Справа № 420/20614/24
Суддя: Білостоцький О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Білостоцького О.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження, визначеного ч. 5 ст. 262 КАС України, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов Станєвої Меланії ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеської області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно ст. 26 Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправним рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.12.2023 року №41;

- відмінити рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.12.2023 року №41;

- включити до стажу роботи ОСОБА_1 період з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року, з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року роботи в повному обсязі;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеської області призначити ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно п. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 18.02.2023 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 17.02.2023 року їй виповнилось 60 років, з огляду на що вона 22.02.2023 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком. Водночас, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 01.03.2023 року №41 їй було відмовлено у призначенні такої пенсії через недостатність страхового стажу. Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач звернулась до суду.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року по справі №420/14334/23 пенсійний орган повторно розглянув її заяву від 22.02.2023 року та прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії №41 від 28.12.2023 року на заміну рішення про відмову №41 від 01.03.2023 року, разом з тим зарахував до страхового стажу позивача періоди її роботи в КСП «Оріхівка» з 01.01.1983 року по 31.12.1984 року, з 01.01.1986 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1990 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1997 року 31.12.1998 року, а також з 31.12.2003 року по 01.02.2004 року та з 30.11.2004 року по 01.02.2005 року в СВК «Оріхівка». Страховий стаж почав становити 28 років 10 місяців замість необхідних 30 років для призначення пенсії за віком.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням №41 від 28.12.2023 року про відмову у призначенні їй пенсії на заміну попереднього рішення, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Відповідачу запропоновано в 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на адміністративний позов.

11.07.2024 року до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив, з якого вбачається, що відповідач позов не визнає, та зазначає, що рішенням суду від 27.11.2023 року у справі №420/14334/23 вже було встановлено роки, коли позивач не виконала річний мінімум трудоднів (або людиноднів) у колгоспі, якими є: 1982 рік, 1996 рік, 1999 рік, 2000 рік. Відповідач зауважив, у вказаній справі суд дійшов висновку, що відповідачем було правильно зараховано до стажу позивача зокрема за 1996 рік 4 місяці 14 днів, 1999 рік 4 місяці 29 днів. Разом з тим, на думку відповідача, повторний розгляд позовних вимог щодо підтвердження стажу у 1996 та 1999 році не відповідає завданням ст. 2 КАС України.

Ухвалою суду від 30.07.2024 року провадження у справі №420/20614/24 було зупинено на підставі п. 6 ч. 2 ст. 236 КАС України та відповідно поновлено ухвалою суду від 05.09.2024 року.

Згідно частини 2 ст. 262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом під час розгляду справи встановлено наступне.

17.02.2023 року ОСОБА_1 виповнилось 60 років.

22.02.2023 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення їй пенсії за віком в порядку Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вищевказана заява від 22.02.2023 року за принципом екстериторіальності була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №41 від 01.03.2023 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком та зазначено, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 30 років.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням, позивач оскаржила його до суду в межах адміністративної справи №420/14334/23.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року у справі №420/14334/23 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №41 від 01.03.2023 року.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.02.2023 року про призначення їй пенсії за віком, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, у відповідності із процедурою, передбаченою чинним законодавством.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року по справі №420/14334/23 Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуло заяву позивача від 22.02.2023 року та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №41 від 28.12.2023 року на заміну рішення про відмову №41 від 01.03.2023 року. Разом з тим, згідно рішення №41 від 28.12.2023 року до страхового стажу позивача було зараховано наступні періоди її роботи:

з 01.01.1983 року по 31.12.1984 року, з 01.01.1986 року по 31.12.1989 року, з 01.01.1990 року по 31.12.1995 року, з 01.01.1997 року 31.12.1998 року - в КСП «Оріхівка»;

з 31.12.2003 року по 01.02.2004 року, з 30.11.2004 року по 01.02.2005 року - в СВК «Оріхівка».

Страховий стаж позивача почав становити 28 років 10 місяців замість необхідних 30 років для призначення пенсії за віком.

З матеріалів справи вбачається, що у 1961 році у с. Оріхівка було організовано колективне господарство «колгосп ім. Кірова» (далі КСП «Оріхівка»), яке 06.03.2000 року було реорганізовано у сільськогосподарський виробничий кооператив «Оріхівка» (далі СВК «Оріхівка») та 27.08.2005 року припинило виробничу діяльність, на підтвердження чого надано архівний витяг Відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №195/03-21 від 07.02.2023 року.

На підтвердження факту роботи позивача у КСП/СВК «Оріхівка», зокрема, за період 1996 року та 1999 року, в матеріалах справи наявна архівна довідка Відділу трудового архіву Болградської міської ради Одеської області №194/03-21 від 07.02.2023 року.

Крім того, як вбачається з трудової книжки колгоспника №1834, роками, коли позивач виконала мінімум трудоднів (або людиноднів) у колгоспі, є: 1983 рік, 1984 рік, 1986 рік, 1987 рік, 1988 рік, 1990 рік, 1991 рік, 1992 рік, 1993 рік, 1994 рік, 1995 рік, 1997 рік, 1998 рік. У той же час роками, коли позивач не виконала річний мінімум трудоднів (або людиноднів) у колгоспі, є, зокрема, 1996 рік та 1999 рік.

До оскаржуваного рішення №41 від 28.12.2023 року пенсійним органом було додано розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 форми РС-право, згідно якого вбачається зарахування спірних періодів роботи позивача у такому розрахунку:

за період з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року 4 місяці 14 днів;

за період з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року 4 місяці 29 днів.

У свою чергу сторона позивача посилається на те, що пенсійним органом в рішенні №41 від 28.12.2023 року було протиправно не зараховано в повному обсязі періоди роботи ОСОБА_1 з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року в КСП «Оріхівка», оскільки у пенсійного органу відсутні докази наявності рішення правління колгоспу або загальних зборів колгоспників або його правонаступника про зарахування певного року до стажу роботи через невиконання встановленого мінімуму трудової участі в колективному господарстві з поважної причини.

З цього приводу представником позивача до суду було надано інший розрахунок страхового стажу ОСОБА_1 для розрахунку пенсії, на підставі якого позивач вважає, що періоди її роботи в КСП «Оріхівка» з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року зараховуються у повному обсязі, тобто як 1 цілий рік відповідно.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням про відмову у призначенні пенсії №41 від 28.12.2023 року та вважаючи його протиправним, позивач звернулась до адміністративного суду задля його оскарження в адміністративній справі №420/20614/24.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Дослідивши адміністративний позов, відзив відповідача та інші письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному і об`єктивному дослідженні, проаналізувавши положення чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон №1058-ІV).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону №1058-IV пенсія це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Статтею 26 Закону №1058-IV встановлено умови призначення пенсії за віком. Зокрема, за загальним правилом особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності відповідного страхового стажу, визначеного у даній статті.

Згідно із частиною першою статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

За ч.5 ст.45 Закону №1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII (далі - Закон №1788), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно ч.3 ст.44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою №310 від 21.04.1975 року (чинні на час розгляду справи) (далі - Положення).

Відповідно п.п.1-2 Положень трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (п. 5 Положень).

Згідно з пунктом 6 Положень всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Положень).

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основними документами, що підтверджують стаж роботи в даній справі є трудова книжка та трудова книжка колгоспника. Проте, якщо у таких трудових книжках не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно ст.1 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з ч.1 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ч.2 ст.56 Закону №1788 при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Отже, до стажу роботи зараховується робота на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. І тільки в тому випадку, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, при обчисленні стажу роботи в колгоспі враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Як було встановлено судом вище, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянуло заяву позивача від 22.02.2023 року та прийняло рішення про відмову у призначенні пенсії №41 від 28.12.2023 року на заміну рішення про відмову №41 від 01.03.2023 року, оскільки страховий стаж позивача почав становити 28 років 10 місяців замість необхідних 30 років для призначення пенсії за віком.

До рішення №41 від 28.12.2023 року пенсійним органом було додано розрахунок страхового стажу позивача форми РС-право, з якого вбачається незарахування у повному обсязі періодів роботи позивача з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року (зараховано 4 місяці 14 днів замість 1 року) та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року (зараховано 4 місяці 29 днів замість 1 року).

Як було встановлено судом згідно наявних записів у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 , під час роботи у КСП «Оріхівка» позивач не виконала річний мінімум трудоднів (або людиноднів), зокрема, у 1996 році (111 людиноднів з 120 необхідних) та у 1999 році (126 людиноднів з 160 необхідних).

Вказані записи у трудовій книжці колгоспника № НОМЕР_1 виконані розбірливо та без виправлень.

Належних доказів, що спростовують факт невиконання позивачем без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в КСП «Оріхівка» у 1996 році та у 1999 році, за час розгляду справи стороною позивача до суду надано не було.

Тобто, пенсійним органом було правильно зараховано до стажу позивача за 1996 рік лише 4 місяці 14 днів та за 1999 рік лише 4 місяці 29 днів, замість цілого року відповідно.

Враховуючи вищенаведені обставини суд доходить висновку, що період роботи позивача з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року у КСП «Оріхівка» повинен бути зарахований до страхового стажу позивача в порядку, передбаченому ч.2 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто за фактичною тривалістю, оскільки саме за вищевказані періоди позивачем не було виконано встановленого мінімуму трудової діяльності у колгоспі.

Крім того суд також акцентує увагу на тому, що правова оцінка діям пенсійного органу у вигляді незарахування до страхового стажу періоди роботи позивача з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року у КСП «Оріхівка» за фактичною тривалістю вже була надана судом в межах справи №420/14334/23, в якій суд дійшов висновку щодо правомірності зарахування пенсійним органом вищевказаних періодів роботи позивача у КСП «Оріхівка» виключно за фактичної тривалістю роботи у колгоспі.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року по справі №420/14334/23 було оскаржено пенсійним органом, водночас ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 року по справі №420/14334/23 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2023 року було повернуто апелянтові.

Рішення суду від 27.11.2023 року по справі №420/14334/23 набрало законної сили 13.02.2024 року. Позивачем зазначене рішення не оскаржувалось.

Отже у суду відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у рішенні суду від 27.11.2023 року по справі №420/14334/23, враховуючи ненадання стороною позивача належних доказів, що спростовують вищезазначені обставини спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтується її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України).

За ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Підсумовуючи вищезазначене суд доходить висновку, що відповідачем було правомірно враховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 01.01.1996 року по 31.12.1996 року та з 01.01.1999 року по 31.12.1999 року у КСП «Оріхівка» за фактичною тривалістю, з огляду на що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову у призначенні пенсії №41 від 28.12.2023 року на заміну рішення про відмову №41 від 01.03.2023 року є правомірним.

Враховуючи вищевказане, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Виходячи з необхідності відмови судом у задоволенні позовних вимог позивача, у суду відсутні підстави, передбачені ст. 139 КАС України, для стягнення на її користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судових витрат.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5, 6-11, 12, 77, 90, 241-246, 255, 257, 258, 262, 291, 293, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Розподіл судових витрат не проводити.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, встановлені статтями 293, 295 та пп.15.5 п.15 ч.1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя О.В. Білостоцький