Справа № 320/22148/24
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року, постановлену за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, у якому просить суд:

- визнати протиправною та нечинною постанову КМУ №154 "Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки";

- стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві з єдиного рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 1 296 000,00 грн.;

- зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 з єдиного рахунку Державного бюджету України 1 296 000,00 грн.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_1 про самовідвід судді у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу 22 жовтня 2024 року безпосередньо у приміщенні суду апеляційної інстанції, яку зареєстровано судом апеляційної інстанції 22 жовтня 2024 року за вх.№20472.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, апеляційну скаргу залишено без руху через її невідповідність вимогам ст. 296 КАС України. Апелянту надано строк 7 (сім) днів з моменту отримання копії вищезазначеної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання до суду: оригіналу документу (квитанції) про сплату судового збору або відомостей про доходи з Державної податкової служби України, чи з Пенсійного фонду України.

За правилами частини 5 статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Шостий апеляційний адміністративний суд листом від 28 жовтня 2024 року № 02.3-07/320/22148/24/101198/2024 надіслав рекомендованою поштовою кореспонденцією 198) на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) завірену копію ухвали суду від 28.10.24 у справі № 320/22148/24.

Згідно з відомостями Укрпошти станом на 13.11.2024 (11:53) рекомендована поштова кореспонденція за 198 позивачу 05.11.2024 не вручена з причин "Невдала спроба вручення".

12 листопада 2022 року за вх. № 44493 (16:49) ОСОБА_1 подав до суду заяву про виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, до якої додав, зокрема, ксерокопію відомостей (від 02.09.2024 № 799/1008-24-03902) з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 02.09.2024 за період з 01 кварталу 2023 року по 2 квартал 2024 року, як доказ про відсутність прибутку у фізичної особи у 2023 році.

Додатково у заяві вказує, що копію ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року не отримував та дізнався про неї випадково.

Також позивач зазначає, що звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір".

Розглянувши заяву позивача про виконання вимог ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року, колегія суддів зазначає наступне.

Щодо наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору на підставі положень статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", колегія суддів зазначає наступне.

За правилами частини 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 133 КАС України, суд, ураховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

З наведених норм вбачається, що підставою для звільнення від сплати судового збору є майновий стан скаржника, зокрема, у випадку, коли розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік.

Аналіз вказаної норми дає підстави зробити висновок про те, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати.

Особа, яка заявляє клопотання про звільнення від сплати судового збору, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Доказами, на підставі яких суд може вирішити питання щодо звільнення (відстрочення або розстрочення) від сплати судового збору, є: довідка про доходи за попередній календарний рік разом із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, про склад сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, а також інші документи, що підтверджують майновий стан сторони.

Оцінюючи ксерокопію довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків за правилами статті 90 КАС України (Оцінка доказів), колегія суддів зазначає наступне.

За приписами статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.

Вимоги до письмових доказів встановлено § 3 глави 5 КАС України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 94 КАС України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не визначено цим Кодексом.

Частиною 4 статті 94 КАС України передбачено, що копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно з частиною 5 статті 94 КАС України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2020 року у справі №580/207/20 зазначив, що важливою вимогою використання копії письмового доказу як достовірного та допустимого доказу у справі є її належне засвідчення.

Всупереч викладеному, надана до суду апеляційної інстанції ксерокопія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (від 02.09.2024 № 799/1008-24-03902) не засвідчена та не підтверджує відповідність копії такого доказу оригіналу, оскільки не містить підпису із зазначенням дати такого засвідчення.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів надана до суду апеляційної інстанції ксерокопія відомостей з Державного реєстру фізичних осіб не є належним, достовірним та достатнім доказом, підтверджуючим доводи апелянта про його дохід за 2023 рік.

Враховуючи те, що апелянтом не надано належним чином засвідчених доказів, які б свідчили про його скрутний матеріальний стан, то підстави для вирішення питання щодо звільнення позивача від сплати судового збору на підставі положень ст. 8 Закону України "Про судовий збір" відсутні.

Що стосується доводів апелянта про те, що він звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішують судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Тобто, положення пункту 13 частини другої статті 3 Закону №3674-VI поширюються на конкретні правовідносини, які виникають при відшкодуванні шкоди органом державної влади, місцевого самоврядування, правоохоронним органом, прокуратурою чи судом у зв`язку незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю та лише у поєднанні з вимогами про вирішення публічно-правового спору (наприклад про визнання протиправним рішення, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень). За такого правового регулювання вимога про відшкодування шкоди не є об`єктом, за який справляється судовий збір. Водночас за вимогу, яка її зумовлює, такий збір сплачується.

Аналогічні висновки щодо застосування зазначених норм права викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2019 року у справі №405/8768/18, від 05 березня 2020 року у справі №597/664/18 та від 14 січня 2021 року у справі №205/10899/19.

У цій справі, окрім вимоги про стягнення з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України через Головне управління Державної казначейської служби України в м. Києві з єдиного рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму завданої моральної шкоди у розмірі 1 296 000,00 грн, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про визнання протиправною та нечинною постанову КМУ №154 "Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки", подання якої не звільняє позивача від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Отже, апелянт не є особою, який звільнений від сплати судового збору в розумінні пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір".

Така правова позиція викладена в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі №990/311/24.

З огляду на викладене, станом на 19 листопада 2024 року вимоги ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 жовтня 2024 року апелянтом не виконані.

Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу, пунктом 1 частини четвертої якої визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Згідно з частиною сьомою статті 298 КАС України копія ухвали про повернення апеляційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія апеляційної скарги залишається в суді апеляційної інстанції.

Отже, з огляду на те, що апелянт не усунув зазначені в ухвалі недоліки апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги особі, яка її подала.

Керуючись ст. ст. 169, 255, 298 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року, постановлену за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про зобов`язання вчинити певні дії - повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з урахуванням положень статті 329 КАС України.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна