Справа № 760/5907/24
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 760/5907/24 Головуючий у 1 інстанції: Зуєвич Л.Л.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Ключковича В.Ю.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Данілова Івана Олександровича капітана поліції батальйону 1 роти 1 Управління патрульної поліції м. Києві від 07.01.2024 року серії ЕНА № 1199926 у справі про адміністративні правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосування стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3 400 грн

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт вказує, що жодних правил дорожнього руху позивача ОСОБА_1 не порушувала, сиділа в автомобілі на пасажирському сидінні поряд із будинком, де мешкає, автомобіль перебував у нерухомому стані з виключеним двигуном та нікуди не рухався. З огляду на це, апелянт вважає, що вона не була учасником дорожнього руху, в розуміння ПДР, тому, вона не підлягає відповідальності, передбаченої ст. 126 КУпАП. Апелянт стверджує, що на відео, яке долучено відповідачем до матеріалів справи, не вбачається факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 . Також, апелянт зазначає, що постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року у справі №752/1421/24 постанову Голосіївського районного суду міста Києва від 15 березня 2023 року скасовано, провадження в справі щодо ОСОБА_1 , на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП України - закрито, за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП України.

04 листопада 2024 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Ничик Аліни Валеріївни надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю в судовому засіданні в іншій справі.

Протокольною ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року вищевказану заяву задоволено, розгляд справи відкладено.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 07.01.2024 капітаном поліції бат. 1 роти 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Дівіловим Іваном Олександровичем складено постанову серії ЕНА № 1199926 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, за змістом якої, 07.01.2024 о 00 год 41 хв, у м. Київ, вул. Юрія Смолича, 4А, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керувала транспортним засобом Lincoln, номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби з вимкненим світлом та не надала посвідчення водія відповідної категорії та повідомила, що не має посвідчення водія, чим порушила вимоги п. 2.1.а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП.

У зв`язку з зазначеним, на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3 400,00 грн.

Не погоджуючись із даною постановою, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 245 КУпАП передбачено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За приписами пункту 8 частини 1 статті 23 Закону № 580-VIII, у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 222 КУпАП визначено, що органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху частини перша, друга і четверта статті 126 КУпАП). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Нормами статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Положеннями ч. 1 ст. 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно частини 2 статті 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Пунктом 1.1 Правил дорожнього руху закріплено, що ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно пункту «і» пункту 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Як вбачається з матеріалів справи, капітаном поліції бат. 1 роти 1 Управління патрульної поліції в місті Києві Дівіловим І.О. винесено постанову від 07.01.2024 серії ЕНА № 1199926 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400,00 гривень. (а.с. 17).

Згідно оскаржуваної постанови, 07.01.2024 о 00 год 41 хв, у м. Київ, вул. Юрія Смолича, 4А, водій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керувала транспортним засобом Lincoln, номерний знак НОМЕР_1 , в темну пору доби з вимкненим світлом, не надала посвідчення водія відповідної категорії та повідомила, що не має посвідчення водія, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП

Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Отже, наявність події адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Ураховуючи викладене, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення повинні ґрунтуватися на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи та наданих доказів.

Так, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що жодних правил дорожнього руху вона не порушувала, сиділа в автомобілі на пасажирському сидінні поряд із будинком, де мешкає, автомобіль перебував у нерухомому стані з виключеним двигуном та нікуди не рухався.

З огляду на це, апелянт вважає, що вона не була учасником дорожнього руху в розумінні ПДР, тому, вона не підлягає відповідальності, передбаченої ст. 126 КУпАП.

Згідно довідки Громадської організації «Громадське об`єднання «Забудовників мікрорайону «Жуляни» від 07.03.2024 №18/2, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 03.01.2023 року.

В свою чергу, згідно оскаржуваної постанови, місцем скоєння адміністративного правопорушення є: м. Київ, вул. Юрія Смолича, 4А .

Колегія суддів звертає увагу, що між адресами: АДРЕСА_1 та м. Київ, вул. Юрія Смолича, 4А відстань для руху автомобілем становить щонайменше 1,4 км., що спростовує доводи ОСОБА_1 про те, що автомобіль знаходився поруч з будинком, в якому вона мешкає.

Щодо доводів апелянта про те, що на відео, яке долучено відповідачем до матеріалів справи, не вбачається факту керування нею транспортним засобом, слід зазначити наступне.

Так, відповідачем разом з відзивом на позовну заяву долучено два відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції з назвами «Відеозапис 1» та «Відеозапис 2».

Колегія суддів з наданих відповідачем відеозаписів, зокрема, з відеозапису з назвою «Відеозапис 1» встановила наступне.

Так, спочатку ОСОБА_1 повідомила працівникам патрульної поліції, що вона чекає чоловіка, який, за її словами, тільки що вийшов з машини.

В той же час, позивач здійснювала розмову по мобільному телефоні та повідомила свого співрозмовника, що її зупинили на машині та попросила співрозмовника під`їхати, сказала, що скине локацію (3 хв. 52 сек. по 4 хв. 33 сек. Відеозапису 1).

В подальшому, після телефонної розмови позивача, на місце події приїхав чоловік, який повідомив патрульних, що автомобіль Lincoln, номерний знак НОМЕР_1 стояв припаркований біла будинку, а ОСОБА_1 взяла чужу машину та поїхала (20 хв. 02 сек. - 20 хв. 37 сек. Відеозапису 2).

Крім того, згодом, вищевказаний чоловік почав питати ОСОБА_1 , чому вона взяла чужу машину та поїхала (29 хв. 14 сек. Відеозапису 2).

Згідно наданих відповідачем відеозаписів, на цих відеозаписах ОСОБА_1 жодним чином не заперечувала вищевказані твердження чоловіка, що приїхав на місце події, про те, що вона керувала автомобілем.

Отже, вищезазначеним в сукупності спростовуються доводи апелянта, що вона не здійснювала керування транспортним засобом.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що у даній справі відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність дій працівників поліції та прийняття рішення у виді постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Щодо посилання апелянта на постанову Київського апеляційного суду від 01 серпня 2024 року у справі №752/1421/24, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За приписами статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу вимог частини 7 статті 78 КАС України, правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Колегія суддів зазначає, що у справі №752/1421/24 вирішувалось питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, в свою чергу, у даній справі №760/5907/24 предметом позову є постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 126 КУпАП.

Таким чином, в силу вимог ч. 7 ст. 78 КАС України, виходячи з принципу безпосередності дослідження доказів, правова оцінка надана Київським апеляційним судом у постанові суду від 01.08.2024 обставинам у справі №752/1421/24 не є обов`язковою для суду апеляційної інстанції при оцінці обставин у даній справі №760/5907/24.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 229, 243, 286, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.