Справа № 440/5357/24
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. Справа № 440/5357/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Чалого І.С. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 (суддя: І.С. Шевяков, м. Полтава) по справі № 440/5357/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (далі по тексту - відповідач, ДВБ НПУ), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни, від 04.04.2024, поданої через Урядовий контактний центр, реєстраційний №ФИ-17094390, з урахуванням ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним в заяві ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни, від 04.04.2024, поданої через Урядовий контактний центр, реєстраційний № ФИ-17094390, з урахуванням ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016;

- зобов`язати Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни, реєстраційний № ФИ-17094390, від 04.04.2024, вжити заходів реагування, з урахуванням обставин встановленим судом, та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення;

- прийняти рішення з урахуванням ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, справа Karnaushenko v. Ukraine, no 23853/02, 30 november 2006, Muta v. Ukraine, no 37246/06, 31 July 2012, Chernaya v. Ukraine (dec.) Committee, no 1661/08, 15 December 2016.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач 04.04.2023 через Урядовий контактний центр (Гаряча Лінія Уряду) подав офіційно заяву, реєстраційний номер ФИ-17094390 до ДВБ НПУ, в якій зазначив, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №440/15629/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненаправлення звернення ОСОБА_1 від 28.09.2023 № ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації. У зв`язку з вищевикладеним, вимагав негайно забезпечити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №440/15629/23. Окремо вимагав ініціювати притягнення до відповідальності начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 у зв`язку з порушенням Закону України "Про звернення громадян", що підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 у справі №440/15629/23, та направити матеріали на складання адміністративного протоколу за порушення Закону України "Про звернення громадян" до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. Разом з тим, факти, викладені заявником у заяві від 04.04.2023, реєстраційний номер ФИ-17094390, безпосередньо ДВБ НПУ взагалі проігноровані та залишилися поза увагою, про що свідчить незаконна та протиправна відповідь від 10.04.2024 №4485-2024. Також, вказав, що, всупереч статтям 14, 19 Закону України "Про звернення громадян", відповідь від 10.04.2024 №4485-2024 підписана заступником начальника Задорожним А .. Крім того, ДВБ НПУ проігнорована першочерговість розгляду звернення позивача, як особи з інвалідністю війни 2 групи.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі № 440/5357/24 позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10,м. Київ, 01024, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 04.04.2024 р. поданої через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-17094390.

Зобов`язано Департамент внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни, реєстраційний № ФИ-17094390 від 04.04.2024, та надати відповідь за результатами розгляду звернення.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні клопотання про встановлення судового контролю відмовлено.

Позивач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції: скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі № 440/5357/24, з урахуванням наданих доказів до суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, з урахуванням вимог ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на обставини аналогічні, зазначеним в адміністративному позові. Зокрема, зазначив, що ряд фактів, викладених у зверненні апелянта від 04.04.2024, реєстраційний номер ФИ-17094390, Департаментом внутрішньої безпеки Національної поліції України були проігноровані, що підтверджено незаконною відповіддю від 10.04.2024 за вих. № 4485-2024 у додатках, що є неприпустимим фактом та обставиною, яка підриває авторитет Держави - відкритою бездіяльністю поліції.

Відповідач, не погодившись з вказаним рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27 червня 2024 року по справі № 440/5357/24 в частині задоволення позовних вимог та ухвалити рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що, відповідно до наявних відомостей, у працівників Департаменту виникли сумніви щодо встановлення авторства звернення, що своєю чергою унеможливлює забезпечення захисту персональних даних від випадкової втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до таких даних. Ураховуючи викладене, Департаментом було прийнято рішення перевірку відомостей, викладених у зверненні від імені ОСОБА_1 , завершити. Відомості, викладені у зверненні від імені ОСОБА_1 щодо ненадсилання Полтавським ГУНП в Полтавській області його звернення від 28.09.2023 № ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації, вважати такими, що підтвердилися. Звернення від імені ОСОБА_1 від 04.04.2024 визнано анонімним.

Зазначає, що вищевказане прийняте рішення підтверджується доповідною запискою Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України від 01.05.2024 № 4690-2024, яка є рішенням Департаменту, що передбачено та відповідає вимогам Порядку № 930.

Вказує, що пунктом 41 розділу ІІ Порядку № 930 закріплено, що анонімні звернення відповідно до статті 8 Закону України «Про звернення громадян» розгляду не підлягають (крім анонімних повідомлень про порушення Закону України «Про запобігання корупції»). Крім того, вказує, що, як слідує з Порядку № 930, у разі визнання звернення анонімним - заявник про результати розгляду звернення не інформується, оскільки таке звернення є анонімним.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційних скарг, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Судовим розглядом встановлено, що 04.04.2024 через Урядовий контактний центр (Урядова гаряча лінія) позивачем було подано заяву реєстраційний №ФИ-17094390 до ДВБ НПУ, в якій заявник зазначив:

"Керуючись ст. 40 Конституції України направляю вам листа та повідомляю, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 справа №440/15629/23 визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо не направлення звернення ОСОБА_1 від 28.09.2023 №ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації. Ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження". У зв`язку з вищевикладеним вимагаю негайно забезпечити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 справа №440/15629/23. Окремо вимагаю ініціювати притягнення до відповідальності начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 у зв`язку з порушенням ЗУ "Про звернення громадян", що підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 справа №440/15629/23 та направлення матеріалів на складання адміністративного протоколу за порушення ЗУ "Про звернення громадян" до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини. Вимагаю надати змістовну відповідь, адже всі матеріали будуть направлені до ЄСПЛ, як доказ системності порушення ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та неефективності проведених реформ Урядом України." (а.с. 39-40).

На вищезазначене звернення від 04.04.2024 реєстраційний №ФИ-17094390 ДВБ НПУ надано відповідь від 08.04.2024 №4416-2024 "Про опрацювання звернення", в якій зазначено: «Розгляд питань, порушених в одержаному зверненні, не входить до повноважень Департаменту. Ураховуючи викладене, відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян", Ваше звернення надіслано за належністю до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо вирішення питання про складання адміністративного протоколу на окремих працівників ГУНП в Полтавській області, яким Вас про результати розгляду буде проінформовано додатково. Інформуємо, що копію Вашого звернення надіслано до Полтавського управління ДВБ НПУ для проведення перевірки в частині можливого порушення службової дисципліни керівництвом ГУНП в Полтавській області. Про результати перевірки Вас буде поінформовано додатково. У разі незгоди прийняте рішення Ви маєте право оскаржити відповідно до вимог ст.ст. 16, 17 Закону України "Про звернення громадян"» (а.с. 88).

Водночас, ДВБ НПУ направило до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини лист від 08.04.2024 №4417-2024, в якому зазначило, що розгляд питань, порушених в одержаному зверненні, не входить до повноважень Департаменту. Враховуючи викладене, у відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" надсилаємо для розгляду звернення ОСОБА_1 .. Про результати розгляду звернення просимо повідомити автора звернення у встановлений законодавством термін. Крім того, інформуємо, що копію звернення ОСОБА_1 надіслано до Полтавського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України для розгляду в межах компетенції (а.с. 85).

Поряд з цим, ДВБ НПУ направило до Полтавського управління ДВБ НПУ лист від 08.04.2024 №3648-2024, в якому зазначило про направлення для розгляду звернення ОСОБА_1 виключно в частині можливого порушення службової дисципліни начальником ГУНП в Полтавській області генералом поліції третього рангу ОСОБА_4 , пов`язаного із ненадсиланням звернення ОСОБА_1 від 28.09.2023 №ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації. Вказало про необхідність, у межах компетенції внутрішньої безпеки, виключно силами Полтавського управління Департаменту, провести ретельну перевірку, зокрема в обов`язковому порядку опитати автора з метою з`ясування конкретних відомостей, зазначених у повідомленні. У разі необхідності вжити відповідних заходів реагування згідно із законодавством (а.с. 87).

За результатами проведеної Полтавським управлінням ДВБ НПУ перевірки встановлено, що ГУНП в Полтавській області за фактом несвоєчасного надсилання за належністю звернення ОСОБА_1 від 28.09.2023 № ФИ-1693536 проведено службове розслідування (наказ ГУНП в Полтавській області від 15.04.2024 №382).

Під час службового розслідування встановлено, що заступник начальника ВДЗ ГУНП в Полтавській області підполковник поліції ОСОБА_5 несвоєчасно передала до СУ ГУНП в Полтавській області звернення ОСОБА_1 від 28.09.2023 № ФИ-1693536, що унеможливило надіслання його за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного після реєстрації.

За результатами службового розслідування підполковник поліції ОСОБА_5 за порушення Закону України "Про звернення громадян" та абз. 4 п. 12 р. II Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15 листопада 2017 року №930, заслуговувала на притягнення до дисциплінарної відповідальності, однак враховуючи, що вона характеризується позитивно, має високі показники виконання повноважень, наявність заохочень та попередню бездоганну поведінку, керуючись п.п. 8, 11, ст. 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, обмежилися її попередженням про необхідність дотримання службової дисципліни, що підтверджується доповідною запискою оперуповноваженого Полтавського управління ДВБ НП України від 24.04.2024 (а.с. 90-95).

У доповідній записці також зазначено, що під час проведення перевірки виникла необхідність уточнення та конкретизації викладеної ОСОБА_1 у зверненні від 04.04.2024 № ФИ-17094390 інформації.

З метою встановлення авторства звернення, 10.04.2024 Департаментом на електронну поштову адресу, зазначену ОСОБА_1 у зверненні, надіслано лист за вих. № 4485-2024 з проханням зв`язатися до 19 квітня 2024 року у будь-який робочий день в період часу з 09:00 до 18:00 години із працівником Департаменту за номером телефону або НОМЕР_4 та бути готовим до виходу на відеозв`язок, однак ОСОБА_1 на зв`язок не вийшов.

22.04.2024 працівниками Полтавського управління Департаменту під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.04.2024 № ФИ-17094390 проведено відвідування адреси проживання останнього, зазначену у зверненні, а саме: АДРЕСА_2 , однак встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 не мешкає з 2019 року, що підтверджується поясненнями мешканців будинку сусідів. Мобільний номер телефону " НОМЕР_2 ", зазначений у зверненні неактивний та не використовується.

Відповідно до інформації зі службової бази даних "АРКАН", " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " - 04.07.2019 перетнув державний кордон України та до теперішнього часу на територію України не повертався.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну від 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан. Російські військові здійснюють агресію проти України і в кіберпросторі, у зв`язку з чим виникла необхідність у перевірці відомостей щодо використання анкетних даних ОСОБА_1 російською федерацією та підтвердження його особи.

Доповідною запискою оперуповноваженого Полтавського управління ДВБ НП України від 24.04.2024 (а.с. 90-95) запропоновано перевірку відомостей, викладених у зверненні від імені ОСОБА_1 , завершити. Відомості, викладені у зверненні від імені ОСОБА_1 , щодо ненадсилання Полтавським ГУНП в Полтавській області його звернення від 28.09.2023 № ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації вважати такими, що підтвердилися. Звернення від імені ОСОБА_1 від 04.04.2024 визнати анонімним.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неналежного розгляду його заяви, звернувся до суду з цим позовом.

Приймаючи рішення в частині задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності відповідного рішення керівника про визнання звернення анонімним та завершення розгляду, звернення ОСОБА_1 підлягало розгляду з наданням відповіді у визначений законом строк.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм статтею 40 Конституції України права на звернення урегульовано Законом України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96, у редакції, чинній на час спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 1 Закону № 393/96 визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

За змістом статті 3 Закону № 393/96, під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Згідно із положеннями частин 1, 6, 7 статті 5 Закону № 393/96, звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

У зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. В електронному зверненні також має бути зазначено електронну поштову адресу, на яку заявнику може бути надіслано відповідь, або відомості про інші засоби зв`язку з ним. Застосування електронного цифрового підпису при надсиланні електронного звернення не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 393/96, звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 7 Закону № 393/96, якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об`єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п`яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обґрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз`ясненнями.

Статтею 15 Закону № 393/96 визначено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Заяви (клопотання) Героїв Радянського Союзу, Героїв Соціалістичної Праці, осіб з інвалідністю внаслідок війни розглядаються першими керівниками державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій особисто.

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно зі статтею 19 Закону № 393/96, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону № 393/96, звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про звернення громадян", письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 8 Закону України "Про звернення громадян", рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

З аналізу положень Закону №393/96 слідує, що в разі надходження до державного органу звернення суб`єкт владних повноважень повинен об`єктивно, всебічно і вчасно перевірити викладені в ньому обставини, за результатом проведеної перевірки прийняти відповідне рішення, яке забезпечить поновлення порушених прав заявника, та письмово повідомити громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Предметом спору у цій справі є бездіяльність ГУНП в Полтавській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.04.2024, реєстраційний номер ФИ-17094390.

У вказаному зверненні від 04.04.2024 ОСОБА_1 вимагав негайно забезпечити виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 справа №440/15629/23. Окремо вимагав ініціювати притягнення до відповідальності начальника ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 у зв`язку з порушенням Закону України "Про звернення громадян", що підтверджено рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.12.2023 справа №440/15629/23; та направлення матеріалів на складання адміністративного протоколу за порушення Закону України "Про звернення громадян" до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини (а.с. 39).

Як вбачається з матеріалів справи, 08.04.2024 звернення ОСОБА_1 від 04.04.2024 №ФИ-17094390 надіслано до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для розгляду в частині вирішення питання про складання адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_6 (лист від 04.04.2024 №4417-2024)/а.с.85-86/.

В іншій частині перевірку інформації, викладеної у зверненні від імені ОСОБА_1 , листом Департаменту від 08.04.2024 №3648-2024 доручено Полтавському управлінню Департаменту (а.с. 87).

Про надсилання звернення за належністю до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та для розгляду в межах повноважень до Полтавського управління, ОСОБА_1 був проінформований листом Департаменту від 08.04.2024 №4416-2024 "Про опрацювання звернення" (а.с. 88-89).

Колегія суддів вказує, що зазначений лист за своїм змістом інформує заявника про хід розгляду його звернення (повідомлено про направлення за належністю звернення в частині порушених питань до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та про проведення перевірки в іншій частині), однак, не є остаточною відповіддю на звернення.

Надалі, у ході проведення перевірки за зверненням ОСОБА_1 від 04.04.2024, з метою встановлення авторства звернення, 10.04.2024 Департаментом на електронну поштову адресу, зазначену ОСОБА_1 у зверненні, надіслано лист за вих. № 4485-2024 з проханням зв`язатися до 19 квітня 2024 року у будь-який робочий день в період часу з 09:00 до 18:00 години із працівником Департаменту за номером телефону або НОМЕР_4 та бути готовим до виходу на відеозв`язок, однак ОСОБА_1 на зв`язок не вийшов.

22.04.2024 працівниками Полтавського управління Департаменту під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 04.04.2024 № ФИ-17094390 проведено відвідування адреси проживання останнього, зазначену у зверненні, а саме: АДРЕСА_2 , однак встановлено, що за вказаною адресою ОСОБА_1 не мешкає з 2019 року, що підтверджується поясненнями мешканців будинку сусідів. Мобільний номер телефону " НОМЕР_2 ", зазначений у зверненні, неактивний та не використовується.

Відповідно до інформації зі службової бази даних "АРКАН", " ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 " - 04.07.2019 перетнув державний кордон України та до теперішнього часу на територію України не повертався.

У зв`язку з повномасштабним вторгненням росії в Україну від 24 лютого 2022 року в Україні запроваджено воєнний стан. Російські військові здійснюють агресію проти У країни і в кіберпросторі, у зв`язку з чим виникла необхідність у перевірці відомостей щодо використання анкетних даних ОСОБА_1 російською федерацією та підтвердження його особи.

Доповідною запискою оперуповноваженого Полтавського управління ДВБ НП України від 24.04.2024 (а.с. 90-95) запропоновано перевірку відомостей, викладених у зверненні від імені ОСОБА_1 , завершити. Відомості, викладені у зверненні від імені ОСОБА_1 , щодо ненадсилання Полтавським ГУНП в Полтавській області його звернення від 28.09.2023 № ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації вважати такими, що підтвердилися. Звернення від імені ОСОБА_1 від 04.04.2024 запропоновано визнати анонімним.

Частиною сьомою статті 5 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що у зверненні має бути зазначено прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Відповідно до статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Як зазначено вище, згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про звернення громадян", письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також те, з якого не можливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. А відповідно до частини першої статті 24 Закону України "Про захист персональних даних", володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкової втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.

Частиною третьою статті 14 цього Закону передбачено, що виконання вимог встановленого режиму захисту персональних даних забезпечує сторона, що поширює ці дані.

З огляду на наведені норми та факти зазначення заявником у зверненні дати народження, відмінної від дати, вказаної у паспорті ОСОБА_1 , місця проживання, за яким ОСОБА_1 з 2019 року не проживає у зв`язку з виїздом за кордон, колегія суддів погоджується з доводами відповідача про виникнення у працівників Департаменту об`єктивних сумнівів щодо встановлення авторства звернення, що своєю чергою унеможливлює забезпечення захисту персональних даних від випадкової втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до таких даних.

Однак, твердження представника відповідача про те, що " ... Департаментом було прийнято рішення перевірку відомостей, викладених у зверненні від імені ОСОБА_1 , завершити. Відомості, викладені у зверненні від імені ОСОБА_1 , щодо ненадсилання Полтавським ГУНП в Полтавській області його звернення від 28.09.2023 № ФИ-1693536 за належністю у строк не пізніше п`яти днів з наступного дня після реєстрації вважати такими, що підтвердилися. Звернення від імені ОСОБА_1 від 04.04.2024 визнано анонімним." - не підтверджені відповідними доказами.

Так, визнання звернення анонімним регулюється статтею 8 Закону України "Про звернення громадян", частина третя якої містить імперативну норму, якою чітко та безальтернативно передбачено, що рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

У даному випадку відсутнє як саме рішення керівника про припинення розгляду звернення, так і доказ повідомлення заявника про визнання звернення анонімним та припинення його розгляду.

При цьому, колегія суддів зауважує, що доповідною запискою оперуповноваженого Полтавського управління ДВБ НП України від 24.04.2024 (а.с. 90-95) лише запропоновано перевірку відомостей, викладених у зверненні від імені ОСОБА_1 , завершити, звернення від імені ОСОБА_1 від 04.04.2024 визнати анонімним.

Однак, доповідна записка не є рішенням суб`єкта владних повноважень.

Отже, фактично, з одного боку, склалася ситуація, в якій заявник не повідомлений про визнання його звернення анонімним, про завершення розгляду звернення та об`єктивно вважає, що його звернення тривалий час перебуває на розгляді у Департамента, що стало підставою для подання даного позову. З іншого боку, відповідач, який вважає, що звернення визнано анонімним та завершено його розгляд, не прийняв відповідного рішення про це та не повідомив заявника про прийняте рішення, як того вимагає частина третя статті 8 Закону України "Про звернення громадян".

За відсутності відповідного рішення керівника про визнання звернення анонімним та завершення розгляду, звернення ОСОБА_1 підлягало розгляду з наданням відповіді у визначений законом строк.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо неналежного розгляду заяви ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни від 04.04.2024, поданої через Урядовий контактний центр, реєстраційний № НОМЕР_3 , та зобов`язання Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , як учасника бойових дій, ветерана Національної поліції, інваліда війни, реєстраційний № НОМЕР_3 , від 04.04.2024 та надати відповідь.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України щодо невжиття відповідних заходів реагування за обставинами, викладеними в заяві ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що Департамент вжив заходів реагування за обставинами, встановленими у зверненні, а саме:

- звернення ОСОБА_1 від 04.04.2024 №ФИ-17094390 надіслано до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини для розгляду в частині вирішення питання про складання адміністративного протоколу стосовно ОСОБА_6 (лист від 04.04.2024 №4417-2024);

- в іншій частині перевірку інформації, викладеної у зверненні від імені ОСОБА_1 , листом Департаменту від 08.04.2024 №3648-2024 доручено Полтавському управлінню Департаменту. Про надсилання звернення за належністю до Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та для розгляду в межах повноважень до Полтавського управління повідомлено ОСОБА_1 ;

- за результатами службового розслідування підполковник поліції ОСОБА_5 за порушення Закону України "Про звернення громадян" та абз. 4 п. 12 р. II Порядку розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України, затвердженого наказом МВС України від 15 листопада 2017 року №930, притягнута до дисциплінарної відповідальності у виді попередження про необхідність дотримання службової дисципліни, що підтверджується доповідною запискою оперуповноваженого Полтавського управління ДВБ НП України від 24.04.2024 (а.с. 90-95).

Отже, відповідач вжив заходів реагування за зверненням ОСОБА_1 , тому в цій частині позову слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів звертає увагу на таке.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Невиконання судового рішення спричиняє відповідальність, встановлену законом.

Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статт,і суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.

При цьому, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, є правом суду, а не його обов`язком, на чому наголошено у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року (справа № 823/1265/16; адміністративне провадження №К/9901/16261/18).

Окрім цього, Верховний Суд у постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Також, Європейський суд з прав людини у пункті 18 рішення від 12 травня 2011 року у справі «Ліпісвіцька проти України» (заява N 11944/05) звернув увагу й на те, що судове та виконавче провадження є першою та другою стадіями у загальному провадженні (див. пункт 197 рішення у праві «Скордіно проти Італії» (Scordino v. Italy), № 36813/97). Таким чином, виконання рішення не відокремлюється від судового розгляду і провадження повинно розглядатися загалом (див. пункти 24 27 рішення від 13 червня 2006 року у справі «Сіка проти Словаччини» (Sika v. Slovaki), N 2132/02).

У пункті 25 рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Шаренок проти України» (заява N 35087/02) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (див. п. 34 рішення у справі «Бурдов проти Росії», заява № 589498/0).

Таким чином, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.

У свою чергу, позивачем, при зверненні до суду з цим позовом, не було наведено переконливих аргументів, підтверджених доказами, стосовно того, що у разі невжиття судом процесуальних заходів, передбачених статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалене у цій справі судове рішення по суті спору залишиться невиконаним, або для його належного виконання слід буде докласти значних зусиль, в тому числі, шляхом ініціювання нового провадження, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення вказаної вимоги позивача.

Таким чином, позов ОСОБА_1 належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно із ч.1 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 27.06.2024 по справі № 440/5357/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С.П. Жигилій
Судді І.С. Чалий Т.С. Перцова