Справа № 460/26428/23
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/26428/23 пров. № А/857/23804/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю, прийняту суддею Махаринець Д.Є. у справі № 460/26428/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

22 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій просить суд:

- визнати протиправними дії відповідача на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 460/26428/23, щодо не нарахування та невиплати, починаючи з 01.01.2024 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, у розмірі визначеному статтею 39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи із розміру мінімальної заробітної плати 3200 грн., а не з двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених станом на 01 січня відповідного календарного року;

- зобов`язати відповідача вжити заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, при виконанні судового рішення у справі № 460/26428/23, а саме провести нарахування та виплату з 01.01.2024 року доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території гарантованого добровільного відселення, в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених станом на 01 січня відповідного календарного року, виходячи з розміру прожиткового мінімуму 3028 грн.

27 серпня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Рівненській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії відмовив.

Приймаючи цю ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів того, що на час звернення до суду з заявою про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення він у встановленому законом порядку звертався до органів Державної виконавчої служби за примусовим виконанням.

При цьому, суд зауважив, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення є правом суду, що застосовується у разі наявності відповідних підстав та з метою забезпечення контролю за процесом виконання відповідного рішення.

Не погодившись із цією ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить цю ухвалу скасувати та задовольнити заяву, яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач не виконує рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 травня 2024 року у справі № 460/26428/23 щодо нарахування та виплати з 01.01.2024 року підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на 1 січня 2024 року.

Крім того, позивач зауважив, що він звертався з заявою в порядку статті 383 КАС України, а не в порядку статті 382 КАС України, як помилково вирішив суд першої інстанції.

Таким чином, позивач вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив йому у задоволенні заяви, яка подана в порядку статті 383 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про визнання протиправними дій, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду в адміністративній справі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Апеляційний суд встановив те, що 17 травня 2024 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв у цій справі рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 31.10.2023 року.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити з 31.10.2023 нарахування та виплату ОСОБА_1 підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, установлених на 1 січня відповідного календарного року.

У задоволенні інших позовних вимог відмовив.

Рішення набрало законної сили 22.07.2022 року.

На виконання цього рішення суд першої інстанції у серпні 2024 року видав виконавчий лист по справі № 460/26428/23.

Станом на дату подання ОСОБА_1 заяви в порядку статті 383 КАС України виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа не відкрите.

Частиною 1 статті 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Зі змісту цієї статті випливає, що, як крайній захід, для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

У рішенні від 09.12.2021 року в справі № 9901/235/20 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що перед тим як подати таку заяву в порядку статті 383 КАС України, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Отже, звернення до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України можливе після примусового виконання рішення суду та якщо заходи вжиті виконавчою службою не принесли бажаного результату.

Водночас, апеляційний суд встановив те, що виконавче провадження щодо примусового виконання рішення у цій справі, не розпочате.

У контексті викладеного, можна узагальнити, що звернення позивача до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, у той час, коли позивач не використав можливість виконання рішення суду на підставі Закону України «Про виконавче провадження», є передчасним.

Тому, у задоволенні заяви позивача, яка подана в порядку статті 383 КАС України необхідно відмовити.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржену ухвалу виходив з тих мотивів, що позивач не надав доказів того, що на час звернення до суду з заявою про встановлення відповідачу строку для подання звіту про виконання судового рішення він у встановленому законом порядку звертався до органів Державної виконавчої служби за примусовим виконанням.

Вказаний висновок свідчить про те, що суд першої інстанції помилково розглянув заяву позивача, яка подана в порядку статті 383 КАС України, як заяву про встановлення судового контролю в порядку статті 382 КАС України.

Ця обставина, на думку апеляційного суду, є порушенням норм процесуального права, наслідком чого є скасування ухвали суду першої інстанції та прийняття постанови про відмову в задоволенні заяви позивача, яка подана в порядку статті 383 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, тому ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви позивача, яка подана в порядку статті 383 КАС України.

Отже, апеляційну скаргу відповідача необхідно задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року в справі № 460/26428/23 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель