий час не вживають заходів для їх усунення, стає завданням суду. Виконання цього завдання вимагає від суду: 1) встановлення факту існування правової колізії (ситуація, за якої два або більше нормативних акти або норми одного акта регулюють по різному одні і ті ж суспільно-управлінські відносини) та 2) надання пріоритету одному із нормативних актів або норм одного акта.
Загальні підходи до вирішення колізій у законодавстві визначені у положеннях Конституції України, зокрема: 1) Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; норми Конституції України є нормами прямої дії (ч. ч. 1-3 ст. 8); 2) чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ВРУ), є частиною національного законодавства України; укладення міжнародних договорів, які суперечать Конституції України, можливе лише після внесення відповідних змін до Конституції України (ст. 9); 3) закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У свою чергу Кодекс адміністративного судочинства України містить такі норми, які визначають підходи до вирішення колізій у законодавстві: 1) суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави; суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) (ч. ч. 1-2 ст. 6); 2) у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана ВРУ, або іншому правовому акту, суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України та ін.
Тлумачення норм судами є квазірегулюванням, яке виступає додатковим інструментом зміцнення верховенства права в Україні. Особливо помічним цей інструмент є тоді, коли, зокрема, існує необхідність у подоланні колізій та заповнення правовим регулюванням прогалин у законодавстві; квазірегулювання сприяє розвитку доктрини права та є індикатором для законодавця, що ті чи ті відносини повинні бути врегульовані, що суспільні відносини змінилися, ускладнилися і потребують нагального законодавчого регулювання і що законодавець вже запізнюється у їх унормуванні.
При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
За умов спірних правовідносин, спеціальним нормативно-правовим актом є Закон України «Про державну службу», а не Закон України про затвердження бюджету України на відповідний рік.
У рішенні від 28.08.2020 року №10-р/2020 «У справі за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI „Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України» Конституційний Суд України вкотре наголосив на тому, що скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.
Виходячи з того, що предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік є спеціальним, що обумовлено положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, Конституційний Суд України в Рішенні від 27.02.2020 року №3-р/2020 дійшов висновку, що Кодексом не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію або скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України (абзац восьмий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
У свою чергу, роз`яснення НАДС, інших міністерств та центральних органів виконавчої влади щодо розрахунку заробітної плати мають лише інформаційний характер і не встановлюють правових норм, а тому не можуть покладатися в основу видання наказів щодо встановлення складових заробітної плати державних службовців.
Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.
Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.
З огляду на вищевикладене, в спірних правовідносинах до застосування підлягає норма спеціального нормативно-правового акту, а саме ч. 1 ст. 52 Закону України «Про державну службу», а не п. 12 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким звужується обсяг прав та гарантій державних службовців, визначених чинним законодавством, а відтак спірний наказ суд визнає протиправним та таким, що підлягає скасуванню саме в частині, що стосується позивача, а не повністю.
Щодо належного відповідача в частині зобов`язання вчинити певні дії слід зазначити наступне.
Згідно з підпунктом 2 пункту 6 Положення про Державну судову адміністрацію України, затвердженого Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2019 року №141/0/15-19, ДСА України відповідно до визначених завдань здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.
Відповідно до п. 4 Положення про Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України 10.05.2023 року №229, територіальне управління відповідно до покладених на нього завдань: здійснює функції розпорядника коштів Державного бюджету України нижчого рівня щодо забезпечення діяльності територіального управління та судів у відповідному регіоні.
З урахуванням викладеного, суд зауважує, що основним розпорядником коштів безпосередньо щодо районного суду у Дніпропетровському регіоні є ТУ ДСА в Дніпропетровській області.
Суд вважає належним та достатнім способом захисту порушеного права у даній справі покладання обов`язку на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату з 25.01.2024 року надбавки за вислугу років на державній службі ОСОБА_1 відповідно до ч. 1 статті 52 Закону України «Про державну службу», а саме на рівні 3 відсотків посадового окладу державного службовця за кожний календарний рік стажу державної служби, але не більше 50 відсотків посадового окладу, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду, суд зазначає наступне.
Так, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч.1 та 2 ст.122 КАС України).
Згідно ч.3 ст.122 цього Кодексу для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частин 1 та 2 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Позивачем оскаржується наказ керівника Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2024 року №8-к.
При цьому слід зазначити, що позивач на час звернення до суду не звільнена з Першотравенського міського суду Дніпропетровської області та продовжує працювати, тому строк звернення до суду з даним позовом складає три місяці відповідно до приписів ч.1 ст.233 КЗпП України.
Приписами частин третьої і п`ятої статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом України від 01.07.2022 року №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції: "Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".
Отже, до 19.07.2022 року КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права».
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі КАС від 06.04.2023 року по справі №260/3564/22, суд дійшов висновку про поширення дії частини першої статті 233 КЗпП України в редакції Закону України від 01.07.2022 року №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Даний позов стосується порушення законодавства про оплату праці, а тому має застосовуватись тримісячний строк на звернення до суду.
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду з даним позовом позивач звернулася 07.05.2024 року (позовна заява зареєстрована судом 08.05.2024 року), тобто через 2,5 місяці з дня винесення оскаржуваного нею наказу.
Відтак, суд вважає, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено.
Що стосується вимоги позивача допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та сплати надбавки за вислугу років за один місяць, суд зазначає наступне.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про, зокрема, присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Згідно ч.2 ст.371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.
Разом з тим, спірні правовідносини пов`язані із зобов`язанням відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, здійснити перерахунок та виплату надбавки за вислугу років, а не стягнення (присудження) надбавки за вислугу років, а тому підстави для застосування до спірних правовідносин негайного виконання рішення суду відсутні.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Розподіл судових витрат у вигляді судового збору не здійснюється, так як позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Першотравевського міського суду Дніпропетровської області, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 22.02.2024 року №8-к «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі державним службовцям Першотравенського міського суду Дніпропетровської області» в частині встановлення надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Першотравенського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 на 2024 рік (з 25 січня 2024 року).
Зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації в Дніпропетровської області здійснити 01.01.2024 року перерахунок та виплату надбавки за вислугу років на державній службі судовому розпоряднику Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Ковальчук Ользі Володимирівні відповідно до статті 52 Закону України «Про державну службу» та наказу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області «Про встановлення надбавки за вислугу років на державній службі працівникам апарату Першотравенського міського суду Дніпропетровської області» від 11.01.2024 року №2-К.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко