Справа № 320/34917/23
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

20 листопада 2024 року

м. Київ

справа №320/34917/23

адміністративне провадження №К/990/41185/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Уханенка С.А.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

перевірив касаційну скаргу Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприведення постанови від 12 червня 2013 року № 413 «Про затвердження переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу» » (далі - Постанова №413) у відповідність до Законів №2397-VIII від 05 квітня 2018 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби» №1357-ІХ від 30 березня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», № 2122-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» та № 2169-ІХ від 01 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян»;

- зобов`язати Кабінет Міністрів України Постанову № 413 привести у відповідність до Законів №2397-VIII від 05 квітня 2018 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби» №1357-ІХ від 30 березня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», №2122-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» та №2169-ІХ від 01 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян».

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року, ухваленим в порядку загального позовного провадження, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 березня 2024 року скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України в частині неприведення Постанови № 413 у відповідність до Законів України №2397-VIII від 05 квітня 2018 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення окремих питань проходження громадянами військової служби», №1357-ІХ від 30 березня 2021 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення окремих питань виконання військового обов`язку та ведення військового обліку», № 2122-ІХ від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби осіб з інвалідністю та осіб, які доглядають за особами з інвалідністю і хворими дітьми» та № 2169-ІХ від 01 квітня 2022 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо звільнення від військової служби деяких категорій громадян». В іншій частині позовних вимог відмовлено.

20 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку відповідач надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року касаційну скаргу повернуто відповідачеві.

25 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку відповідач повторно надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у цій справі.

Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Так, за правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, відповідач посилається на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначає, що:

-відсутній висновок Верховного Суду, щодо застосування статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час вирішення питання наявності/відсутності бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині прийняття акту про внесення змін до Постанови №413 на виконання вказаної статті;

-відсутній висновок Верховного Суду, щодо застосування статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» під час вирішення питання наявності/відсутності бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині застосування до Позивача положень Постанови № 413;

-необхідний висновок Верховного Суду щодо застосування пункту 4 частини першої статті 5 та пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у контексті оцінки вимогам позивача щодо бездіяльності Кабінету Міністрів України у питанні внесення змін до Постанови №413 та зобов`язання останнього вчинити певні дії.

Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду стосовно застосування статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», оскільки вказана норма права є загальною, ця норма по собі не впливає на вирішення цього спору, а заявник не розкрив потреби висновку Верховного Суду як самостійної норми, за обставин, установлених судами у цій справі.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Стосовно зазначення скаржником про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» під час вирішення питання наявності/відсутності бездіяльності Кабінету Міністрів України в частині прийняття акту про внесення змін до Постанови №413 на виконання вказаної статті та пункту 4 частини першої статті 5 та пункту 4 частини другої статті 245 КАС України колегія суддів зазначає, що обґрунтування скаржника наявності підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Разом з цим скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України.

Так, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.

Верховний Суд наголошує, що доводи про порушення судом норми процесуального права, передбаченої пунктом 1 частиною другою статті 353 КАС України, мають бути наведені з одночасним викладенням обґрунтування неправильного застосування судом норм матеріального права відповідно до підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України. Такі доводи мають бути наведені у взаємозв`язку із встановленими обставинами і висновками судів щодо кожного з питань, які скаржник вважає неправильно вирішеним.

Як встановлено Верховним Судом, в касаційній скарзі викладена передбачена частиною четвертою статті 328 КАС України підстава, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, для оскарження постанови суду апеляційної інстанції в касаційному порядку, а отже, обґрунтування скаржника наявності підстави для касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 1 частини другої статті 353 КАС України, є достатньо мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.

Насамкінець скаржник посилається на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.

Так, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Скаржник в обґрунтуванні цієї підстави касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції вказує про безпідставність дослідження судом апеляційної інстанції постанови КМУ від 21 травня 2024 року № 582 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413», оскільки, як зазначає скаржник, вона була прийнята після подання апеляційної скарги, тому її дослідження порушує вимоги статті 308 КАС України.

Слід зауважити, що у разі, якщо скаржник вважає, що судом порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено доказ, який скаржник вважає недопустимим, обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, тобто такими, що одержані з порушенням законної процедури.

Верховний Суд наголошує, що касаційна скарга не містить аргументів щодо порушень вимог статті 308 КАС України врахуванням судом апеляційної інстанції постанови КМУ від 21 травня 2024 року № 582 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413» при встановленні судом обставин справи.

З огляду на викладене, ураховуючи приписи пункту 4 частини другої статті 353 КАС України, Суд уважає такі обґрунтування недостатніми для відкриття касаційного провадження на цій підставі.

Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини другої статті 353 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Згідно з частиною третьою статті 329 КАС України строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень Шостим апеляційним адміністративним судом 07 серпня 2024 року ухвалено оскаржувану постанову, а отже, останній день на касаційне оскарження припадав на 06 вересня 2024 року, а з цієї касаційною скаргою заявник звернувся засобами поштового зв`язку 25 жовтня 2024 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

В цьому клопотанні зазначено, що постанову суду апеляційної інстанції скаржник отримав 02 вересня 2024 року, про що свідчать копія конверта та роздруківка з інтернет-сторінки АТ «Укрпошта», в якій міститься відомості про дату отримання цього конверта.

Як зазначає скаржник, на постанову суду апеляційної інстанції касаційна скарга була подана до Верховного Суду 20 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку, тобто у межах строків, визначених чинним процесуальним законодавством, проте ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2024 року касаційну скаргу було повернуто скаржникові. Скаржник вказує, що він у найкоротші строки, тобто без невиправданих затримок та зайвих зволікань, скористався своїм правом на повторне подання касаційної скарги.

Отже, враховуючи звернення до Верховного Суду з первісною касаційною скаргою в межах 30-ти денного строку на касаційне оскарження, а також враховуючи повторне подання касаційної скарги після повернення первісної касаційної скарги без зайвих зволікань та затримок, колегія суддів вбачає про наявність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження на підставі частини третьої статті 329 КАС України.

Ураховуючи доводи касаційної скарги, Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 328 - 330, 334, 335, 338 КАС України, Суд

У Х В А Л И В :

1. Клопотання Кабінету Міністрів України про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - задовільнити.

2. Поновити Кабінету Міністрів України строк на касаційне оскарження постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у цій справі.

3. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 серпня 2024 року у цій справі.

4. Витребувати справу №320/34917/23 із Київського окружного адміністративного суду.

5. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.

6. Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: С.А. Уханенко

Судді: О.В. Кашпур

О.Р. Радишевська