Справа № 380/16521/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 рокусправа № 380/16521/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування рішення, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області із вимогою скасувати рішення ГУ ДПС у Львівській області № 416 від 24.06.2024.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням про застосування штрафних санкцій № 416 від 24.06.2024 Головного управління ДПС у Львівській області застосовано до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 31650,93 грн., а також нараховано пеню в сумі 8066,30 грн. Вказане рішення винесено на підставі частини другої та пункту 2 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Позивач зазначила, що нею, як платником єдиного податку 3-ї групи оподаткування 06.01.2024 при поданні річної звітності (відповідно до п. 294.1 ПК України) за 2023 рік було допущено механічну помилку при визначені суми доходу, на який нараховується єдиний внесок, та вказано суму 67000,00 грн., замість 6700,00 грн. За наслідок допущення такої помилки позивачем було подано уточнюючу декларацію від 12.04.2024 та 25.04.2024. В уточнюючій декларації від 25.04.2024 було виправлено помилку у формі описки (замість суми 67000,00 грн., вказано правильну суму 6700,00 грн.), яка була допущена при поданні первинного звіту від 06.01.2024.

Втім, як вказує позивач, Головним управління ДПС у Львівській області було застосовано до позивача штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Оскаржуване рішення позивач вважає протиправним, адже штрафну санкцію відповідачем нараховано за неіснуючим зобов?язанням з ЄСВ. Причиною нарахування такої санкції стала описка позивача при поданні декларації у вигляді зазначення зайвої цифри « 0», однак така описка була виправленою позивачем самостійно шляхом подання уточнюючої декларації, а ЄСВ сплачено виходячи з фактичних показників.

Позиція відповідача викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№62423 від 15.08.2024), в якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником податку 3-ї групи. При проведенні аналізу в ІКП виявлено, що позивачем було подано звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги надбавки, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 936455426 від 06.01.2024 року за 2024 рік, де зазначено суму нарахувань в розмірі 176880 грн. Зазначена сума нарахувань підлягала сплаті не пізніше 19.02.2024. Проте, платником сплачено 17688 грн., сума недоплати становила 158254.64 грн. Вищезазначена сума була погашена платником шляхом подання уточнюючої податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця № від 10.04.2024 з Додатком 1 Відомості про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску.

Представник відповідача звертає увагу суду на те, що контролюючим органом нараховано штраф за період від спливу граничного терміну на сплату зобов`язання зі сплати єдиного внеску до моменту подання уточнюючої декларації, якою було виправлено раніше задекларовану суму.

Ухвалою судді від 05.08.2024 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3-х групи оподаткування та зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 02.07.2019. Номер запису в ЄДРПОУ: 004630.

06.01.2024 позивачем подано до Головного управління ДПС у Львівській області податкову декларацію платника єдиного податку за 2023 рік (звітна), в якій зазначено суму ЄСВ, яка підлягає сплаті за звітний період в розмірі 176880,00 грн.

Згідно додатку 1 до вказаної декларації (звітної), позивачем самостійно визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини (з січня по грудень) 67000,00 грн. щомісячно. Сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті на небюджетні рахунки за даними звітного (податкового) періоду (з січня по грудень) 14740,00 щомісячно.

10.04.2024 позивачем подано до Головного управління ДПС у Львівській області податкову декларацію платника єдиного податку за 2023 рік (уточнююча), в якій зазначено суму ЄСВ, яка підлягає сплаті за звітний період в розмірі 17688,00 грн.

Згідно додатку 1 до вказаної декларації (уточнюючої), позивачем самостійно визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини (з січня по грудень) 6700,00 грн. щомісячно. Сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті на небюджетні рахунки за даними звітного (податкового) періоду (з січня по грудень) 1474,00 щомісячно.

12.04.2024 позивачем повторно подано до Головного управління ДПС у Львівській області податкову декларацію платника єдиного податку за 2023 рік (уточнююча), в якій зазначено суму ЄСВ, яка підлягає сплаті за звітний період в розмірі 17688,00 грн.

Згідно додатку 1 до вказаної декларації (уточнюючої), позивачем самостійно визначено суму доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини (з січня по грудень) 6700,00 грн. щомісячно. Сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті на небюджетні рахунки за даними звітного (податкового) періоду (з січня по грудень) 1474,00 щомісячно.

Стрийським відділом податків і зборів з фізичних осіб та проведення камеральної перевірки управління оподаткування фізичних осіб Головного управління ДПС у Львівській області 24.06.2024 проведено камеральну перевірку за період з 20.02.2024 по 10.04.2024, за результатами якої згідно п.2 ч.11 ст.25 Закону України від 08.07.2010р. № 2464-V1 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано рішення №416 про застосування штрафних санкцій в сумі 31650,93 грн. та нарахування пені в сумі 8066,30 грн. за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Вважаючи протиправним рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій №416 від 24.06.2024, позивач звернулась до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку регулюються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон №2464).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Суд акцентує увагу на тому, що пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з пункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 3 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Абзацом першим частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI встановлено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Згідно з частинами другою та третьою статті 9 Закону №2464-VI обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Відповідно до частини восьмої статті 9 Закону №2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року. Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи. Платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 1 травня наступного року.

Періодом, за який платники єдиного внеску подають звітність до органу доходів і зборів (звітним періодом), є календарний місяць, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, для яких звітним періодом є календарний рік. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.

Отже, переліченими нормами чинного законодавства встановлений безальтернативний обов`язок фізичної особи підприємця регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування ЄСВ.

При цьому, законодавством встановлено обов`язок платника податку самостійно обчислити суму єдиного внеску у податковій декларації, поданій ним за результатом, зокрема, річного декларування.

Так, згідно абзацу першого пункту 46.1 статті 46 Податкового кодексу України (далі ПК України) податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.

Пунктом 49.1 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

Абзацом першим пункту 49.2 статті 44 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Судом встановлено, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 є платником єдиного податку 3-х групи оподаткування.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 296.3 статті 296 ПКУ платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.

Платники єдиного податку третьої групи (фізичні особи) у складі податкової декларації платника єдиного податку за IV квартал податкового (звітного) року подають також відомості про суми єдиного внеску, нарахованого, обчисленого і сплаченого в порядку, визначеному законом для даної категорії платників.

Одночасно статтею 50 ПК України визначено порядок самостійного виправлення помилок, що містяться у раніше поданій платником податку податковій декларації.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 50.1 статті 50 статті 50 ПКУ у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 ПКУ) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених ст. 50 ПКУ), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Абзацом четвертим-шостим пункту 50.1 статті 50 статті 50 ПКУ визначено, що платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених п. 50.2 ст. 50 ПКУ:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

Згідно абзацу сьомого пункту 50.1 статті 50 статті 50 ПКУ якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Окрім цього, згідно пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ тимчасово, на період з 1 серпня 2023 року до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у разі самостійного виправлення платником податків з дотриманням порядку, вимог та обмежень, визначених статтею 50 цього Кодексу, помилок, що призвели до заниження податкового зобов`язання, такий платник звільняється від нарахування та сплати штрафних санкцій, передбачених пунктом 50.1 статті 50 цього Кодексу, та пені.

Як встановлено судом, при подачі фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . податкової декларації (звітної) платника єдиного податку за 2023 рік, останньою було визначено суму ЄСВ, яка підлягала сплаті за звітний період в розмірі 176880,00 грн.

У відповідності до додатку 1 до вказаної декларації, позивачем помилково зазначено суму єдиного внеску з урахуванням максимальної величини (з січня по грудень) 67000,00 грн.

При цьому надалі фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було самостійно усунуто вказану помилку шляхом подання 10.04.2024 та 12.04.2024 уточнюючих податкових декларацій, із зазначенням в додатках 1 до таких декларацій суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини (з січня по грудень) 6700,00 грн., визначивши суму єдиного внеску, яка підлягала сплаті на небюджетні рахунки за даними звітного (податкового) періоду (з січня по грудень) 1474,00 грн.

Судом також встановлено, що позивачем щоквартально сплачувався єдиний внесок в сумі 4422,00 грн, що складає 1474,00 грн. щомісячно, що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжними квитанціями.

Таким чином, оскільки визначену суму грошового зобов`язання, визначену в звітній податкової декларації платника єдиного податку за 2023 рік, було самостійно погашено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 шляхом подання уточнюючої декларації, суд доходить висновку про відсутність підстав для нарахування позивачу як штрафних санкцій, так і пені.

Відтак, оскільки на момент винесення оскаржуваного рішення відповідача №416 від 24.06.2024 позивачем вже було надано до податкового органу уточнюючі декларації, у якій нею зменшено податкові зобов?язання з єдиного внеску за 2023 рік, суд вважає необхідним визнати таке рішення Головного управління ДПС у Львівській області протиправним та скасувати.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого адміністративного позову.

Відповідно до статті 139 КАС України підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача сплачений позивачем судовий збір.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Львівській області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №416 від 24.06.2024, застосоване до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області на користь ОСОБА_1 сплачений при подачі позову судовий збір в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 11 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Желік О.М.