Справа № 607/20928/24
Суддя: Якімець Т. І.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Якімця Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Трембач С.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі заяву представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Тараса Володимировича про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , поданої в його інтересах адвокатом Свірським Тарасом Володимировичем, до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправної та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та
24 вересня 2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 адвокат Свірський Т.В. звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з адміністративним позовом до Департаменту патрульної поліції (далі ДПП) про визнання протиправної та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №217273 від 14 вересня 2024 року, а також про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 1-5).
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 жовтня 2024 року адміністративний позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №217273 від 14 вересня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП скасовано, а провадження у справі закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з ДПП на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати щодо сплати судового збору в розмірі 484 (чотириста вісімдесят вісім) гривень 48 копійок (а.с. 38-41).

04 листопада 2024 року представник позивача через підсистему «Електронний суд» подав заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просив стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8 000 гривень (а.с. 45-48).

В обґрунтування вказаної заяви представник позивача адвокат Свірський Т.В. вказав, що у зв`язку із розглядом даної справи, ОСОБА_1 отримано професійну правничу допомогу на суму 8 000 гривень, що підтверджується договором про надання правничої допомоги, додатковою угодою до зазначеного договору, актом надання-отримання послуг. Зазначив, що на цей час вартість наданих адвокатських послуг не оплачено (згідно акту надання-отримання послуг обумовлено термін оплати до 31 грудня 2024 року), однак, це не є перешкодою для стягнення з протилежної сторони витрат на професійну правничу допомогу у визначеній сумі.

Дослідивши та оцінивши докази у справі в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом при ухваленні 29 жовтня 2024 року рішення не було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням позивачу професійної правничої допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу; кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою; представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (частини перша та друга).

Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 КАС України).

Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина перша); за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина друга).

Статтею 134 КАС України також закріплено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина тертя); для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта).

Згідно з частиною п`ятою статті 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Велика Палата Верховного Суду в цьому аспекті зазначила, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (пункт 37 додаткової постанови від 07 липня 2021 року; справа №910/12876/19).

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (частина перша статті 139 КАС України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз зазначених приписів процесуального законодавства, якими врегульовано питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу, дає підстави для висновку, що такі документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених стороною на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

При цьому, незважаючи на те, що при застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, такий, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду щодо вирішення питань про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічних висновків також дійшла Велика Палата в додатковій постанові від 15 червня 2022 року у справі №910/12876/19.

Проте суд, розв`язуючи питання обґрунтованості заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, бере до уваги й інші правові позиції, сформовані у своїх рішеннях найвищим судом в системі судоустрою України.

У низці рішень Велика Палата Верховного Суду зазначала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (див., наприклад, пункт 21 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови від 12 травня 2020 року, справа №904/4507/18).

Верховний Суд також виснував, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова від 06 листопада 2020 року, справа №760/11145/18).

Верховний Суд також зазначав: «Беручи до уваги те, що висновки "суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони" та "суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачами відповідне клопотання" не є тотожними за своєю суттю, і фактично другий висновок відповідає викладеному в пункті 6.1 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, що "під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи", колегія суддів вважає, що висновки судів про частково відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України та висновків об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права» (пункт 4.16 постанови від 30 листопада 2020 року, справа №922/2869/19).

Конституцією України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура (частина перша статті 131-2).

Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При цьому у передбачених законом випадках, зокрема для захисту прав і свобод дітей, неповнолітніх батьків та для захисту від обвинувачення, відповідні державні органи, їх посадові та службові особи під час здійснення своїх повноважень зобов`язані забезпечити надання зазначеним особам необхідної правової допомоги (абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон №5076) адвокатура України недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 Закону №5076 визначено, що правовою основою діяльності адвокатури України є Конституція України, Закон №5076, інші законодавчі акти України. Адвокатська діяльність здійснюється на принципах верховенства права, законності, незалежності, конфіденційності та уникнення конфлікту інтересів (частина перша статті 4 Закону №5076).

Конституційний Суд України зазначав, що елементами верховенства права є принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (речення перше абзацу другого підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 22 грудня 2010 року

№23-рп/2010); принцип верховенства права, зокрема така його вимога, як принцип домірності, є взаємопов`язаними фундаментальними засадами функціонування усієї юридичної системи України (див., абзац четвертий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 21 липня 2021 року №3-р(II)/2021).

Наведені юридичні позиції не дають суду можливості тлумачити приписи частин шостої та сьомої статті 134 КАС України ізольовано від конституційних засад функціонування юридичної системи України, принципів та завдань адміністративного судочинства, розумності, домірності тощо.

Орган конституційного контролю зазначав: «в юридичних відносинах між особою з одного боку, і державою (в особі органів державної влади) та іншими органами публічної влади із другого, особа завжди є слабшою стороною. Саме тому в державі, керованій правовладдям, мають діяти адміністративні суди, метою діяльності яких є захист особи супроти держави» (абзац другий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №2-р(II)/2023)

Проте, навіть якщо йдеться про відповідача, яким у цій справі є суб`єкт владних повноважень, суд зобов`язаний при вирішенні конкретного спору аналізувати приписи процесуального законодавства системно з урахуванням конституційних принципів та засад адміністративного судочинства. За іншого підходу, суд, за відсутності клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, мав би задовольняти навіть абсолютно необґрунтовані вимоги щодо відшкодування витрат, які понесла інша сторона спору, що вочевидь було б несумісним з цілями правосуддя.

З матеріалів справи убачається, що 01 січня 2024 року між ОСОБА_1 (клієнт) та адвокатом Свірським Т.В. (адвокат), укладено договір про надання правничої допомоги (а.с.

50-55).

Додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги від 18 вересня 2024 року: 1. Змінено пункт 1 розділу 3 договору, виклавши його в такій редакції: 1. Послуги, що становлять предмет даного договору, надаються на платній основі. Загальну ціну цього договору становитиме вартість усіх послуг, наданих адвокатом під час його дії. Вартість конкретної послуги, наданої адвокатом по даному договору (гонорар), встановлюється у фіксованому розмірі та зазначається у відповідному підпункті даного пункту договору та/або у додаткових угодах (чи додатках) до договору.

2. Доповнено пункт 1 розділу 3 договору підпунктом 1.1, виклавши його в такій редакції: 1.1. Вартість послуг адвоката (гонорар у фіксованому розмірі) по наданню професійної правничої допомоги клієнту, пов`язаної із судовим провадженням в суді першої інстанції у справі за позовом клієнта до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії БАВ №217273 від 14 вересня 2024 року, становить 8 000 гривень та включає в себе вартість усіх послуг (необхідних процесуальних дій) в рамках цієї судової справи. При цьому, сторони домовились не визначати вартість кожної окремої послуги, наданої адвокатом в рамках даної судової справи (а.с. 56).

Відповідно до пунктів 1 та 3 акту надання-отримання послуг від 04 листопада 2024 року згідно договору про надання правничої допомоги від 01 січня 2024 року (з урахуванням додаткової угоди), укладеного між сторонами, адвокат надав, а клієнт отримав адвокатські послуги (професійну правничу допомогу), пов`язані із розглядом судової справи №607/20928/24, а саме: підготовка та складення позовної заяви (в тому числі, але не виключно: правовий аналіз та оцінка обставин і наявних доказів, правовий аналіз законодавства та судової практики, формування правової позиції) участь у судовому засіданні. Вартість послуг становить 8 000 гривень (а.с. 57).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

У цій справі адвокат підготував позовну заяву та взяв участь у одному судовому засіданні. Враховуючи вищезазначене, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень, на думку суду, не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності, а отже, є завищеним.

Суд, оцінюючи подані документи, якими позивач (представник) обґрунтовують фактичне понесення витрат на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу є завищеними та не співмірними зі складністю справи, витраченим часом адвоката та наданих з боку останнього послуг.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності, розумності, реальності судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд вважає за необхідне зменшити розмір судових витрат позивача на професійну правничу допомогу, які відшкодовуються за рахунок відповідача на 50%.

Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правову допомогу в сумі 4 000 гривень.

На підставі статей 16, 132, 134, 139, 241 246, 252, 255, 268, 271 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

1. Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Свірського Тараса Володимировича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень.

3. Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

6. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 листопада 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Свірський Тарас Володимирович, адреса місця знаходження: вул. Чорновола, 1а/42, м. Тернопіль, РНОКПП: НОМЕР_2 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000352 від 25 січня 2019 року.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, , адреса місця знаходження: вул. Ф. Ернста, 3, м. Київ.

Головуючий суддяТ. І. Якімець