Справа № 380/17171/23
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/17171/23 пров. № А/857/22946/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,

суддів : Гуляка В.В., Шевчук С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу представниці позивача ОСОБА_1 - Тарасенко Дарії Юріївни на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року (ухвалене головуючою-суддею Кедик М.В. в порядку письмового провадження у м. Львові) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області (далі - ГУ ДМС України, відповідач), в якому просив визнати протиправною бездіяльність ГУ ДМС України у нерозгляді його декларації про відмову від іноземного громадянства, подану замість документа про припинення громадянства російської федерації та зобов`язати відповідача прийняти подану ним вказану декларацію.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у задоволенні заяви представниці позивача ОСОБА_2 , поданої в порядку ст.383 КАС України було відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представниця позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права просить її скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити заяву ОСОБА_1 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом вже було надано правову оцінку зазначеним обставинам та з їх урахування сформовано висновок про наявність у ОСОБА_1 незалежних від нього причин неможливості отримати документ про припинення іноземного громадянства та права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства рф.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2024 по справі №380/17171/23, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.05.2024, позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУ ДМС України про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити певні дії було задоволено частково. Визнано протиправною відмову ГУ ДМС України у прийнятті від ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації та зобов`язано відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Листом №4601.08/14217-24/4601.05/768024-24 від 28.05.2024 ГУ ДМС України повідомило ОСОБА_1 про відсутність правових підстав для прийняття його декларації про відмову від іноземного громадянства.

02.07.2024 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист за №380/17171/23 про зобов`язання ГУ ДМС України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 09.06.2023 щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, з урахуванням висновків суду.

Вказаний виконавчий лист позивач пред`явив до примусового виконання до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

09.08.2024 Державний виконавець відкрив виконавче провадження за №75705622 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Разом з тим, представник позивача подала через систему Електронний суд заяву в у порядку, визначеному ст.383 КАС України від 16.08.2024 (вх. №62645), яку обґрунтовано тим, що відповідач при повторному розгляді декларації 09.08.2024 прийняв рішення, яке є протилежним тому, яким його було зобов`язано прийняти, виходячи з висновків суду. Вважає, що така позиція відповідача чітко свідчить про його незгоду з рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідач прямо ігнорує висновки суду, викладені в рішенні. Таким чином, повторна відмова відповідача прийняти декларацію позивача є черговою спробою міграційного органу уникнути виконання рішення суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами розгляду звернення позивача від 09.06.2023 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства та копій доданих до звернення документів по суті, відповідач вказав підстави, з яких прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства від 09.06.2023 відсутні, не заперечуючи права позивача на її подання. Вказані підстави не були предметом судового розгляду по справі №380/17171/23 і виникли вже після виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2024, яке набрало законної сили, а тому повинні бути предметом самостійного судового оскарження, а не предметом розгляду в порядку ст.383 КАС України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.

Статтею 1291 Конституції України передбачено, що судові рішення є обов`язковими до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч.1 ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності - за її межами.

Згідно ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ч.2, 4 ст.372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1 ст.383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Частиною другою статті 383 КАС України передбачено, що у такій заяві зазначаються : 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Відтак, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач 09.06.2023 звернувся до ГУ ДМС України із зверненням щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, в якому просив прийняти та розглянути декларацію про відмову від іноземного громадянства у зв`язку з наявними незалежними від нього причинами неотримання документа про припинення російського громадянства.

До звернення позивач долучив оригінал заповненої декларації про відмову від громадянства російської федерації та копії документів, які підтверджують звернення позивача в консульські та дипломатичні установи російської федерації.

Однак, листом від 11.07.2023 ГУ ДМС України повідомило, що лише за наявності причин відповідно до абз.16 ст.1 Закону України Про громадянство України, особа яка набула громадянство України може подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. Водночас наразі ДМС розглядає питання щодо внесення змін до Закону в частині пролонгації виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство громадянами російської федерації, які набули громадянство України. Враховуючи зазначене залишено без розгляду надіслану декларацію про відмову від іноземного громадянства.

У вказаному листі відповідач фактично констатував про відсутність у позивача права на подання декларації про відмову від іноземного громадянства, з огляду на що, ні звернення позивача від 09.06.2023 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, ні подану декларацію про відмову від громадянства російської федерації, ні копії доданих до звернення документів по суті не розглядав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що спростовуючи такі доводи відповідача, суд у своєму рішенні мотивовано вказав, що у спірному випадку неотримання позивачем документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від нього причин, з огляду на що дійшов висновку, що позивач мав право розраховувати на прийняття відповідачем декларації про відмову від іноземного громадянства.

Таким чином, Львівський окружний адміністративний суд рішенням від 17.01.2024 відмовив у задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання відповідача прийняти у позивача декларацію про відмову від громадянства російської федерації, оскільки прийняттю декларації про відмову від іноземного громадянства передує її розгляд відповідачем. Саме за результатами розгляду поданої декларації про відмову від іноземного громадянства відповідач повинен ухвалити рішення щодо її прийняття.

Відповідач на виконання вказаного рішення суду розглянув звернення позивача від 09.06.2023 щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства, декларацію про відмову від громадянства російської федерації та копії доданих до звернення документів по суті, а тому листом №4601.08/14217-24/4601.05/768024-24 від 28.05.2024 ГУ ДМС України повідомило позивача про відсутність правових підстав для прийняття поданої ним декларації про відмову від іноземного громадянства.

Таким чином, у вказаному листі відповідач зазначив зокрема, що подана позивачем декларація про відмову від іноземного громадянства не відповідає формі, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України №715 від 16.08.2012, долучені до заяви листи міністерства закордонних справ рф від 21.04.2022, від 18.04.2023 підтверджують здійснення процедури припинення громадянства рф та містять роз`яснення щодо її оформлення.

За результатами розгляду звернення позивача від 09.06.2023 відповідач вказав підстави, з яких прийняття декларації позивача про відмову від іноземного громадянства від 09.06.2023 відсутні, не заперечуючи його права на її подання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані підстави не були предметом судового розгляду по справі №380/17171/23, виникли вже після виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.01.2024, яке набрало законної сили, а тому повинні бути предметом самостійного судового оскарження, а не предметом розгляду в порядку ст.383 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини, суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі Проніна проти України (рішення від 18.07.2006).

Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст.12, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 383 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року по справі №380/17171/23 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Р. В. Кухтей
судді В. В. Гуляк
С. М. Шевчук