Справа № 560/6585/24
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/6585/24
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов.

Представник відповідача до суду надіслав відзив на позовну заяву, де просив у задоволенні позову відмовити.

17.06.2024 позивачем подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить суд:

1. Визнати протиправними дії посадових осіб в/ч НОМЕР_1 а саме:

1.1. Звільнення заднім числом;

1.2. Виключення зі списків особового складу до проведення усіх необхідних розрахунків без згоди Позивача;

1.3. Відмова в виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

1.4. Вимоги та підстави для повернення частини зарплати в розмірі 22731,19 грн;

2. Зобов`язати вчинити дії:

3.1. Зобов`язати в/ч НОМЕР_1 провести перерозрахунок при звільнені та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення з урахуванням додаткової винагороди за кожний повний календарний рік служби в розмірі 57686,85 грн.;

2.1. Скасувати підстави для листа - вимоги від 19 березня 2024 року №734;

2.2. Скасувати наказ про звільнення та виключення зі списків особового складу та видати новий наказ про звільнення та виключення зі списків особового складу по день постановлення рішення суду після повного розрахунку з Позивачем;

3.4. 3обов`язати в/ч НОМЕР_1 виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 357659,62 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати в розмірі 28612,77 грн. та врахувати компенсацію втрати частини доходів по день постановлення рішення суду;

3.5. Стягнути з Відповідача на користь Позивача 70000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Позивач подав відповідь на відзив, в якій зазначив про безпідставність вказаних відповідачем у відзиві на позов тверджень.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 01.07.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог; ухвалено подальший розгляд справи здійснювати з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог; встановлено відповідачу 15-денний строк з дня вручення (отримання) копії цієї ухвали для подання відзиву на заяву позивача про уточнення позовних вимог з дотриманням положень статті 162 КАС України.

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на заяву позивача про уточнення позовних вимог. Тому відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно запису у військовому квитку військовослужбовця позивача мобілізовано 01.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022.

Наказом Командувача сухопутних військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №193-РС від 03.09.2022 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (зі змінами), старшого солдата ОСОБА_1 , командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наказом по Військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2022 №162 громадянина ОСОБА_1 з 03 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

09.09.2023 позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 в якому зазначив, що направлений для проходження ВЛК в військову частину НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про хворобу №1651 в/ч НОМЕР_2 . Під час проходження ВЛК направлявся на затвердження діагнозу до Вінницького шпиталю. Проїзними документами, продовольчим атестатом чи добовими на час проїзду та перебування на ВЛК ОСОБА_1 забезпечено не було. Також не було забезпечення проїзними документами при звільненні зі служби. Наказ на звільнення від 03.09.2022 фізичний запис в військовий квиток зроблено 05.09.2022 (до 05.09.2022 перебував в розташуванні частини) розрахунок проведено 07.09.2022. Час повернення ОСОБА_1 в військову частину після проходження ВЛК співпав з маршем частини на нове місце розташування, звільнення співпало з черговою передислокацією в/ч. ОСОБА_1 не відомо де знаходиться його військова частина на даний момент, тому з`ясувати ці питання змоги не має. ОСОБА_1 сподівається на виправлення ситуації.

ІНФОРМАЦІЯ_3 на звернення позивача надав відповідь листом № 5547 від 11.10.2022, в яким рекомендовано позивачу звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_4 , для з`ясування інформації щодо місця дислокації військової частини, в якій ОСОБА_1 проходив службу.

18.01.2023 позивач звернувся до Міністерства оборони України та просив надати йому припис до ІНФОРМАЦІЯ_5 ; в письмовій формі розрахунок виплат при звільненні та після звільнення з вказанням, якого періоду стосуються дані нарахування; надати документи що засвідчують виконання завдань та місце перебування в складі підрозділу за увесь час служби в в/ч НОМЕР_1 .

Міністерство оборони України листом від 28.02.2023 № 501/25/321 повідомило позивача про те, що у фінансово-економічній службі оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 за дорученням начальника штабу - заступника командувача військ оперативного командування ІНФОРМАЦІЯ_1 розглянуто у межах повноважень звернення ОСОБА_1 щодо надання розрахунку при звільненні. За результатами опрацювання зазначило, що на адресу позивача військовою частиною НОМЕР_1 направлені зареєстровані та завірені встановленим порядком документи вих.№969 нт від 22.02.2023, а саме: припис до ІНФОРМАЦІЯ_5 (копія); розрахунок здійснених виплат за серпень - вересень 2022; витяги з наказів командира військової частини.

29.03.2023 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 та просив виплатити одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50%; відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового, забезпечення за кожний повний календарний рік служби; повернути кошти за проїзні документи при звільненні та нарахувати добові при звільненні; повернути кошти за проїзні документи при направленні в в/ч НОМЕР_2 з метою проходження ВЛК та нарахувати добові за період проходження ВЛК.

Військова частина НОМЕР_1 розглянувши звернення позивача листом № 1759 від 17.04.2023 повідомила позивача про те, що за наявними у військовій частині відомостями, громадянина ОСОБА_1 09 квітня 2022 року зараховано до військової частини на посаду командира другого стрілецького відділення третього стрілецького взводу другої стрілецької роги 36-ого окремого стрілецького батальйону оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Згідно запису у військовому квитку військовослужбовця ОСОБА_1 мобілізовано 01.03.2022 на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022. Наказом по Військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2022 №162 громадянина ОСОБА_1 , з 03 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення. З урахуванням зазначеного, в військовій частині, відсутні підстави для виплати громадянину ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за повний календарний рік служби. Згідно п. 3 Інструкції про відрядження військовослужбовців Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 20 лютого 2017 року №105 (далі - Наказ №105), рішення про направлення військовослужбовців у відрядження оформляється відповідним наказом, в якому зазначаються: пункт призначення; найменування військової частини (установи, організації), куди відряджається військовослужбовець; строк та терміни відрядження; мета відрядження. На підставі наказу про направлення у відрядження військовослужбовцям оформлюється у встановленому порядку посвідчення про відрядження. Громадянин ОСОБА_1 відповідно до наказу від 05.07.2023 №99 вибув до Військового госпіталю на базі військової частини НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з метою проходження військово-лікарської комісії на предмет придатності до військової служби, а не у відрядження, відповідно посвідчення про відрядження не складалось, а отже, за відсутності зазначеного документа відсутні і правові підстави для відшкодування вартості проїзних документів. Крім того, відповідно до норм Наказу №105 не передбачено відшкодування вартості проїзних документів та добових при звільненні.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.12.2023 у справі № 560/19309/23 адміністративний позов ОСОБА_1 від 02.11.2023 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не вирішення по суті звернення ОСОБА_1 від 08.07.2023. Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не вирішення по суті звернення ОСОБА_1 від 20.04.2023 про надання заявнику Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка є додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 413. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вирішити по суті звернення ОСОБА_1 від 20.04.2023, зокрема, прийняти рішення (повідомити) про надання чи відмову у наданні заявнику Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка є додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 413. Суд допустив до негайного виконання рішення суду в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 вирішити по суті звернення ОСОБА_1 від 20.04.2023, зокрема, прийняти рішення (повідомити) про надання чи відмову у наданні заявнику Довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, яка є додатком 6 до Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 413.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 73 від 07.03.2024 призначено службове розслідування, щодо якого складено акт, який був затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №38 від 18.03.2024.

Виходячи з результатів службового розслідування, встановлено відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої По становою Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", оскільки участь ОСОБА_1 у складі підрозділів другої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 у бойових діях/виконанні бойових (спеціальних) завдань безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій не було підтверджено.

На дату завершення службового розслідування розмір безпідставно нарахованих та виплачених позивачу сум додаткової грошової винагороди становить 22731,19 грн., в тому числі: нарахована та виплачена сума додаткової грошової винагороди за серпень 2022 року - 18064,52 грн.; нарахована та виплачена сума додаткової грошової винагороди за вересень 2022 року - 4666,67 грн..

19.03.2024 Військова частина НОМЕР_1 сформувала лист - вимогу №734 від 19.03.2024 згідно якого відповідач вимагав у позивача повернути отримані кошти в сумі 22731,19 грн., як набуті безпідставно (ст. 1215 Цивільного кодексу України) протягом 30 календарних днів з дати отримання цього листа за відповідними реквізитами.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходив із такого.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій посадових осіб відповідача щодо звільнення заднім числом та скасування наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу та про видачу нового наказу про звільнення та виключення зі списків особового складу по день постановлення рішення суду після повного розрахунку з позивачем, суд зазначає наступне.

Регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби регулює Закон України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ Про військовий обов`язок та військову службу (далі - Закон № 2232-ХІІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону № 2232-ХІІ, військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.

Пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" встановлено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) (окрім іншого): а) у зв`язку із закінченням строку контракту; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до частини 7 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п. 240 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, військовослужбовці, які визнані непридатними до військової служби за станом здоров`я, підлягають звільненню з військової служби за станом здоров`я, крім військовослужбовців, визнаних військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (за винятком розумових, сенсорних, психологічних вад та інших захворювань, визначених Міністерством оборони України), які виявили бажання проходити військову службу та стосовно яких прийнято рішення про залишення на військовій службі за контрактом. Військовослужбовці, які були визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби за станом здоров`я за наслідками захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до встановлення їм інвалідності, часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності, та яким згідно з прийнятими рішеннями дозволено проходити військову службу за контрактом на визначених посадах, можуть бути звільнені з військової служби до закінчення строку контракту в порядку, визначеному пунктом 35 цього Положення.

Після отримання військовою частиною відповідного висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність військовослужбовця до військової служби за станом здоров`я документи про його звільнення з військової служби оформлюються та надсилаються посадовій особі, яка видає наказ про звільнення негайно.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із рапортом про його звільнення за станом здоров`я (підпункт б п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ), також до рапорту позивач додав Свідоцтво про хворобу №1651.

Наказом Командувача сухопутних військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №193-РС від 03.09.2022 відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ (зі змінами), старшого солдата ОСОБА_1 , командира стрілецького відділення стрілецького взводу стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби у відставку за підпунктом "б" за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку.

Наказом по Військовій частині НОМЕР_1 від 03.09.2022 №162 громадянина ОСОБА_1 з 03 вересня 2022 року виключено зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Отже, аналізуючи зазначене суд не вбачає в діях відповідача протиправних дій щодо звільнення позивача.

При цьому, в ході розгляду справи позивач не довів належними доказами протиправності дій відповідача при прийнятті наказу (по особовому складу) №193-РС від 03.09.2022 про звільнення позивача та наказу від 03.09.2022 №162 про виключення позивача зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення.

Також, суд не бере до уваги твердження позивача щодо того, що його звільнено "заднім числом", оскільки доказів на підтвердження зазначеного позивачем до суду не надано.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправними дій посадових осіб в/ч НОМЕР_1 щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та виплатити таку допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до абз. 1 ч. 2. ст. 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ від 20.12.1991 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Тобто законом чітко визначено термін служби, який дає право на та ку виплату - повний календарний рік, та особи, які мають право на таку виплату (окрім військовослужбовців - стройовиків).

По становою Кабінету міністрів України № 460 від 17.09.2014 затверджено Порядок та умови ви плати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнен ня з військової служби.

Відповідно до п. 1 вказаного Порядку та умов № 460 від 17.09.2014, військовослужбовцям, які були призвані па військову службу за призовом під час мобілізації та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії військового квитка НОМЕР_3 від 22.05.1985, судом встановлено, що строк військової служби позивача за призовом під час мобілізації (за виключенням строкової військової служби у лавах Радянській Армії колишнього СРСР) обчислюється з дати мобілізації по дату звільнення. Загалом 6 повних календарних місяців військової служби, що розрахунковим методом дає право на отримання: 6 (місяців) х 4 (відсотки) = 24 (відсотки) грошового забезпечення, але не менше 25% грошового забезпечення (п. 1 Порядку та умов № 460 від 17.09.2014).

Відповідно до п. 2 Порядку та умов № 460 від 17.09.2014, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували.

Таким чином, враховуючи невідповідність тривалості строку військової служби пози вача під час мобілізації вимогам тривалості мінімально необхідного (1 календарний рік), від повідачем правомірно враховано при звільнені ОСОБА_1 . норми п. 1, п. 2 Порядку та умов № 460 від 17.09.2014, що знайшло своє відображення у абз. 8 Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 162 від 03.09.2022, а саме, нарахувати та виплати одноразову грошову допомогу при звільнені у розмірі 25% грошового забезпечення.

Суд зазначає, що при прийнятті оскаржуваних наказів №193-РС від 03.09.2022 та №162 від 03.09.2022 не було допущено процедурних порушень, які б мали вирішальне значення та мають наслідком безумовну необхідність скасування прийнятих наказів.

Так, Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 у справі №1640/3394/18 зазначив, що певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися, наприклад, процедури його ухвалення. Саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом. Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним. Фундаментальне порушення це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення. Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури ухвалення того чи іншого рішення, вважає, що порушення такої процедури може бути підставою до скасування рішення суб`єкта владних повноважень лише за тієї умови, що воно вплинуло або могло вплинути на правильність рішення.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод оцінки справедливості процесу в цілому не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. По суті, ЄСПЛ у своїх рішеннях акцентує увагу на необхідності з`ясувати, чи перетворили допущені порушення (в контексті конкретних обставин справи) судовий розгляд у цілому на несправедливий. При цьому, як свідчить практика ЄСПЛ, навіть виявлення судом серйозних (чи вагомих), на його думку, порушень права на справедливий судовий розгляд, допущених національними судами, не завжди тягне загальну оцінку проведеного судового розгляду та ухваленого підсумкового рішення як несправедливого. Інакше кажучи, за принципами, що сповідує ЄСПЛ, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

У наведеній справі Верховний Суд зазначив, що міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень і при їх здійсненні є відповідальним перед відповідною радою. При цьому, саме довіра є базовим принципом (передумовою) правової природи таких взаємовідносин.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Суду у постанові від 22.10.2019 у справі №817/451/18.

За таких обставин, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що наказ Командувача сухопутних військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (по особовому складу) №193-РС від 03.09.2022 та наказ (по стройовій частині) командира Військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2022 №162 прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Слід зауважити, що вимоги позовної заяви про зобов`язання відповідача виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 357659,62 грн.; компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати зарплати в розмірі 28612,77 грн., врахувавши компенсацію втрати частини доходів по день постановлення рішення суду; стягнення з відповідача на користь позивача 70000,00 грн. відшкодування моральної шкоди фактично є похідними від вимог до Військової частини НОМЕР_1 про скасування наказів №193-РС від 03.09.2022 та №162 від 03.09.2022.

Згідно з пунктом 23 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України похідна позовна вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення основної позовної вимоги про визнання протиправними та скасування наказів №193-РС від 03.09.2022 та №162 від 03.09.2022, то і відсутні підстави для задоволення похідних позовних вимог про зобов`язання відповідача видати новий наказ про звільнення та виключення зі списків особового складу по день прийняття рішення суду після повного розрахунку з позивачем; про зобов`язання в/ч НОМЕР_1 виплатити середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в сумі 357659,62 грн.; компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 28612,77 грн., врахувавши компенсацію втрати частини доходів по день постановлення рішення суду; стягнення з відповідача на користь позивача 70000,00 грн. відшкодування моральної шкоди.

Щодо позовних вимог про скасування листа - вимоги від 19 березня 2024 року №734, суд зазначає, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи без діяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист встановленим шляхом визнання протиправним та скасування індивідуа льного акта чи окремих його положень.

Відповідно до абз. 19 ч. 1 ст. 4 КАС 3 країни індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи, та дія якого вичерпується його виконан ням або має визначений строк.

Так, судом встановлено, що наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 73 від 07.03.2024 призначено службове розслідування, щодо якого складено акт, який був затверджений наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №38 від 18.03.2024.

Виходячи з результатів службового розслідування, встановлено відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди, передбаченої По становою Кабінету міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", оскільки участь ОСОБА_1 у складі підрозділів другої стрілецької роти Військової частини НОМЕР_1 у бойових діях/виконанні бойових (спеціальних) завдань безпосередньо в районі ведення воєнних (бойових) дій не було підтверджено.

На дату завершення службового розслідування розмір безпідставно нарахованих та виплачених позивачу сум додаткової грошової винагороди становить 22731,19 грн., в тому числі: нарахована та виплачена сума додаткової грошової винагороди за серпень 2022 року - 18064,52 грн.; нарахована та виплачена сума додаткової грошової винагороди за вересень 2022 року - 4666,67 грн..

19.03.2024 Військова частина НОМЕР_1 сформувала лист - вимогу №734 від 19.03.2024 згідно якого відповідач вимагав у позивача повернути отримані кошти в сумі 22731,19 грн., як набуті безпідставно (ст. 1215 Цивільного кодексу України) протягом 30 календарних днів з дати отримання цього листа за відповідними реквізитами.

Також, позивача повідомлено, що у випадку відмови повернути безпідставно набуті кошти, їх стягнення буде відбуватися в судовому порядку.

Судом досліджено наявний в матеріалах справи листа-вимогу № 734 від 19.03.2024, з якого встановлено, що останній надіслано позивачу у порядку досудового врегулювання спору на підставі ст. 16 Цивільного процесуального Кодексу України, що дає підстави суду зробити висновок про те, що останній не є індивідуально-правовим актом, а носить лише інформаційний характер.

Отже, суд приходить до висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, внаслідок чого позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Решта доводів та посилань сторін у справі висновків суду не спростовують.

Судом враховується, що, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно положень ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, беручи до уваги висновки Верховного Суду у даній справі, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення адміністративного позову відсутні.

Правові підстави для відшкодування судових витрат у порядку ст. 139 КАС України, відсутні.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_5 )

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький