Справа № 620/12494/24
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року м. Чернігів Справа № 620/12494/24

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Бородавкіної С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивач) 16.09.2024 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати йому збільшеної до 100 000,00 грн. додаткової винагороди в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування його на лікуванні у закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди: 15.03.2023-10.04.2023, 14.04.2023-05.05.2023, 18.10.2023-14.11.2023, 25.12.2023-09.01.2024, 12.02.2024-18.03.2024, 29.04.2024-13.05.2024, 27.06.2024-05.08.2024; матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; компенсації за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2024 рік та компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2022 рік;

- зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому збільшену до 100 000,00 грн. додаткову винагороду в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування його на лікуванні у закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування за періоди: 15.03.2023-10.04.2023, 14.04.2023-05.05.2023, 18.10.2023-14.11.2023, 25.12.2023-09.01.2024, 12.02.2024-18.03.2024, 29.04.2024-13.05.2024, 27.06.2024-05.08.2024; матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік; компенсацію за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2024 рік та компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2022 рік.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що оскільки він брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Херсонській області, отримані ним хвороби набуті під час захисту Батьківщини. З огляду на викладене, він має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за спірний період.

Крім того, при звільненні відповідач провів з ним не повний розрахунок, а саме не виплатив: компенсацію за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2024 рік; компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2022 рік як учаснику бойових дій та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Ухвалою судді від 23.09.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні, з огляду на те, що позивач протягом спірного періоду не отримував травм, поранень, контузій, каліцтв, які пов`язані із захистом Батьківщини під час проходження служби у в/ч НОМЕР_1 , що виключає можливість здійснення нарахування додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.

Щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань відповідач зазначив, що відповідні кошти позивач у 2024 році отримав.

Щодо виплати компенсації за невикористані у 2024 році 30 днів щорічної відпустки відповідач зазначив, що у позивача право на таку компенсацію у розмірі вказаної кількості днів, з огляду на те, що він проходив службу лише 8 місяців, не виникло. Позивачу виплачено відповідну компенсацію з дотриманням законодавства.

Також позивач не має права на компенсацію за невикористані 14 днів додаткової відпустки за 2022 рік як учаснику бойових дій, оскільки відповідне посвідчення він отримав у 2023 році.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Наказом командира частини від 06.09.2024 №252 позивач з 06.09.2024 виключений зі списків особового складу. Також відповідно до змісту вказаного наказу: матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704, отримав; виплатити грошову компенсацію за невикористані додаткові дні додаткової відпустки учасника бойових дій у розмірі 14 діб за 2023 рік та 14 діб за 2024 рік; виплатити грошову компенсацію за 28 діб невикористаної щорічної відпустки за 2022-2024 роки (а.с. 31).

Також відповідно до матеріалів справи позивач у період проходження служби перебував на стаціонарному лікуванні, а саме: з 15.03.2023 по 10.04.2023, з 14.04.2023 по 05.05.2023, з 18.10.2023 по 14.11.2023, з 25.12.2023 по 09.01.2024, з 12.02.2024 по 18.03.2024, з 29.04.2024 по 13.05.2024 та з 27.06.2024 по 05.08.2024 (а.с. 12-19).

Відповідно до довідки ВЛК від 05.05.2023 №605 захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби (а.с. 11).

Відповідно до довідки ВЛК від 10.04.2024 №8920 захворювання позивача, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. Захворювання «Астено-невротичний синдром з інсомнією, конверсійними розладами», ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини (а.с. 11 зворот).

Вважаючи, що відповідач під час проходження неналежним чином нараховував йому грошове забезпечення, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом.

Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності.

Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Щодо права позивача на отримання додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період перебування на лікуванні, суд зазначає таке.

Відповідно до абзацу 1 статті 1-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XІІ) законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статті 1-2 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з статтею 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі Порядок №260, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 (у редакції, що діє з 05.06.2024) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

При цьому, редакція Порядку №260, яка діяла з 31.01.2023 також містила положення, відповідно до якого у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії (пунктом 10 розділу XXXIV).

Указом Президента України від 24.02.2022 №64 в Україні введено воєнний стан, який триває по сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію», Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі Постанова №168).

Пунктом 1 Постанови №168 установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата додаткової винагороди та одноразової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 11, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям виключно у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.

Підставою для видачі наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є висновок військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначає, що він має право на отримання спірної додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні, оскільки ряд захворювань він набув в період участі в бойових діях.

Однак, суд з такою позицією не погоджується з огляду на те, що відповідно до наявної у матеріалах справи довідки ВЛК від 10.04.2024 №8920 (а.с. 11 зворот) саме набуте позивачем захворювання, а не поранення (контузії, травми або каліцтва), як передбачено Постановою №168 та Порядком №260, пов`язане з захистом Батьківщини.

Крім того, відповідно до Виписок із медичної карти стаціонарного хворого частина хвороб, у зв`язку з якими позивач перебував на стаціонарному лікуванні, відповідно до довідки ВЛК від 10.04.2024 №8920, пов`язані не з захистом Батьківщини, а з проходженням військової служби (наприклад: хронічна дискогенна радікулопатія, остеохондроз, дисциркуляторна енцефалопатія, тощо).

За таких обставин, з огляду на те, що перебування позивача на стаціонарному лікуванні не пов`язано з отриманим ним пораненням (контузією, травмою або каліцтвом) у зв`язку з захистом Батьківщини, підстави для нарахування та виплати спірної додаткової винагороди за вищевказані періоди відсутні.

Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до підпункту 3 пункту 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Порядок №704) керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Розділом XXIV Порядку №260 установлено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.

Матеріалами справи підтверджується, що у лютому 2024 року позивачу нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 22023,30 грн. (а.с. 71, 72 зворот).

За таких обставин, підстави для задоволення вказаних позовних вимог відсутні.

Щодо виплати компенсації за невикористані 30 днів щорічної відпустки за 2024 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до наказу в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2024 №252 позивачу щорічна відпустка за 2024 рік не надавалась. Разом з тим, наказом про виключення зі списків особового складу частини передбачено виплату грошової компенсації за невикористані щорічні основні відпустки за 2022-2024 роки в кількості 28 діб (а.с. 31).

На підтвердження зазначеної кількості невикористаних діб відпустки відповідач надав відповідні накази, а саме: від 22.11.2022 №248 відповідно до якого солдат ОСОБА_1 вибув у щорічну основну відпустку з 22.11.2022 (а.с. 54); від 09.07.2023 №190 відповідно до якого позивач вибув з 09.07.2023 до 19.07.2023 у щорічну відпустку (а.с. 54 зворот) та від 07.09.2023 №250 відповідно до якого солдат ОСОБА_1 вибув з 07.09.2023 до 23.09.2023 у щорічну відпустку (а.с. 55).

Пунктом 1 статті 10-1 Закону №2011-XІІ вказано, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців, які проходять базову військову службу, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення. Тривалість щорічної основної відпустки для військовослужбовців, які мають вислугу в календарному обчисленні до 10 років, становить 30 календарних днів; від 10 до 15 років - 35 календарних днів; від 15 до 20 років - 40 календарних днів; понад 20 календарних років 45 календарних днів, без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Святкові та неробочі дні при визначенні тривалості щорічних основних відпусток не враховуються.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2 статті 10-1 Закону №2011-XІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, тривалість щорічної основної відпустки в році початку військової служби обчислюється з розрахунку 1/12 частини тривалості відпустки, на яку вони мають право відповідно до пункту 1 цієї статті, за кожний повний місяць служби до кінця календарного року. При цьому військовослужбовцям, які мають право на відпустку тривалістю 10 календарних днів і більше, оплачується вартість проїзду до місця проведення відпустки і назад в межах України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відпустка тривалістю менш, як 10 календарних днів за бажанням військовослужбовця може бути надана йому одночасно із щорічною основною відпусткою в наступному році. У такому самому порядку надається щорічна основна відпустка і військовослужбовцям, які перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до пункту 3 розділу ХХХІ Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

При цьому грошове забезпечення за період наданої відпустки або розмір грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки у рік звільнення обчислюється з такого розрахунку: тим, які мають вислугу до 10 календарних років, - 2,5 календарних дня; тим, які мають вислугу від 10 до 15 календарних років, - 2,9 календарних дня; тим, які мають вислугу від 15 до 20 календарних років, - 3,3 календарних дня; тим, які мають вислугу 20 і більше календарних років, - 3,8 календарних дня.

Одержана в результаті обчислення тривалість відпустки округлюється в бік збільшення до повного дня.

Грошове забезпечення за період відпустки виплачується до дня закінчення відпустки включно на підставі наказу командира військової частини.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку позивач у період з 2022 по 2024 рік мав право на таку кількість днів щорічної основної відпустки, враховуючи фактичний час проходження служби: у 2022 році 13 днів (за 5 місяців служби), у 2023 році 30 днів (за 12 місяців служби) та у 2024 році 20 днів (за 8 місяців служби).

Тобто за весь час служби сумарна кількість днів відпустки, на яку набув право позивач, склала 63 дні.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач із вказаних 63 днів використав 35. Залишок невикористаної відпустки складає 28 діб, за які, відповідно до наказу в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2024 №252, позивач отримав компенсацію, що підтверджується карткою особового рахунку працівника за 2024 рік (а.с. 71).

За таких обставин, підстави для задоволення позовних вимог у вказаній частині відсутні.

Щодо виплати компенсації за невикористані 14 днів додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2022 рік, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 162 Закону України від 15.11.1996 №504/96-ВР «Про відпустки» учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 14 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ, норма якої кореспондується з пунктом 3 розділу XXXI Порядку №260, у разі невикористання військовослужбовцями учасниками бойових дій щорічної основної або додаткової відпустки у рік звільнення виплачується грошова компенсація.

Відповідно до змісту наказу в/ч НОМЕР_1 від 06.09.2024 №252 позивачу при звільненні виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2023 рік (14 діб) та 2024 рік (14 діб).

Разом з тим, доводи позивача про наявність у нього права на таку відпустку та, відповідно, компенсацію за 2022 рік, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що він набув статусу учасника бойових дій у 2023 році.

Так, посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 видано 24.04.2023 (а.с. 22) та отримано позивачем 13.05.2023, що підтверджується копією Книги персонального обліку

військовослужбовців (інших осіб), яким видано посвідчення учасника бойових дій, нагрудні знаки «Ветеран війни-учасник бойових дій» та листи талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості (а.с. 73-74).

Таким чином, позивач право на відпустку як учасник бойових дій у 2022 році не набув, тому у відповідача були відсутні підстави для нарахування та виплати йому спірної компенсації.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд дійшов висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2024 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя С.В. Бородавкіна