Справа № 260/1162/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/1162/24 пров. № А/857/16769/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Глушка І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року, ухвалене суддею Рейті С.І., у м. Ужгороді, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 260/1162/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) у якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку при звільненні - невиплату позивачу в день виключення зі списків частини (23.06.2023) одноразової грошової допомоги при звільнені.

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період із 23.06.2023 по 23.12.2023 (за шість місяців), в розмірі 159258,28 грн.

30 вересня 2024 року Закарпатський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов задовольнив частково.

Стягнув із відповідача на користь позивача середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.06.2023 по 23.12.2023 в сумі 51218,40 грн, з вирахуванням із вказаної суми належних до сплати податків і зборів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 51218,40 грн., враховуючи принцип співмірності, виходячи з істотності частки виплаченої суми в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку.

Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що на день звільнення позивачки з військової служби був відсутній спір щодо виплат при звільненні, тож підстави для застосування до спірних правовідносин положень статті 117 КЗпП України відсутні. Крім того, відповідач вважає, що на спірні правовідносини не поширюється дія положень статті 117 КЗпП України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що, на підставі наказу начальника НОМЕР_1 прикордонного загону № 481-ОС від 23.06.2023, позивачка виключена зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 у справі № 260/5331/23, зокрема, зобов`язано НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби.

На виконання цього рішення суду, відповідач 17 лютого 2024 року виплатив позивачці одноразову грошову допомогу в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби при звільненні з військової служби в сумі 87403,42 грн.

Вважаючи протиправним несвоєчасний розрахунок при звільненні, позивачка звернулася до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду в частині задоволення позову, а також те, що відповідач не навів доводів протиправності рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, не зважаючи на те, що відповідач, фактично, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю.

Згідно із статтею 116 Кодексу законів про працю України(в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено те, що, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, позивачка має право на виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку.

19 липня 2022 набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким, зокрема, викладено в новій редакції норму статті 117 КЗпП України.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України(в редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, яка була чинною на час виплати позивачу індексації грошового забезпечення, тобто проведення з ним остаточного розрахунку) у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Отже, у зв`язку із зміною правового регулювання спірних правовідносин, позивачка має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців з моменту виключення із списків особового складу.

Апеляційний суд встановив те, що остаточний розрахунок з позивачкою при звільненні відповідач провів 17.02.2024 в сумі 87403,42 грн.

Затримка розрахунку при звільненні тривала з 24.06.2023 по 17.02.2024, тобто понад шість місяців.

Враховуючи вимоги статті 117 КЗпП України апеляційний суд вважає, що позивачці необхідно виплатити середній заробіток за 6 місяців, а не за весь час затримки.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Згідно з пп. «л» п. 1 розділу І Порядку № 100, у випадках, коли, згідно з чинним законодавством, виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати застосовується цей Порядок.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу ІІ Порядку № 100, середня заробітна плата у вищевказаних випадках обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацами 1, 2 пункту 3 розділу ІІІ Порядку № 100, при обчисленні середньої заробітної плати, враховуються всі суми нарахованої заробітної плати, згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

При цьому, абзацом 2 пункт 7 розділ І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних сил України від 07.06.2018 року № 260, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців обраховується та виплачується, виходячи з розрахунку календарних днів відповідного місяця їх служби.

Апеляційний суд встановив, що середньоденна заробітна плата позивачки становить 879,87 грн. (27601,20 грн. розмір грошового забезпечення у квітні 2023 року та 26071,20 грн. розмір грошового забезпечення у травні 2023 року) / 61 (кількість календарних днів у квітні 2023 року та травні 2023 року.

Період за час затримки розрахунку при звільненні, за який у відповідача виникає обов`язок виплатити позивачці середнє грошове забезпечення, з урахуванням статті 117 КЗпП України (не більш як за шість місяців) обчислюється з 23.06.2023 (день виключення зі списків частини та всіх видів грошового забезпечення) по 23.12.2023 року (включно) та становить 181 календарний день.

Відповідно, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період не більш як за шість місяців становитиме 159256,47 грн. (розрахунок 879,87 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) * 181 (кількість днів затримки розрахунку).

Таким чином, суд першої інстанції здійснив вірний розрахунок суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що суд першої інстанції, з врахуванням істотності частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні, визначив суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні позивача 51218,40 грн.

Так, апеляційний суд встановив, що вказана сума не перевищує 159256,47 грн, на які має право позивач, і позивач рішення суду першої інстанції не оскаржує.

Також, апеляційний суд встановив, що відповідач заперечує право позивача на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в цілому.

Тому, з огляду на межі апеляційного розгляду, апеляційний суд не оцінює правомірність зменшення судом першої інстанції розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що відповідач проявив протиправну бездіяльність не виплативши позивачу, одночасно із виплатою заборгованості, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Обчислену судом суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення, а саме 51218,40 грн. необхідно стягнути на користь позивача.

Отже, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, зробив вірний висновок про стягнення з відповідача на користь позивачки середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 51218,40 грн., як частини належної позивачці компенсації.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, в частині яку переглянув апеляційний суд та ухвалив судове рішення в цій частині з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, в частині яку переглянув апеляційний суд, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, в цій частині, без змін.

З огляду на те, що апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, новий розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі № 260/1162/24 в частині стягнення із НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з 23.06.2023 по 23.12.2023 у розмірі 51218,40 грн без змін.

В частині відмови в задоволенні позову, рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 травня 2024 року у справі № 260/1162/24 в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Закарпатського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи № 260/1162/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
І. В. Глушко