Справа № 128/2239/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/2239/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бондаренко О.І.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

19 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, мотивуючи власні вимоги тим, що у відповідності до змісту постанови ЕНА № 2206251 від 22.05.2024 року зазначалося, що 22.05.2024 року приблизно о 09:25 по дорозі М-21 186 км. 530 м., водій, керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 105 км./год., в зоні дії знаку 5.49 (с.Гуйва), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год (швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRUCAM 000632 П/В Motorola VB 400), чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП. Відтак, 22.05.2024 року 09:25, керуючи транспортним засобом «FORDFUSION», д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений інспектором Управління патрульної поліції в Житомирській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 по дорозі М-21 186 км. 530 м. Інспектор озвучив причину зупинки - перевищення швидкості, та попросив надати документи. Позивач вказував що коли він попросив надати докази, поліцейський показав з пристрою ТЗ TRUCAM 000632 те, що ніби то його ТЗ перевищив швидкість та рухався у населеному пункті зі швидкістю 105 км/год. Проте, він зі 100% впевненістю не зміг пересвідчитися у тому, що на пристрої був зафіксований саме його ТЗ, оскільки він рухався в крайній лівій смузі.

Зазначив, що під час розгляду справи він заявляв усне клопотання інспектору про необхідність забезпечення його професійною правовою допомогою адвоката, оскільки через брак юридичних знань потребував сторонньої юридичної допомоги та не мав можливості належним чином здійснювати свій захист під час розгляду адміністративної справи інспектором. Інспектор не було вирішено заявлене ним клопотання тим самим порушено його право на кваліфіковану юридичну допомогу під час розгляду адміністративної справи, гарантоване ст.59 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Вагомою підставою для скасування постанови є той факт, що постанова серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року винесена під час дії в Житомирській області повітряної тривоги. Інспектор чудово усвідомлював, що в Житомирській області під час розгляду справи оголошена повітряна тривога, також він, як сторона у справі, декілька разів наголошував на тому, що в Житомирській області оголошена повітряна тривога та заявляв усне клопотання про перенесення розгляду справи на інший час та/або день. Проте інспектор, проігнорував заявлене клопотання про перенесення розгляду справи, продовжуючи розгляд справи та виносячи постанову у справі про адміністративне правопорушення, поставив під небезпеку життя та здоров`я його, як водія та пасажирів. Вважає, що інспектор складаючи матеріали та розглядаючи справу у вищезазначених умовах, значно перевищив свої службові повноваження.

Просив скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень) грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП є відеозапис з лазерного вимірювача швидкості ТгuСаm LТІ 20/20 номер ТС000632.

Вказує, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, вимоги якої не передбачають зазначення відомостей про розміщення дорожніх знаків. Разом із тим, позивач не надав жодного доказу, що вказані дорожні знаки відсутні на ділянці автомобільної дороги с.Гуйва.

Зазначає, що законом не визнана обов`язкова участь захисника у випадку розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення. При цьому, користування правовою допомогою є правом особи, а процес реалізації такого права не включає в себе задоволення чи відхилення такої заяви (клопотання) уповноваженим органом (посадовою особою). Позивач міг скористатися правовою допомогою, зокрема, за допомогою засобів телефонного зв`язку, викликати такого фахівця на місце розгляду справи тощо. Відповідачем було дотримано вимоги законодавства під час розгляду справи про адміністративне правопорушення та позивачу було роз`яснено його право та надана можливість користуватися ними на власний розсуд.

Щодо правомірності використання приладу TruCAM з руки (рук), то зазначає, що позивачем не надано жодного доказу неправомірного використання приладу. Окрім того, лазерний вимірювач швидкості TruCAM відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів. Окрім того, ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» не обмежено спосіб розміщення відеоприладу, яким є вимірювач швидкості TruCAM. З детального аналізу інструкції з використання приладу TruCAM від виробника вбачається, що даний прилад конструктивно створений для роботи з руки. Коливання при вимірюванні не можуть привести до більшої похибки ніж передбачено виробником (свідоцтвом про повірку). У випадку недостатньої стійкості лазеру, прилад показує повідомлення про помилку, а не видає результат з хибними даними вимірювання. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що позивачем на підтвердження викладених у позовній заяві обставин, не надано належних та допустимих доказів, а також, те, що відповідачем надано докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.122 КУпАП, просить в задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19 листопада о 14 год. 45 хв.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені судом належним чином. При цьому, представник Департаменту не скористався можливістю задоволеного клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що заперечення на апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі, розгляд справи просить провести за його відсутності.

Відповідно до ст.311 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до постанови ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року зазначалося, що 22.05.2024 року приблизно о 09:25 по дорозі М-21 186 км. 530 м., водій, керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 105 км./год., в зоні дії знаку 5.49 (с.Гуйва), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год (швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRUCAM 000632 П/В Motorola VB 400), чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП.

За наслідком відповідачем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Приписами частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вказані правовідносини регулюються нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху України.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Згідно з положеннями ст.1 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання.

Стаття 14 Закону зобов`язує учасників дорожнього руху знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Нормами п.1.1 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Згідно з п.1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно з законодавством.

Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність, у тому числі, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Відповідно до ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Положеннями статті 280 КУпАП закріплено обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Таким чином, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.77 КАС України, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Швидкість руху транспортного засобу вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху «TruCam LTI 20/20» №TC 000632.

Відомості про вказаний вимірювальний засіб, яким зафіксовано правопорушення, внесені до оскаржуваної постанови.

Згідно зі статтею 40 ЗУ «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

У відповідності до ст.251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є, з поміж іншого, також показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису.

Згідно з положеннями ч.ч.1,2 ст.283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 23 жовтня 2018 року по справі №743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17, від 23 жовтня 2019 року по справі №357/10134/17.

Колегія суддів також враховує, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Зазначена позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17.

Згідно з положеннями частини 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У відповідності до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, суд встановив, що під час розгляду відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення, тобто 22.05.2024 на території Житомирської області було оголошено повітряну тривогу тривалістю 21 хв., а саме з 09:31 до 09:53. Указані обставини підтверджуються інформацією, що перебуває у відкритому доступі у мережі інтернет на офіційному сайті «Мапа тривог України».

Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 винесена під час повітряної тривоги. Так само і розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався посадовою особою під час повітряної тривоги. Так, Указом Президента України №49/2024 від 05.02.2024 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 14.02.2024 строком на 90 діб. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відтак після оголошення повітряної тривоги громадяни мають діяти відповідно до наданих інструкцій, зокрема, припинити роботу та негайно прямувати до найближчої захисної споруди (сховища, підвального приміщення, паркінгу тощо). Суд зазначає, що при вирішенні питання про наявність підстав для відкладення розгляду справи, у якій на початок розгляду справи оголошено сигнал «повітряна тривога», пріоритетом є збереження життя і здоров`я людини. При цьому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивач заявив клопотання про відкладення такого розгляду, однак у задоволенні цього клопотання позивачу було відмовлено. Такі дії посадової особи, якою винесено оскаржувану постанову, суд вважає такими, що не відповідають положенням Конституції України та порушували право позивача на забезпечення безпеки його життя та здоров`я. Крім цього, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач відповідно до положень ст.268 КУпАП заявив клопотання про забезпечення його права на правову допомогу. З урахуванням того, що позивач не є місцевим жителем та для реалізації такого права необхідний додатковий час, позивач також просив відкласти розгляд справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно Розділу ІІІ п.9 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 №1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Положеннями частин 2,4 ст.258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративний правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.

З зазначеного вище слідує, що у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Колегія суддів зауважує, що у постанові від 26.05.2020 у справі №640/16220/16-а Верховний Суд зазначив, що ненадання водію можливості реалізувати право на отримання правової допомоги є порушенням права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що є підставою для скасування постанови про накладання адміністративного стягнення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №522/22180/16-а, від 18.02.2020 у справі №524/9827/16-а.

Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже, враховуючи вищезазначене в сукупності колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про притягнення позивача до адміністративної відповідальності закриттю.

Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року відповідає.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 листопада 2024 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.