Справа № 520/8457/24
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Лук`яненко М.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. Справа № 520/8457/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Ральченка І.М.,

Суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024, по справі № 520/8457/24

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби та незвільнення ОСОБА_1 з військової служби за рапортом від 11.12.2023 за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком про наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 878 від 02.11.2023 та довідкою № 878 від 02.11.2023, виданих Лікарсько-консультативною комісією Комунальним некомерційним медичним підприємством "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька";

- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби та звільнити ОСОБА_1 з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 878 від 02.11.2023 та довідкою № 878 від 02.11.2023, виданих Лікарсько-консультативною комісією Комунальним некомерційним медичним підприємством "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька", а також виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 .

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 з приводу прийняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з прийняттям відповідного рішення по суті рапорту, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник зазначає, що відповідно до Довідки № 354/23 від 30.09.2023 Військова частина НОМЕР_3 має правовий статус суб`єкта без права юридичної особи, є відокремленим підрозділом, та не може видавати наказ про звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу у її складі, оскільки сформована відповідно до вимог директиви Головнокомандувача Збройних Сил України та Міністра оборони України від 13.09.2023 № 321/97/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14.09.2023 № Д-71дск, актом приймання-передачі від 30.11.2023 № 1314/16/240дек Військову частину НОМЕР_3 було передано в безпосереднє підпорядкування оперативного командування Військової частини НОМЕР_2 , всі призначення чи звільнення у Військовій частині НОМЕР_3 проходять на підставі наказів, отриманих від Військової частини НОМЕР_2 .

Фахівцями військової частини НОМЕР_2 було розглянуто клопотання та документи щодо звільнення ОСОБА_1 , які були направлені до Військової частини НОМЕР_2 та повернуті на доопрацювання листом від 17.01.2024, оскільки висновки за довідкою МСЕК від 26.10.2023 а довідкою ЛКК від 02.11.2023 різняться за своєю суттю. В довідці МСЕК висновок «протипоказана робота пов`язана з тривалою ходою», а в довідці ЛКК висновок «потребує постійного стороннього догляду безтерміново».

Отже, рапорт позивача був розглянутий, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження, у зв`язку з чим фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 перебував на військовій службі за контрактом на посаді головного сержанту 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_3 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 03.10.2023 № 308-рс, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 10.10.2023 № 23 зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення, та з 10.10.2023 прийняв посаду і приступив до виконання службових обов`язків.

З 22.06.2024 позивача виключений із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 та всіх видів забезпечення, як такий, що вибув до нового місця служби м. Слов`янськ Донецької області, що підтверджується наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 22.06.2024.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого повторно 10.08.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис № 190 від 24.04.1993, ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 , 11.06.1975 року.

11.12.2023 ОСОБА_1 звернувся до Командира 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_3 з рапортом про звільнення з військової служби у запас за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» через певні сімейні обставини, а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною ОСОБА_2 , до якого були додані копія паспорта дружини (завірена нотаріально); копія Свідоцтва про народження дружини (завірена нотаріально); копія Свідоцтва про шлюб (завірена нотаріально); копія Довідки про взяття на облік ВПО (завірена нотаріально); копія Довідки МСЕК (завірена нотаріально); копії Висновку ЛКК і Довідки ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді (завірені нотаріально).

Так, ОСОБА_2 є інвалідом другої групи безстроково, що підтверджується Довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №112165, від 26.10.2023.

Відповідно до висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі № 878 та довідки № 878 від 02.11.2023, виданих 02.11.2023 Лікарсько-консультативного комісією Комунальним некомерційним медичним підприємством "Лікарня інтенсивного лікування "Кременчуцька" ОСОБА_2 потребує постійного стороннього догляду.

Як зазначив позивач, відповіді за наслідками розгляду рапорту не отримував.

В подальшому 14.02.2024 представник позивача - адвокат Александров О.О. звернувся до командира військової частини НОМЕР_3 (через Генеральний штаб Збройних Сил України) із адвокатським запитом щодо розгляду рапорту ОСОБА_3 від 11.12.2023.

Військовою частиною НОМЕР_2 листом від 06.03.2024 № 1314/2/56/111/2490 повідомлено, що документи на звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (зі змінами) були повернені на адресу командира військової частини НОМЕР_3 на доопрацювання у зв`язку з тим, що відповідно до інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України 10.04.2009 № 170 (зі змінами) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність під час розгляду рапорту позивача з огляду на неприйняття належного рішення.

Колегія суддів з приводу висновків суду першої інстанції зазначає наступне.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частинами 2, 3 ст. 1 Закону № 2232-XII передбачено, що військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку

Частиною 6 ст. 2 Закону № 2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Судовим розглядом встановлено, що позивач проходить військову службу в Збройних Силах України на підставі контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах сержантського складу від 05.05.2021, укладеного із Міністерством оборони України.

Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Відповідно до підп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Так, Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.

Відповідно до п. 7 Положення військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.

Згідно з п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, звільнення з військової служби) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.

Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Пунктом 233 Положення № 1153/2008 передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п. 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Пунктом 225 Положення встановлено, що звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених ч. 3, п. 2 ч. 4, п. 3 ч. 5 та п. 3 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зокрема, - у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

У свою чергу механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Відповідно до абз. 2 п. 14.10 розд. XIV Інструкції № 170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Абзацом 13 п. 14.10 розд. XIV Інструкції № 170 документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Додатком 19 до Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема відповідно до пункту 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 та визначено підп. «г» п. 1, 2 ч. 4, підп. «ґ» п. 2 ч. 5, підп. «г» п. 2 ч. 6 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

Таким чином, звільнення з військової служби відбувається шляхом подання військовослужбовцем відповідного рапорту до безпосереднього начальника з долученням належних документів на підтвердження наявності поважних обставин.

Натомість, рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром відповідної військової частини.

Так, 11.12.2023 позивач подав рапорт до Командира 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти військової частини НОМЕР_3 про звільнення з військової служби у запас за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

До рапорту були додані копії підтверджуючих документів, а саме: копія паспорта дружини (завірена нотаріально); копія свідоцтва про народження дружини (завірена нотаріально); копія свідоцтва про шлюб (завірена нотаріально); копія довідки про взяття на облік ВПО (завірена нотаріально); копія довідки МСЕК (завірена нотаріально); копії висновку ЛКК і довідки ЛКК про потребу в постійному сторонньому догляді (завірені нотаріально).

Факт отримання рапорту командуванням військової частини НОМЕР_3 сторонами не заперечувався.

Обґрунтовуючи правомірність дій, Військова частина НОМЕР_3 зазначала, що рапорт ОСОБА_1 був розглянутий та листом від 02.01.2024 № 4950/3/1/1 клопотання щодо звільнення позивача було направлено до Військової частини НОМЕР_2 , яка уповноважена вирішувати питання щодо звільнення ОСОБА_1 .

Із матеріалів справи встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_3 на ім`я Командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » направлено клопотання від 02.01.2024 № 4950/3/1/1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби, що підтверджується реєстром № 1 на кореспонденцію, здану в в/ч НОМЕР_5 , відправником в/ч НОМЕР_3 , від 05.01.2024.

У свою чергу, Військова частина НОМЕР_2 листом № 417 від 17.01.2024 на ім`я Командира Військової частини № НОМЕР_1 документи на звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ повернула на доопрацювання з причин:

- копії особистих документів повинні бути завірені нотаріально;

- в документах повинні бути нотаріально завірені копії документів, а не ксерокопії нотаріально завірених копій документів;

- в документах повинні бути оригінали довідок та витягів з реєстрів;

- висновки за довідкою МСЕК від 26.10.2023 та довідкою ЛКК від 02.11.2023 різняться за своєю суттю. В довідці МСЕК висновок «протипоказана робота, пов`язана з тривалою ходою», а в довідці ЛКК висновок «потребує постійного стороннього догляду безтерміново».

Також матеріали справи містять довідку-доповідь начальника групи персоналу штабу Військової частини НОМЕР_3 від 07.02.2024 № 3/1/116-1, складену на ім`я командира Військової частини НОМЕР_3 , у якій останній повідомляє, що відповідно до п. 8 розд. ІІІ Інструкції № 735 головного сержанта ОСОБА_1 було усно (засобами телефонного зв`язку) повідомлено про повернення його документів і клопотання на звільнення з військової служби на доопрацювання та про необхідність доопрацювання документів.

Отже, надаючи оцінку доводу апелянта про відсутність бездіяльності щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення, оскільки позивача було повідомлено про наслідки розгляду його рапорту та повернення документів на доопрацювання, колегія суддів зазначає наступне.

Розглянутим вважається рапорт, за яким прийнято рішення та це рішення або відповідь доведені до військовослужбовця належним чином. Відповідь на рапорт має містити рішення з посиланням на акти законодавства та роз`ясненням порядку оскарження.

Натомість обставини, на які посилається відповідач, свідчать про те, що рапорт ОСОБА_1 не був розглянутий належним чином і за цим документом не було прийнято відповідного рішення.

Так, фактично замість прийняття рішення позивачу запропоновано прибути до військової частини та надати необхідні документи.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що неприйняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби містить ознаки протиправної бездіяльності.

При цьому, за висновками суду першої інстанції саме Військовою частиною НОМЕР_3 у спірних правовідносинах допущено протиправну бездіяльність.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Із матеріалів справи встановлено, що позивач фактично проходив службу у Військовій частині НОМЕР_3 .

За інформацією, повідомленою Військовою частиною НОМЕР_3 , Військова частина НОМЕР_3 була створена відповідно до директиви Головнокомандувача Збройних Сил України та Міністра оборони України від 13.09.2023 № 321/97/дск, директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 14.09.2023 № Д-71дск, та згідно з актом приймання-передачі від 30.11.2023 № 1314/16/240дск передана в безпосереднє підпорядкування оперативного командування Військової частини НОМЕР_2 .

Отже, питання щодо призначення та звільнення зі служби військовослужбовців Військової частино НОМЕР_3 здійснюються на підставі наказів Військової частини НОМЕР_2 .

Так, до матеріалів справи додано наказ командира Військової частини НОМЕР_2 від 03.10.2023 № 308-рс, яким ОСОБА_1 призначено на посаду головного сержанта 2 зенітного кулеметного взводу 4 зенітної кулеметної роти до Військової частини НОМЕР_3 .

На підставі викладеного слід дійти висновку, що саме Військова частина НОМЕР_2 є суб`єктом владних повноважень, до обов`язків якого належало вирішення рапорту позивача про звільнення зі служби із прийняттям остаточного рішення по суті порушеного у ньому питанні.

Натомість, Військова частина НОМЕР_3 , як підрозділ у якому військовослужбовець проходив службу, була зобов`язана прийняти рапорт позивача, поданий до безпосереднього начальника, та направити разом із доданими до нього документами до Військової частини НОМЕР_2 , яка уповноважена вирішувати питання щодо звільнення ОСОБА_1 .

Так, судовим розглядом встановлено, що Військовою частиною НОМЕР_3 зазначені вище дії були виконані, з огляду на що позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 щодо нерозгляду рапорту ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби та зобов`язання вчинити відповідні дії є необґрунтованими.

У той же час, як встановлено вище, матеріали справи не містять доказів прийняття рішення стосовно розгляду по суті питання, порушеного позивачем у рапорті про звільнення, прийнятого Військовою частиною НОМЕР_2 , як особою, яка відповідно до компетенції вирішує таке питання.

Лист Військової частини НОМЕР_2 № 417 від 17.01.2024, яким документи на звільнення головного сержанта ОСОБА_1 з військової служби за підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ повернуто на доопрацювання не свідчить про прийняття вмотивованого рішення згідно з поданим рапортом посадовою особою, до якого такий рапорт спрямовано.

Відповідь у формі листа не звільняє відповідача Військову частину НОМЕР_2 , як суб`єкта, до повноважень якого належить вирішення питання щодо можливості звільнення позивача з військової служби, від обов`язку прийняття рішення, за наслідком розгляду рапорту, про звільнення останнього з військової служби або вмотивовану відмову в такому.

Суб`єкт владних повноважень не може утриматись від прийняття рішення, що входить до його виключної компетенції.

Інших доказів розгляду рапорту, таких як прийняття наказу про звільнення військовослужбовця або відмови у прийнятті такого наказу, з посиланням на акти законодавства та з роз`ясненням порядку оскарження у ході судового розгляду справи не надано.

Із урахуванням висновків Верховного Суду, викладених в постанові від 17.04.2019 у справі № 342/158/17, протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень є зовнішньою формою поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Таким чином, оскільки за наслідками поданого позивачем рапорту про звільнення відповідачем - Військовою частиною НОМЕР_2 відповідно до вимог законодавства не прийнято належним чином оформленого рішення про звільнення позивача з військової служби чи відмову у його звільненні, колегія суддів дійшла висновку про протиправну бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 та наявність підстав для зобов`язання відповідача розглянути рапорт і додані до нього документи та прийняти вмотивоване рішення.

Разом з тим, колегія суддів вважає передчасними позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача за наслідками повторного розгляду рапорту звільнити позивача зі служби, оскільки уповноваженим органом не було належним чином розглянуто рапорт ОСОБА_1 та за ним не було прийнято рішення із викладенням мотивів та обґрунтувань його прийняття.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку, що належним способом захисту порушених прав позивача у цій справі є покладення на уповноважений орган обов`язку повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби та прийняти відповідне рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 06.08.2024 по справі № 520/8457/24 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 з приводу прийняття рішення за рапортом ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 11.12.2023 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі абз. 4 підп. "г" п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з прийняттям відповідного рішення по суті рапорту.

В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді З.Г. Подобайло В.В. Катунов