Справа № 340/1832/24
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 340/1832/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року (суддя Момонт Г.В., повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року) в справі № 340/1832/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності, яка виразилась у не нарахуванні та не виплаті за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року індексації грошового забезпечення відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, - січень 2008 року; зобов`язання нарахувати та виплатити за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, із врахуванням нарахованої та виплаченої індексації грошового забезпечення, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) січень 2008 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця - січень 2008 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав незаконності та необґрунтованості, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає, що позивачем не дотримано строк звернення до суду, адже позивача звільнено з військової служби 16 травня 2019 року, а з цим позовом він звернувся 25 березня 2024 року.

Звертає увагу, що предметом розгляду в справі № 340/1808/20 було питання нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за той же період, тому суть звернення з цим позовом зводиться до спонукання відповідача вчинити дії, покладені на нього рішення в справі № 340/1808/20, проте у такому разі позивач має звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України.

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом командувача Національної гвардії України від 07 березня 2019 року №34 о/с припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби полковника ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 16 травня 2019 року №115 припинено (розірвано) контракт про проходження громадянами України військової служби в Національній гвардії України та виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення полковника ОСОБА_2 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальника тилу, звільненого відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» наказом командувача Національної гвардії України від 07 березня 2019 року №34 о/с у запас за станом здоров`я з правом носіння військової форми одягу, 16 травня 2019 року.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі №340/1808/20 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

Судом першої інстанції враховано, що предмет позову у справах №340/1808/20 та №340/1832/24 є відмінним, оскільки у справі №340/1832/24 позовні вимоги стосуються визначення базового місяця та охоплюють період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, тоді як у справі №340/1808/20 питання щодо базового місяця не вирішувалося, а позовні вимоги стосувалися періодів з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

Також судом першої інстанції вказано, що на час виключення позивача зі списків особового складу військової частини та з усіх видів забезпечення (16 травня 2019 року) частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України діяла у редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, тому зроблено висновок, що право позивача на звернення до суду з даним позовом не обмежене будь-яким строком.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року включно із застосуванням базового місяця січень 2008 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню з конкретизацією їх змісту.

Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у складі військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, виключений зі списків особового складу 16 травня 2019 року.

В період з 01 січня 2016 року по 31 травня 2016 року, у серпні 2016 року, з 01 жовтня 2016 року по 01 березня 2018 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась індексація грошового забезпечення, в період в червні, липні та вересні 2016 року нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення в розмірі 59,45 грн у кожному з цих місяців (а.с. 29-31).

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі №340/1808/20, яке набрало законної сили 25 листопада 2020 року, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року (а.с.34-36).

Спірним під час апеляційного перегляду справи є питання дотримання позивачем строку звернення до суду, а також питання можливості розгляду заявлених в межах цієї справи позовних вимог щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплати індексацію грошового забезпечення з врахуванням конкретного базового місяця січень 2008 року, а не в порядку судового контролю.

Стосовно аргументів апелянта про недотримання позивачем строку звернення до суду суд зазначає таке.

Як вказано вище, позивач звільнений зі служби 16 травня 2019 року.

З цим позовом позивач звернувся до суду 25 березня 2024 року.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Положення статті 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час недопуску до продовження виконання повноважень) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 11 липня 2024 року в справі №990/156/23 зроблено висновок, що за своїм змістом стаття 233 КЗпП України визначає строки, в межах яких є можливим судовий захист трудових прав, ці строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Наслідком пропуску таких строків є відмова у задоволенні позову, тобто відмова у наданні судового захисту.

Водночас, норма частини п`ятої статті 122 КАС України про місячний строк для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби затверджена у КАС України в редакції, що почала діяти з 15 грудня 2017 року. Аналогічна норма була закріплена у частині третій статті 99 КАС України у редакції Закону N 2453-VI від 07 липня 2010 року.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що чіткою та передбачуваною є позиція щодо необхідності застосування приписів статті 233 КЗпП України під час визначення строків звернення до адміністративних судів для вирішення спорів, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, в тому числі і за позовами осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі.

Враховуючи приведені висновки Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, до спірних правовідносин не може бути застосований місячний строк звернення до суду, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності 19 липня 2022 року, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Надаючи оцінку доводам апелянта про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, суд виходить з того, що цей спір щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення є спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

За позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2023 року в справі № 380/15245/22, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, суд наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

До 19 липня 2022 року (внесення змін до КЗпП Законом України від 01 липня 2022 року №2352-IX) КЗпП України не обмежував будь-яким строком право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати. Після цієї дати строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Крім того, суд звертає увагу, що спірні правовідносини фактично виникли щодо неправильного визначення розміру грошового забезпечення за період 2016-2018 років, коли строк звернення до суду у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком, а тому відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк звернення до суду з цим позовом.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 27 квітня 2023 року у справі №300/4201/22 та в постанові від 08 серпня 2024 року в справі № 380/29686/23.

Стосовно доводів апелянта про те, що предметом розгляду в справі № 340/1808/20 було питання нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за той же період, тому суть звернення з цим позивача зводиться до спонукання відповідача вчинити дії, покладені на нього рішення в справі № 340/1808/20, проте у такому разі позивач має звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 КАС України, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що предметом позову у справі №340/1808/20 було питання нарахування та виплати індексації грошового забезпечення в період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

При цьому предметом позову в справі №340/1808/20 не було питання застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) (січень 2008 року), позивачем не заявлялись вимоги щодо застосування місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення, оскільки військовою частиною НОМЕР_1 взагалі на нараховувалась індексація грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 01 червня 2016 року та з 01 вересня 2016 року по 01 листопада 2018 року.

Судовим рішенням в справі №340/1808/20 відповідач не був зобов`язаний судом нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.

В справі, що розглядається зараз, предметом доказування є саме питання наявності правових підстав для нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відмінність предмету доказування (предмету спору) в справі № 340/1808/20 та в справі №340/1832/24 є правильним.

Частиною першою статті 383 КАС України встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Тобто процесуальним законом встановлений певний порядок визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду, і цей порядок передбачає звернення позивача (стягувача) до суду відповідно до статті 383 КАС України, а не з новим позовом про зобов`язання виконати таке судове рішення.

Отже, рішенням в справі № 340/1808/20 не визначався базовий місяць, який повинен враховуватися при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року, тому відсутні підстави вважати, що в межах цієї справи мова йде про неповне виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2020 року у справі №340/1808/20.

В межах цієї справи позивачем власне й оскаржуються дії відповідача щодо визначення базового місяця, вчинені при нарахуванні індексації грошового забезпечення.

Відтак, ці доводи апелянта є цілком безпідставними.

Апелянтом не приведено доводів у спростування висновків суду першої інстанції стосовно зобов`язання відповідача нарахувати індексацію грошового забезпечення у період з 01 січня 2016 року по 01 березня 2018 року із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.

Враховуючи приписи статті 308 КАС України, судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції, які слугували підставою для задоволення позову.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки ця справа є справою незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС України, розглянута за правилами спрощеного позовного провадження та не відноситься до справ, які відповідно до КАС України розглядаються за правилами загального позовного провадження, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в справі №340/1832/24 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2024 року в справі № 340/1832/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 листопада 2024 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом

Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя В.Є. Чередниченко

суддя С.М. Іванов