Справа № 260/1995/24
Суддя: Шинкар Тетяна Ігорівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/1995/24 пров. № А/857/24544/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

судді-доповідача Шинкар Т.І.,

суддів Іщук Л.П.,

Обрізка І.М.,

секретаря судового засідання Доморадової Р.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Ващилін Р.О.), ухвалене у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород о 12 год. 16 хв. 27 серпня 2024 року, повне судове рішення складено 05 вересня 2024 року, у справі № 260/1995/24 за позовом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування пункту 8 вимоги,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2023 Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області (далі Служба) звернулася в суд з позовом до Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області далі Управління), в якому просила: визнати протиправною та скасувати положення вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 в частині, а саме: 1) пунктів 3-10, 12-13 вимоги повністю; 2) пункту 11 вимоги в частині завищення вартості робіт ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» на суму 209577,28 грн.; 3) пункту 14 вимоги в частині завищення вартості робіт на загальну суму 11892203,96 грн, а саме: ТОВ «ПБС» - 1284576,19 грн, ТОВ «Західдорбуд» - 105346,94 грн, ТОВ «ВІТА КОНСТРАКШН» - 183998,18 грн, ТОВ «ШБУ-77» - 8342719,61 грн, ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» - 1975563,04 грн.; 4) пункту 15 вимоги в частині щодо відшкодування зайво отриманих коштів на утримання Служби замовника частково в розмірі 565703,88 грн.; 5) пункту 16 вимоги в частині, щодо відшкодування завищеної вартості виконаних будівельних робіт ДП «Закарпатський облавтодор» на суму 71720,91 грн.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2024 року судом роз`єднано позовні вимоги, виділивши у самостійне провадження, зокрема позовну вимогу про визнання протиправним та скасування п. 8 Вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 (із присвоєнням №260/1995/24).

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано п. 8 Вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 в частині зобов`язання забезпечити відшкодування коштів на суму 49522,96 грн внаслідок покриття витрат сторонніх організацій Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області за рахунок власних надходжень, а саме: - Дочірнім підприємством «Закарпатський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» - 28316,88 грн; - Державним підприємством Український державний інститут проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - 21206,08 грн. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом. Суд першої інстанції зазначив, що правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а відтак наділена рисами правового акта індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення з відповідним позовом. Суд першої інстанції зазначив, що з наданого позивачем розрахунку вартості відшкодування витрат за капітальний ремонт рулонної покрівлі в 5-поверховій частині інженерно-лабораторного корпусу вбачається, що сума, яка підлягає відшкодуванню з ДП «Укрдіпродор», становить 74833,82 грн (319,4 кв.м (займана площа) * 234,295 грн (вартість 1 кв.м ремонту)), а сума що підлягає відшкодуванню з ДП «Закарпатський облавтодор», становить 99926,82 грн (426,5 кв.м (займана площа) * 234,295 грн (вартість 1 кв.м ремонту)). Суд першої інстанції вважав помилковим висновок посадових осіб Управління щодо зобов`язання Службу забезпечити відшкодування коштів внаслідок покриття витрат за проведений капітальний ремонт скатної покрівлі 2-поверхової частини інженерно-лабораторного корпусу, а саме: з ДП «Закарпатський облавтодор» в сумі 28316,88 грн та з ДП «Укрдіпродор» в сумі 21206,08 грн, вирахуваних як різниця між загальною нарахованою Управлінням сумою витрат та розрахунком з урахуванням пропорційності в частині займаного приміщення. Суд першої інстанції вказав, що п. 8 вимоги Управління від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 в цій частині підлягає скасуванню. На думку суду першої інстанції обов`язки щодо забезпечення збереженості, утримування, ремонту та нормального функціонування будівлі державної власності, переданої у користування окремим установам та організаціям, покладені не тільки на балансоутримувача такої споруди, але й на всіх її співвласників. При цьому порядок відшкодування витрат на проведені ремонті роботи повинен здійснюватися за умовами укладених між ними договорів. Суд першої інстанції вважає правомірним висновок посадових осіб Управління щодо необхідності забезпечення відшкодування витрат Служби на проведений капітальний ремонт зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу за рахунок коштів ДП «Закарпатський облавтодор» та з ДП «Укрдіпродор», а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає, що має наслідком задоволення позову частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області подала апеляційну скаргу, просить скасувати рішення суду першої інстанції та позовні вимоги задовольнити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції виніс рішення при неповному з`ясуванні обставин справи та з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, внаслідок чого оскаржуване рішення підлягає скасуванню. Скаржник вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив ті обставини, що роботи, які проводилися Балансоутримувачем, а саме: капітальний ремонт покрівлі (договір від 21.10.2021 № 46) та зливо приймальної каналізації інженерно - лабораторного корпусу (договір від 12.10.2021 № 44) не відносяться до площ займаних іншими співвласниками та площ загального користування згідно актів погодження розподілу приміщень між співвласниками інженерно лабораторного корпусу, що розташований за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 39. Скаржник вказує, що ремонтні роботи виконувалися на площі, яку займає Балансоутримувач для створення необхідних умов для здійснення саме Службою господарської діяльності. Скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано характер та обсяги виконаних робіт за укладеними договорами (Договір від 12.10.2021 №44 та від 21.10.2024), у зв`язку з чим невірно визначено розмір відшкодування витрат балансоутримувача співвласниками.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав та просив таку задовольнити, представник відповідача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині вимогам статті 242 КАС України відповідає.

З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що на виконання п. 3.1.4.1 Плану проведення заходів державного фінансового контролю Західного офісу Держаудитслужби на ІІ квартал 2023 року працівниками Управління проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Служби за період з 01.01.2019 по 30.04.2023, якою встановлено ряд порушень та недоліків, викладених в акті ревізії від 22.08.2023 №13-07-04/03.

Зокрема, в ході проведення ревізії встановлено, що у ревізованому періоді Службою, як балансоутримувачем будівлі, було проведено ремонтні роботи покрівлі та зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу на суму 2 234 322,79 грн, однак такі витрати не були розподілені між співвласниками будівлі пропорційно до займаної ними площі з подальшим відшкодуванням витрат, зокрема:

- у розмірі 342 730,00 грн Держаним підприємством «Закарпатській облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» (загальна займана площа становить 426,5 кв.м.);

- у розмірі 256 666,00 грн Держаним підприємством Український державний інститут проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» (загальна займана площа становить 319,4 кв.м.).

Не погоджуючись з такими висновками Управління Служба подала свої заперечення до акту ревізії, в яких наголосила, що умови договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг не були порушені, оскільки такі передбачали можливість застосування інших критеріїв розподілу і оплати спожитих послуг, зокрема: пропорційно кількості користувачів, за кількістю джерел електрообладнання.

Однак такі заперечення були відхилені Управлінням у надісланих Службі висновках на заперечення від 28.09.2023.

Після завершення ревізії не усунутими залишилися порушення на загальну суму 44 873 368,97 грн, в тому числі в частині 599 396,00 грн понесених Службою витрат внаслідок покриття сторонніх організацій за рахунок власних надходжень.

16 жовтня 2023 року Службі була надіслана вимога №130704-14/2633-2023 від 16.10.2023, в якій наголошено на необхідності вжити заходи щодо відшкодування коштів, в тому числі, на суму 599 396,00 грн в якості покриття вищезазначених витрат.

Не погоджуючись з такою вимогою, Служба звернулася з адміністративним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Так, здійснення державного фінансового контролю в Україні регулюється Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26.01.1993 №2939-XII (далі - Закон № 2939-XII).

Згідно із частиною першою статті 1 Закону №2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю). Згідно з приписами частини другої цієї статті орган державного фінансового контролю у своїй діяльності керується Конституцією України, Бюджетним кодексом України, цим Законом, іншими законодавчими актами, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Частиною першою статті 2 Закону №2939-XII визначено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Відповідно до частин другої та третьої статті 2 Закону №2939-XII державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування. Порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону №2939-XII інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03 лютого 2016 року № 43 затверджено Положення про Державну аудиторську службу (далі - Положення), відповідно до пункту 1 якого Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який забезпечує формування і реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.

Відповідно до пункту 3 Положення основними завданнями Держаудитслужби є: 1) реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; 2-1) внесення на розгляд Міністра фінансів пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сфері державного фінансового контролю; 3) здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, досягнення економії бюджетних коштів; 4) надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг.

Підпунктом 3 пункту 4 Положення визначено, що Держаудитслужба реалізує державний фінансовий контроль через здійснення: державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель; інспектування (ревізії); моніторингу закупівель.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення Держаудитслужба вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме: вимагає від керівників та інших осіб підприємств, установ та організацій, що контролюються, усунення виявлених порушень законодавства; здійснює контроль за виконанням таких вимог; звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає адміністративні стягнення на осіб, винних у порушенні законодавства; передає в установленому порядку правоохоронним органам матеріали за результатами державного фінансового контролю у разі встановлення порушень законодавства, за які передбачено кримінальну відповідальність або які містять ознаки корупційних діянь.

Відповідно до пункту 6 Положення Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку, зокрема, пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства; у разі виявлення збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір в установленому законодавством порядку.

Вказані положення кореспондуються з пунктами 7 та 10 статті 10 Закону №2939-XII, за приписами яких органу державного фінансового контролю надається право: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У частині другій статті 15 Закону №2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Порядок проведення інспектування Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 №550 (далі - Порядок №550).

Пунктом 2 Порядку №550 визначено, що інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктом 16 Порядку №550 передбачено, що ревізія проводиться шляхом:

- документальної перевірки, що передбачає контроль за установчими, фінансовими, бухгалтерськими (первинними і зведеними) документами, статистичною, фінансовою та бюджетною звітністю, господарськими договорами, розпорядчими та іншими документами об`єкта контролю, пов`язаними з плануванням і провадженням фінансово-господарської діяльності, веденням бухгалтерського обліку, складенням фінансової звітності (далі - документи об`єкта контролю). У разі ведення бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів зберігання і обробки інформації на вимогу посадової особи органу державного фінансового контролю керівник об`єкта контролю повинен забезпечити оформлення відповідних документів на паперовому носії. Надання документів об`єкта контролю посадовим особам органу державного фінансового контролю забезпечується керівником об`єкта чи його заступником;

- фактичної перевірки, що передбачає контроль за наявністю грошових сум, цінних паперів, бланків суворої звітності, оборотних і необоротних активів, інших матеріальних і нематеріальних цінностей шляхом проведення інвентаризації, обстеження та контрольного обміру виконаних робіт, правильністю застосування норм витрат сировини і матеріалів, виходу готової продукції і природних втрат шляхом організації контрольних запусків у виробництво, контрольних аналізів готової продукції та інших аналогічних дій за участю відповідних спеціалістів органу державного фінансового контролю або інших органів, підприємств, установ та організацій. Посадові особи органу державного фінансового контролю мають право вимагати від керівників об`єкта контролю організацію та проведення фактичної перевірки в присутності посадових осіб органу державного фінансового контролю та за участю матеріально-відповідальних осіб, а у разі перевірки обсягу виконаних робіт - також представників суб`єкта господарювання - виконавців робіт.

Відповідно до пункту 35 Порядку №550 результати ревізії оформляються актом.

Згідно з пунктами 45, 46 Порядку № 550 у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи органу державного фінансового контролю, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об`єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому.

Якщо ж вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, органом державного фінансового контролю у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об`єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об`єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний орган державного фінансового контролю з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень.

Згідно з пунктом 50 Порядку №550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Отже вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання.

У постанові від 08.05.2018 у справі №826/3350/17 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення справ, предметом яких є правомірність вимог контролюючих органів, скерованих на адресу підконтрольних суб`єктів, судам належить, виходячи із правової природи письмової вимоги контролюючого органу, враховувати чи прийнята вона на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством. З метою встановлення того, чи контролюючим органом при прийнятті спірної вимоги владні управлінські функції реалізовані у передбачений законом спосіб, суду належить надати правову оцінку змісту вимоги як індивідуально-правового акту (указана позиція є усталеною та неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11.09.2018 у справі №825/1481/16, від 11.10.2018 у справі №813/4101/17, від 20.11.2018 у справі №815/4223/16, від 06.08.2020 у справі №826/6254/17, від 03.08.2023 у справі №260/3573/21, від 23.11.2023 у справі №560/7524/22, від 14.12.2023 у справі №1.380.2019.004998, та багатьох інших).

Таким чином, оскаржувана позивачем пункт 8 вимоги від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 є актом індивідуальної дії, який спрямований на корегування роботи підконтрольної організації Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області.

Верховний Суд у вже згаданій постанові від 08.05.2018 у справі №826/3350/17 досліджував питання, зокрема, якою є правова природа «законної вимоги» контролюючого органу, її правове навантаження.

У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку про те, що «законна вимога» контролюючого органу про усунення виявлених порушень законодавства повинна бути здійснена у письмовій формі, сформована внаслідок реалізації контролюючим органом своєї компетенції (завдань і функцій відповідно до законодавства), містити чіткі, конкретні і зрозумілі приписи на адресу підконтрольного суб`єкту (об`єкту контролю, його посадових осіб), які є обов`язковими до виконання останнім.

При цьому «законність» письмової вимоги контролюючого органу безумовно передбачає її обґрунтованість, що в силу статті 2 КАС України, є однією з обов`язкових ознак рішення (дії, бездіяльності) суб`єкта владних повноважень, що підлягає встановленню адміністративним судом. «Законна вимога» контролюючого органу, як індивідуально-правовий акт, повинна відповідати вимогам закону в частині її змісту і форми. Саме аналіз змісту вимоги контролюючого органу свідчить про те, чи такі вимоги дотримано та чи породжує така вимога права і обов`язки для підконтрольної установи.

Повертаючись до обставин цієї справи, Держаудитслужбою в фінансово-господарській діяльності позивача виявлені порушення вимог законодавства України, зокрема, під час проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2019 по 30.04.2023, встановлено ряд порушень та недоліків, зокрема встановлено проведення Службою витрат на утримання нерухомого майна, а саме, на капітальний ремонт покрівлі та зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу без відшкодування понесених витрат співвласниками, що передбачено пунктом 1.1 укладених договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, що призвело до покриття витрат сторонніх юридичних осіб при відсутності дебіторської заборгованості за рахунок власних надходжень Служби в сумі 599396,00 гривень.

Так, відповідно до оскаржуваного пункту 8 вимоги від 16.10.2023 № 130704-14/2633-2023 відповідачем пред`явлено до позивача вимоги наступного змісту:

Забезпечити відшкодування коштів на суму 599 396,00 грн, внаслідок покриття витрат сторонніх організації Службою за рахунок власних надходжень, а саме: ДП «Закарпатський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України» - 342 730,00 грн та ДП Український державний інститут проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» - 256 666,00 грн, у тому числі шляхом проведення претензійно-позовної роботи зі стягнення грошових коштів, чи обравши інший спосіб реалізації права на відшкодування збитків.

Як це встановлено судом першої інстанції з матеріалів справи, на балансі Служби знаходиться об`єкт загальнодержавної форми власності будівля інженерно - лабораторного корпусу, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Собранецька, 39, загальною площею 2034,5 кв.м. (зокрема 1793,2 кв.м площа приміщень та 241,3 кв.м - площа спільного користування), співвласниками якої є Служба, Державне підприємство Український державний інститут з проектування об`єктів дорожнього господарства «Укрдіпродор» та Державне підприємство «Закарпатський облавтодор».

Так, актом погодження розподілу вказаного приміщеня між співвласниками інженерно-лабораторного корпусу керуючись ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 396 Цивільного кодексу України, Служба, ДП «Укрдіпродор» та ДП «Закарпатській облавтодор» дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном нежитловими приміщеннями будівлі інженерно-лабораторного корпусу, право власності на яке посвідчується Свідоцтвом на право власності на нерухоме майно від 14.07.2004, що видане на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 30.06.2004 №180.

При проведенні візуального обстеження приміщень будівлі інженерно-лабораторного корпусу Управлінням встановлено, що Служба використовує нежитлові (офісні) приміщення загальною площею 1793,2 кв.м, а саме :

- цокольний поверх-приміщення№ 1-15, 18, 20-28;

- перший поверх - приміщення № 32-39, 42-45, 48, 49, 52, 55-64;

- другий поверх - приміщення №65-74, 76-86, 88-95;

- третій поверх - приміщення №95-104, 106-116;

- п`ятий поверх - приміщення №141.

Так, при проведенні ревізії посадовими особами Управління виявлено офісні приміщення, які не знаходяться на балансі Служби та використовуються двома юридичними особами, зокрема: ДП «Закарпатський облавтодор» (приміщення четвертого та п`ятого поверхів, загальною площею 426,5 кв.м, з яких площа приміщень - 354,4 кв.м та площа спільного користування - 70,1 кв.м), ДП «Укрдіпродор» (приміщення цокольного поверху, першого та п`ятого поверхів, загальною площею 319,4 кв.м, з яких площа приміщень - 226,1 кв.м та площа спільного користування - 93,3 кв.м).

26 квітня 2019 року між Службою (Балансоутримувач) та ДП «Закарпатський облавтодор» (Співвласник) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг Співвласнику (з додатковою угодою №1 від 30.04.2020 року), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 39, загальною площею 2780,4 кв.м, а також утримання прибудинкової території, а співвласник бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інакше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Договір аналогічного змісту був укладений між Службою та ДП «Закарпатський облавтодор» (Співвласник) також і 01 січня 2023 року (з урахуванням додаткової угоди №1 від 18.04.2023).

Окрім того, 01 січня 2019 року між Службою (Балансоутримувач) та ДП «Укрдіпродор» (Співвласник) укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг Співвласнику (з додатковою угодою №1 від 30.04.2020 року), відповідно до умов якого балансоутримувач забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Собранецька, буд. 39, загальною площею 2780,4 кв.м, а також утримання прибудинкової території, а співвласник бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі, якщо інакше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором.

Договір аналогічного змісту був укладений між Службою та ДП «Укрдіпродор» (Співвласник) також і 01 січня 2023 року (з урахуванням додаткової угоди №1 від 18.04.2023).

Отже, з вищенаведеного вбачається, що був наявний порядок використання та утримання спільної будівлі, відповідно до якого Служба, як балансоутримувач такої, зобов`язалася забезпечити обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, а інші співвласники відшкодовувати понесені нею витрати, в тому числі на ремонт відповідно до вартості займаного приміщення був узгоджений згідно з чинним законодавством.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що капітальний ремонт не може розглядатися як надана співвласнику послуга. Такий порядок відшкодування витрат на його проведення не передбачений іншими пунктами договорів.

Слід зауважити, що як це правильно встановлено судом першої інстанції, 12 жовтня 2021 року Служба (замовник) уклала з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 договір №44 на закупівлю робіт з Капітального ремонту зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу САД у Закарпатській області за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.1 договору, предметом такого є капітальний ремонт зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу САД у Закарпатській області за адресою АДРЕСА_1 .

Так, виконання будівельних робіт відображено в Актах приймання виконаних будівельних робіт:

- акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2021 року від 22.11.2021 року Підрядником виконано робіт на суму 729 886,00 грн;

- акт №2 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року від 15.12.2021 року підрядником виконано робіт на суму 619 203,00 грн.

Оплату вартості проектно-кошторисної документації та виконаних робіт на суму 1 398 293,00 грн проведено платіжними дорученнями від 10.08.2021 №629, від 22.11.2021 №967 та від 15.12.2021 №1047 на загальну суму 1 398 293,00 грн на підставі Актів виконаних робіт та Довідок про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 22.11.2021 та від 15.12.2021.

Оплата вартості виконаних будівельних робіт здійснена за рахунок власного бюджету Служби.

Окрім того, 21 жовтня 2021 року між Службою (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (підрядник) укладено договір №46 на закупівлю робіт з Капітального ремонту покрівлі інженерно-лабораторного корпусу Служби автомобільних доріг у Закарпатській області по вул. Собранецька, буд.№39 у м. Ужгород, Закарпатської області.

Предметом такого договору, відповідно до п. 1.1 визначено покрівлі інженерно-лабораторного корпусу Служби по вул. Собранецька, буд. №39 у м. Ужгород, Закарпатської області.

Так, виконання будівельних робіт підрядником відображено в Акті №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 року від 28.12.2021 р.

Оплату вартості проектно-кошторисної документації та виконаних робіт на суму 836029,79 грн проведено платіжними дорученнями від 17.08.2021 №655, від 28.12.2021 №1084 та від 28.12.2021 №1086 на загальну суму 836029,79 грн на підставі Акту виконаних робіт від 28.12.2021 та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат від 28.12.2021.

Джерелом фінансування робіт визначено власний бюджет Служби.

Отже, ревізією встановлено збільшення вартості будівлі інженерно-лабораторного корпусу Службою за рахунок капітального ремонту на загальну суму 2 234 322,79 грн, що відображено в інвентарній картці обліку основних засобів Інженерно-лабораторного корпусу інвентарний №2835.

Проте ревізією також встановлено проведення Службою витрат на утримання нерухомого майна, а саме на капітальний ремонт покрівлі та зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу, що призвело до покриття витрат сторонніх юридичних осіб при відсутності дебіторської заборгованості за рахунок власних надходжень Служби в сумі 599396,00 гривень.

Поряд з цим, як це встановлено ревізією, за пропорційним відшкодуванням вартості проведеного капітального ремонту, що передбачено пунктом 1.1 укладених договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг, Служба до ДП «Закарпатський облавтодор» та ДП «Укрдіпродор» не зверталася, що підтверджується наданими посадовими особами Служби в ході проведення ревізії поясненнями та підтверджено представником позивача в ході розгляду даної адміністративної справи.

Вказане представник позивача обґрунтував тим, що проведений капітальний ремонт не відноситься до площ займаних іншими співвласниками та площ загального користування згідно з актами погодження розподілу приміщень між співвласниками інженерно-лабораторного корпусу, тобто роботи виконувалися на площі, яку займає балансоутримувач для створення необхідних умов для здійснення ним господарської діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необґрунтованості аргументів скаржника щодо проведення робіт лише на площі яку займає балансоутримувач з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до технічного паспорта на інженерно-лабораторний корпус та наданих представником позивача пояснень, такий складається з 2 частин: 5-поверхової та 2-поверхової, які мають окремі покрівлі, капітальний ремонт яких був предметом договору №46 від 21.10.2021 у зв`язку з чим були проведені ремонтні роботи покрівлі інженерно-лабораторного корпусу, а саме: капітальний ремонт рулонної покрівлі, що включав роботи з розбирання та відновлення покрівлі, ремонту споруд даху, встановлення водостоків, а також капітальний ремонт покрівлі скатної, що включав роботи з розбирання та заміни даху.

Висновки суду першої інстанції в частині того, що цілісність покрівлі як важливого елемента її захисту від різних впливів природи та яка прямо впливає на можливість та тривалість експлуатації споруди за її функціональним призначенням, а відтак негативний вплив від її пошкодження зазнаватимуть всі без виключення користувачі такої будівлі, на переконання суду апеляційної інстанції є правильними. Так, в ході проведених в 2021 році ремонтних робіт капітальний ремонт покрівлі здійснювався в 2 частинах корпусу одночасно.

Крім того, як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду справи, 5-поверхову частину інженерно-лабораторного корпусу використовують у своїй діяльності як Служба, такі і ДП «Закарпатський облавтодор» та ДП «Укрдіпродор», оскільки саме там згідно з актом погодження розподілу приміщень знаходяться службові приміщення Співвласників будівлі, а тому витрати з капітального ремонту такої повинні бути розподілені між співвласниками згідно з умовами укладених договорів про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна та надання комунальних послуг Співвласнику. Водночас, в 2-поверховій частині інженерно-лабораторного корпусу розташовані виключно службові приміщення Служби. Інші організації та установи такою будівлею не користуються. Тому витрати щодо капітального ремонту даху такої будівлі не підлягають відшкодуванню за рахунок інших співвласників інженерно-лабораторного корпусу.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції щодо помилковості висновку посадових осіб Управління щодо зобов`язання Службу забезпечити відшкодування коштів внаслідок покриття витрат за проведений капітальний ремонт скатної покрівлі 2-поверхової частини інженерно-лабораторного корпусу, а саме: з ДП «Закарпатський облавтодор» в сумі 28316,88 грн та з ДП «Укрдіпродор» в сумі 21206,08 грн, вирахуваних як різниця між загальною нарахованою Управлінням сумою витрат та розрахунком з урахуванням пропорційності в частині займаного приміщення, з яким погодився представник відповідача у суді апеляційної інстанції.

На переконання суду апеляційної інстанції, проведені ремонтні роботи зливо-приймальної каналізації були необхідні для здійснення господарської діяльності не тільки позивача, але й інших установ та організацій, що розташовані в будівлі інженерно-лабораторного корпусу, оскільки нормальне функціонування зливо-приймальної каналізації забезпечує захист фундаментів та інших опорних конструкцій будівлі, безпосередньо впливає на можливість та тривалість експлуатації споруди за її функціональним призначенням та є обов`язковою вимогою державних будівельних норм, а тому висновок посадових осіб Управління щодо необхідності забезпечення відшкодування витрат Служби на проведений капітальний ремонт зливо-приймальної каналізації інженерно-лабораторного корпусу за рахунок коштів ДП «Закарпатський облавтодор» та з ДП «Укрдіпродор», з врахуванням укладених договорів, є правомірним.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд апеляційної інстанції враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що всі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою, що є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Оцінюючи наведені сторонами аргументи, суд апеляційної інстанції виходить з такого, що всі аргументи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої та апеляційної інстанцій, та їм була надана належна правова оцінка.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Слід зазначити, що незважаючи на встановлений частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності, позивач не звільняється від свого обов`язку, визначеного частиною 1 згаданої статті щодо доведення тих обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, враховуючи аргументи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилається апелянт, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про правомірність п. 8 Вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби в Закарпатській області від 16.10.2023 №130704-14/2633-2023 (із присвоєнням №260/1995/24) в оскаржуваній апелянтом частині, що є підставою відмови в задоволенні вимог апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін.

Частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

З огляду на викладене, враховуючи положення статті 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, правову позицію Верховного Суду у подібних справах, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено підстави часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року у справі №260/1995/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т. І. Шинкар
судді Л. П. Іщук
І. М. Обрізко
Повне судове рішення оформлене суддею-доповідачем 21.11.2024 згідно ч.3 ст.321 КАС України.