Справа № 320/17653/21
Суддя: Штульман Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Штульман І.В.

суддів: Заїки М.М.

Черпака Ю.К.,

при секретарі судового засідання Коренко Ю.В.,

за участю: Капуловського А.В. , - представника позивача ОСОБА_2.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Капуловського Артема Валерійовича на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, постановлену в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у задоволенні заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень під час виконання рішення суду у справі №320/17653/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

28 грудня 2021 року ОСОБА_2 звернувся в Київський окружний адміністративний суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про:

- визнання протиправною відмову, викладену у листі від 21 грудня 2021 року №13929-23364/П-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті йому доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII);

- зобов`язання здійснити йому з 26 листопада 2021 року перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, викладену у листі від 21 грудня 2021 року №13929-23364/П-02/8-1000/21, у перерахунку та виплаті ОСОБА_2 доплати до пенсії у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_2 з 26 листопада 2021 року перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року набрало законної сили 08 березня 2023 року.

06 червня 2023 року Київським окружним адміністративним судом видані виконавчі листи у даній справі.

17 серпня 2023 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України про визнання протиправними дій/бездіяльності, вчинених відповідачем під час виконання рішення суду в адміністративній справі. Зазначив, що станом на день звернення із цією заявою до суду першої інстанції рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у даній справі не виконано, Пенсійний орган не вчиняє жодних дій спрямованих на його виконання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду у справі №320/17653/21.

Відмовляючи 10 червня 2024 року у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, що державним виконавцем використано всі передбачені чинним законодавством засоби щодо належного та повного виконання судового рішення, а відтак, звернення позивача із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України до суду є передчасним, оскільки повнота та правомірність виконання рішення суду у порядку Закону України "Про виконавче провадження" першочергово підлягає контролю зі сторони державного виконавця.

Не погодившись з ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Капуловський А.В. (надалі - апелянт), посилаючись на порушенням норм процесуального права, подав апеляційну скаргу про скасування ухвали суду першої інстанції від 10 червня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 щодо визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №320/17653/21, в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України. Просить Шостий апеляційний адміністративний суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вчинені при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21 в частині застосування при перерахунку та виплаті ОСОБА_2 доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII, розрахункової величини - прожиткові мінімуми; для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли вищезазначеному порушенню закону, зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 26 листопада 2021 року перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII, із застосуванням розрахункової величини - дві мінімальні заробітні плати, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомити Київський окружний адміністративний суд про вжиті заходи щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що здійснений відповідачем перерахунок ОСОБА_2 з 26 листопада 2021 року не відповідає резолютивній частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21.

За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.

Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк - до 20 листопада 2024 року.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 - адвокат Капуловський А.В. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити у повному обсязі.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області в судове засідання не з`явився, хоча був завчасно належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, офіційно про причини своєї неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, колегія суддів приходить до слідуючого.

Відповідно до статей 129, 129-1 Конституції України обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства. Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно статті 14 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Аналогічна норма закріплена в статті 370 КАС України згідно з якою судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Тобто, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи, що забезпечується через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Положенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Частинами першої та шостої статті 383 КАС України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, визнання протиправними рішень, дій. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. Суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

При цьому встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду. У разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження.

Тобто, якщо заявник вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він повинен звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, що також передбачає судовий контроль за виконанням судового рішення або в порядку примусового виконання рішення відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якого контроль за виконанням судового рішення здійснюється державним виконавцем шляхом вчинення дій примусового характеру, зокрема, шляхом накладення на боржника штрафу за невиконання судового рішення та направленням подання про порушення кримінальної справи за його невиконання, або відповідно до приписів статті 287 КАС України, якою передбачено право на звернення до суду з позовною заявою з приводу оскарження рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21, яке набрало законної сили 08 березня 2023 року, позовні вимоги задоволено у повному обсязі та, у тому числі, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити ОСОБА_2 з 26 листопада 2021 року перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі двох мінімальних заробітних плат відповідно до положень статті 39 Закону №796-XII, з урахуванням раніше виплачених сум.

В матеріалах справи міститься лист Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 02 серпня 2023 року №1000-0202-8/115538, в якому повідомлялося позивача, що перерахунок здійснено відповідно до рішення суду, застосовано два прожиткові мінімуми для працездатних осіб (а.с.120, 121 том І).

Колегією суддів досліджено матеріали справи та встановлено, що відповідачем не виконано рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року, оскільки вказаним рішенням зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити з 26 листопада 2021 року ОСОБА_2 перерахунок та виплату підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону №796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам, а не двом прожитковим мінімумам для працездатних осіб.

Оскільки наявними у матеріалах справи документами не підтверджується виконання відповідачем рішення суду першої інстанції, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції від 10 червня 2024 року та прийняти нове рішення, яким частково задовольнити заяву позивача ОСОБА_2 , подану ним в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень щодо невиконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії.

Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що апелянтом надано до суду апеляційної інстанції лист Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області відділу примусового виконання рішень від 08 серпня 2024 року №5478/3.1-29 в якому повідомляється, що боржником рішення суду першої інстанції не виконано, не дивлячись на накладення на нього штрафу за не виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21.

Наведені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач має намір ухилитися від виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21, а тому колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду вважає помилковою позицію суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення поданої ОСОБА_2 заяви.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва) від 08 серпня 2024 року по виконавчому провадженню НОМЕР_2 закінчено виконавче провадження, оскільки, виконати рішення суду без участі боржника - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області не виявляється можливим, керуючись частиною третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» на адресу Фастівського управління поліції надіслано повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення від 22 липня 2024 року.

При таких обставинах, на думку колегії Шостого апеляційного адміністративного суду, звіт про виконання рішення суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області відзвітує Фастівському районному управлінню поліції Головного управління національної поліції в Київській області під час розгляду кримінальної справи за повідомленням від 22 липня 2024 року Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Києва).

Відповідно до частин першої, другої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №320/17653/21, допустив порушення норм права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів статті 317 КАС України є підставою для скасування ухвали з ухвалення нової про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 .

Щодо постановлення окремої ухвали, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду зазначає слідуюче.

Частиною другою статті 249 КАС України встановлено, що у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Під час розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції на даний час не встановив правових підстав для постановлення окремої ухвали стосовно Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, а отже в даній частині апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Таким чином, апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Капуловського Артема Валерійовича підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції від 10 червня 2024 року - скасуванню. По справі слід прийняти нове судове рішення, яким частково задовольнити заяву ОСОБА_2 , подану ним в порядку статті 383 КАС України, про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення суду у справі №320/17653/21.

Керуючись статтями 249, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Капуловського Артема Валерійовича - задовольнити частково.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 10 червня 2024 року, постановлену в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі №320/17653/21 за його позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року у справі №320/17653/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, вчинені при виконанні рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року по справі №320/17653/21 в частині застосування при перерахунку та виплаті ОСОБА_2 доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до положень статті 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, розрахункової величини - прожиткові мінімуми.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (, місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10) здійснити ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 26 листопада 2021 року перерахунок та виплату доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає у зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до положень статті 39 Закону України "Про статує і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII, із застосуванням розрахункової величини - дві мінімальні заробітні плати, з урахуванням раніше виплачених сум.

В іншій частині заяви ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені статтею 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.В. Штульман

Судді: М.М. Заїка

Ю.К. Черпак

Повний текст постанови складено 21 листопада 2024 року