Справа № 243/5894/24
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року справа №243/5894/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Прокопцева Сергія Вікторовича на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької областівід 08 жовтня 2024 року у справі № 243/5894/24 (головуючий І інстанції Дюміна Н.О.) за позовом ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

У С Т А Н О В И В:

23 липня 2024 позивач звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 червня 2024 року ОСОБА_2 зупинили на вулиці і вручили повістку, у якій повідомлялось про необхідність з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження медичного огляду та визначення призначення у воєнний час на 27.06.2024 о 09 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_1 . При врученні повістки ОСОБА_2 показав свій воєнний білет НУ №9144790 від 13.12.1984, на стор. 26 якого стоїть штамп «Виключено з військового обліку за досягненням граничного віку 09.04.2013». Крім того, ОСОБА_3 показав пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 від 17.03.2016, відповідно до якого йому встановлено 2 групу інвалідності. Наступного дня 27.06.2024 ОСОБА_2 все одно прийшов за вказаною у повістці адресою. Проте потрапити до будівлі йому не вдалось через велику чергу та повітряні тривоги. 13.07.2024 ОСОБА_2 зупинили працівники поліції і нічого не пояснюючи заштовхали в автомобіль і привезли до першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 . Там у нього взяли паспорт і сказали підписати Протокол №322 від 13.07.2024 про порушення ст. 210-1 ч. 3 Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому хоч в протоколі і зазначене про роз`яснення його прав, проте він не мав можливості скористуватись правовою допомогою, оскільки протокол складався відразу і не було часу для того, щоб знайти адвоката і адвокат швидко приїхав на місце складання протоколу. Слід зазначити, що протокол, який видали ОСОБА_2 не містить жодних підписів посадових осіб, печатки державного органу. Також ОСОБА_2 сказали прийти 16.07.2024 на розгляд справи. Він прийшов 16.07.2024 і в цей день йому постанову не вручили, а видали тільки 19.07.2024р. При цьому йому не задавали жодних питань та не надали можливості надати будь-які документи.

Зважаючи на це, позивач був виключений із військового обліку 09.04.2013, про що свідчить відповідний штамп в його воєнному білеті. Таким чином, вимоги відповідача щодо з`явлення позивача для взяття на військовий облік, як і притягнення за нез`явлення до адміністративної відповідальності, суперечить чинному законодавству.

На підставі наведеного, позивач вважає, що спірна постанова є протиправною та необґрунтованою, тому просив суд ухвалити рішення яким скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_3 №322 від 16 липня 2024 року та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької областівід 08 жовтня 2024 року у справі № 243/5894/24 у задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що особа, що виключена із військового обліку, не є військовозобов`язаною, а тому на неї не поширюються вищевказані норми, і вона не може бути притягнута до відповідальності за нез`явлення до ТЦК.

В адміністративному позові наголошувалось на тому, що ОСОБА_2 є особою з інвалідністю 2 групи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: визнані в установленому порядку особами з інвалідністю …

Таким чином, у будь-якому випадку позивач не підлягає як, взяттю на військовий облік, так і призову на військову службу, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності суперечить чинному законодавству

Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13 липня 2024 року солдатом першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП відносно позивача ОСОБА_2 про те, що 26.06.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_2 , про те що 27.06.2024 року о 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_2 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 27.06.2024 року ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п.2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду. Протокол складено у присутності позивача. Розгляд справи призначено на 10 год. 00 хв. 16 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 .

16 липня 2024 року керівником-начальником територіального центру комплектування та соціальної підтримки ІНФОРМАЦІЯ_3 полковником ОСОБА_6 винесено постанову №322 по справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00 гривень. Згідно вищезазначеної постанови, 26.06.2024 військовослужбовцем ЗСУ першого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомлено громадянину ОСОБА_2 , про те що 27.06.2024 року о 09 годині 00 хвилин, військовозобов`язаний ОСОБА_2 зобов`язаний прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 для постановки на військовий облік та визначення призначення на воєнний час, однак на 27.06.2024 року ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_5 не прибув, чим порушив вимоги п. 1 ст. 22 та п.2 ст. 26 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», скоївши дане правопорушення в умовах дії на території України особливого періоду.

Згідно долученої представником відповідача розписки в отриманні повістки вбачається, що 26.06.2024 року ОСОБА_2 отримав повістку 26.06.2024 з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 27.06.2024 року на «09:00» год. В зазначеній розписці є підпис особи яка отримала повістку.

01 липня 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено на адресу ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області звернення щодо доставлення громадян, зокрема ОСОБА_2 який вчинив адміністративне правопорушення за чт. 210-1 КУпАП, до ІНФОРМАЦІЯ_6 для складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється на підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, що також передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У відповідності до положень ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно Указу Президента України №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який триває і по теперішній час.

Враховуючи вищезазначене, на дату вчинення правопорушення діяв особливий період.

Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту КупАП).

Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.

За змістом ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За приписами ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до ч.1 ст.210-1 КУпАП, адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2ст.210-1 КУпАП).

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3 ст. 210-1 КУпАП).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Відповідно до положень ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно з абз.3 ч.9 ст.29 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки для призову на збори в пункт і в строк, установлені його керівником, які підтверджені відповідними документами, визнаються перешкоди стихійного характеру, сімейні обставини та інші поважні причини, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до Переліку поважних причин неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.07.2010 року №673, поважними причинами неприбуття чи несвоєчасного прибуття військовозобов`язаного чи резервіста для призову на збори в пункт і в строк, установлені керівником відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіонального органу СБУ, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки), які підтверджені відповідними документами (довідками), визнаються: смерть близького родича (батьків, дружини, дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича дружини (чоловіка), яка сталася пізніше ніж за сім діб до дати початку зборів; хвороба або необхідність догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які проживають разом із військовозобов`язаним чи резервістом, у разі неможливості догляду за хворим іншим близьким родичем; здійснення стосовно військовозобов`язаного чи резервіста кримінального провадження, а також застосування до нього адміністративного стягнення або кримінального покарання, яке робить неможливим його прибуття; потрапляння під вплив надзвичайної ситуації, яка виникла під час призову на збори і стала перешкодою своєчасному прибуттю; складання державних іспитів у вищих навчальних закладах.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст.39-1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу призов громадян України на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період та їх оповіщення здійснюються командирами військових частин - стосовно громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом та/або зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву, та керівниками територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки - стосовно громадян України, які після їх звільнення з військової служби зараховані до військового оперативного резерву. Резервісти зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях).

Положеннями ч.5 ст.39-1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що поважними причинами неприбуття до військових частин або на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих повістках (повідомленнях), визнаються підтверджені відповідними документами: 1) перешкода стихійного характеру, хвороба або інші обставини, що позбавили можливості особисто прибути в зазначені частину, пункт і строк; 2) смерть близького родича (чоловіка, дружини, сина, дочки, батька, матері, діда, баби або рідного (повнорідного, неповнорідного) брата чи сестри) або близького родича подружжя.

Надаючи оцінку обставинам справи, судом першої інстанції зазначено, що відповідно до положень законодавства про військову службу, оборону та мобілізацію, на громадян, яким вручено повістку, покладається обов`язок прибути до ТЦК та СП у строки, вказані у повістці, а у разі неможливості прибуття, повідомити відповідний орган про поважність причин не прибуття за повісткою, які визначені Законом України Про військовий обов`язок і військову службу.

Враховуючи викладене, не заслуговують на увагу доводи позивача, що оскільки його було виключено з військового обліку та він є інвалідом 2 групи, то він не підлягає ні взяттю на військовий облік, ні призову на військову службу під час мобілізації, а тому застосування до нього адміністративної відповідальності суперечить чинному законодавству.

Судом встановлено, що 26.06.2024 року ОСОБА_2 отримав повістку з`явитися за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_5 27.06.2024 року на «09:00» год. В зазначеній розписці є підпис особи яка отримала повістку.

Однак, позивач до ІНФОРМАЦІЯ_5 27.06.2024 року на 09:00 за викликом не прибув, про поважні причини своєї неявки не повідомив.

Судом першої інстанції зазначено, що відповідно до протоколу №322 від 13 липня 2024 року, ОСОБА_2 було під підпис повідомлено, що розгляд справи відбудеться 16 липня 2024 року о 10 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_2 ІНФОРМАЦІЯ_7 , каб. 1.

Під час складання протоколу про адміністративне правопорушення позивачу було роз`яснено зміст статті 63 Конституції України та 256 Кодексу України про адміністративні правопорушення (особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом. Підозрюваний, обвинувачений чи підсудний має право на захист.). Також до позивача було доведено його права та обов`язки, які передбачені статтею 268 КУпАП (знайомитися з матеріалами справи, давати роз`яснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця в галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі). Про доведення зазначених норм позивачем у протоколі про адміністративне правопорушення було поставлено свій особистий підпис.

Щодо доводів позивача про те, що він прийшов за вказаною у повістці датою та часом до ІНФОРМАЦІЯ_5 , проте не зміг потрапити оскільки були повітряні тривоги та великі черги, судом першої інстанції не прийнято до уваги оскільки зазначені доводи не підтверджені жодними належними доказами.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Враховуючи те, що позивач не з`явився до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк, визначений в отриманому ним документі, для подальшого забезпечення відповідачем виконання вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», суд першої інстанції дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.210-1 КУпАП, як наслідок оскаржувана постанова прийнята відповідачем в межах наданих йому повноважень та правомірно.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для скасування постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 у в справі № 322 від 16.07.2024 про адміністративне правопорушення, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Крім цього, у контексті оцінки решти доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2024 року у справі № 243/5894/24 - залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 жовтня 2024 року у справі № 243/5894/24 - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Е.Г. Казначеєв

І.В. Сіваченко