Справа № 500/2480/24
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 500/2480/24 пров. № А/857/20056/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, в електронній формі, в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року, ухвалене суддею Мандзій О.П. у м. Тернополі, за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, у справі № 500/2480/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів у якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 15.02.2024 № 06 про відмову у призначенні пенсії за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову у застосуванні при призначенні пенсії нового показника середньої заробітної плати по Україні, що застосовується у 2024 році для призначення пенсії за 2021-2023 роки;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити пенсію за віком, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.02.2024 та застосувати при призначенні пенсії нового показника середньої заробітної плати по Україні, що застосовується у 2024 році для призначення пенсії за 2021-2023 роки.

02 липня 2024 року Тернопільський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки, позивач отримує пенсію за віком на пільгових умовах, яка є тією ж пенсією, що і пенсія за віком, але призначена на певних пільгових умовах через особливості трудової функції, що виконувалась (зі зниженням пенсійного віку і стажу), підстави для перерахунку розміру такої пенсії, після досягнення пенсійного віку (60 років) із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за останні три роки, що передують досягненню такого пенсійного віку (за 2021-2023 роки), відсутні.

Суд зробив висновок про відсутність підстав для призначення та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.02.2024 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки.

Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив позивач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що йому з 2008 року призначено пенсію за віком за Списком №2, на підставі статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Позивач виявив бажання перейти на пенсію за віком на підставі норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Позивач вважає, що Закон України «Про пенсійне забезпечення» передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж ті, що визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, в спірному випадку, має місце призначення пенсії позивачеві за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший вид в межах одного закону. Водночас, при призначенні та обчисленні пенсії, Пенсійний фонд застосовує показник середньої заробітної плати по Україні за попередні три роки, що у спірних правовідносинах є 2021-2023 роки.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Суд першої інстанції встановив те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та з 25.12.2008 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

07.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

15.02.2024, за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення № 06, яким відмовило позивачу в перерахунку пенсії згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю підстав для цього.

Не погодившись із цим рішенням відповідача позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Апеляційний суд встановив, що 07.02.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про перехід (перерахунок) на інший вид пенсії.

Того ж дня позивач подав ще одну заяву у якій просив, при призначенні пенсії, яке відбудеться вперше у 2024 року відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосувати показник середньомісячного заробітку для призначення пенсії за попередні три роки (2021-2023 роки).

15.02.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області прийняло рішення № 06, яким відмовило позивачу в перерахунку пенсії, згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю підстав для цього.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком;

2) пенсія по інвалідності;

3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

За приписами частини другої статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

З аналізу зазначених вище норм законодавства видно, що частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У випадку переведення на інший вид пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.

Апеляційний суд встановив, що позивач з 25.12.2008 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

07.02.2024, у зв`язку з досягненням пенсійного віку, позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком, передбачену Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки.

Відповідач, при вирішенні питання про призначення позивачу пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зазначив, що підстави для переведення позивача на пенсію за віком, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки відсутні.

Отже, позивач має намір, фактично, провести перерахунок пенсії за віком, оскільки перебуває на пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка призначена позивачу на пільгових умовах (Список № 2) зі зниженням пенсійного віку, тобто швидше встановленого загального пенсійного віку для чоловіків.

Тому, відповідач правомірно відмовив позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки, позивач перебуває на пенсії за віком відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З цього слідує, що і підстави для застосування іншого показника середньої заробітної плати відсутні.

Вказаний висновок є підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення, з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції, без змін.

Враховуючи те, що апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, новий розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2024 року у справі № 500/2480/24 - без змін.

Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до Тернопільського окружного адміністративного суду для приєднання до матеріалів справи № 500/2480/24.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Н. В. Бруновська
Р. М. Шавель