Справа № 300/5087/22
Суддя: Ніколін Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/5087/22 пров. № А/857/6364/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді Ніколіна В.В.,

суддів Качмара В.Я., Курильця А.Р.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року (суддя Тимощук О.Л., м. Івано-Франківськ) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

Івано-Франківським окружним адміністративним судом за результатами розгляду адміністративної справи №300/5087/22 ухвалено 05 жовтня 2023 року рішення, яким позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо відмови ОСОБА_1 у підготовці і наданні до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області оновленої довідки про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 для перерахунку його пенсії. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 підготувати та надати до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області довідку про розмір грошового забезпечення станом на 01.01.2020 у відповідності до вимог статей 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб з врахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб щодо визначення посадового окладу і окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2020 року, на відповідний тарифний коефіцієнт, для здійснення обчислення та перерахунку з 01.02.2020 пенсії ОСОБА_1 . В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У мотивувальній частині цього рішення вказано про відсутність підстав для здійснення розподілу судових витрат, у зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 8 частини 1 статті 5 Закону України "Про судовий збір", що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 15.11.2021, а доказів понесення ним будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, суду не надано.

Вказане рішення постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2024 року залишено без змін. Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2023 року у справі №300/5087/22 набрало законної сили 24.01.2024.

ОСОБА_1 19.02.2024 подав до Івано-Франківського окружного адміністративного суду клопотання про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Державної судової адміністрації України та Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги судовий збір та витрати на правову допомогу. У поданому клопотанні заявник зауважив, що під час ухвалення рішення не вирішено питання щодо розподілу судових витрат за розгляд справи судом першої інстанції. ОСОБА_1 вказав, що він звільнений від сплати судового збору та йому надається правова допомога адвокатом Бараном В.В. за рахунок держави в особі Івано-Франківського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Таким чином, вважає, що відповідно до статей 132-143 Кодексу адміністративного судочинства України вказані витрати мають бути стягнуті з відповідача на користь держави.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 19.02.2024 про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат відмовлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції її оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про розподіл судових витрат. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що відповідно до статті 139 КАС України у разі ухвалення рішення на користь позивача, якого звільнено від сплати судових витрат, судові витрати стягуються з відповідача на користь осіб , які їх понесли.

Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Враховуючи те, що клопотання від учасників справи про розгляд справи за їх участю відсутні, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 при розгляді справи №300/5087/22 у суді першої інстанції не поніс витрат ні на оплату судового збору, ні на оплату правничої допомоги адвоката. Також в матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснювався, про що судом зазначено у мотивувальній частині рішення суду від 05.10.2023.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.

Одним із основних засад (принципів) адміністративного судочинства є відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (пункт 10 частини 3 статті 2 КАС України).

Частиною 1 статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 7 статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частиною 2 цієї ж статті, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 4 статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з розглядом справи входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про фактичне понесення таких витрат.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі Баришевський проти України, від 10.12.2009 у справі Гімайдуліна і інших проти України, від 12.10.2006 у справі Двойних проти України, від 30.03.2004 у справі Меріт проти України, від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, їх розмір є розумним та обґрунтованим.

Також з аналізу положень КАС України, які регулюють питання розподілу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, вбачається, що ними лише передбачено розподіл витрат, які були понесені учасниками справи.

Відповідно до статті 59 Основного Закону кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 02.06.2011 №3460-VI безоплатна правнича допомога - правнича допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.

Статтею 3 цього Закону передбачено, що право на безоплатну правничу допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до наявного в матеріалах справи доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 30.09.2022 №0901-0000328, Івано-Франківський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги призначив адвоката Барана Василя Володимировича для надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 що передбачає складення процесуальних документів та представництво його інтересів у справі, зокрема, щодо зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_3 подати до ГУ ПФУ в області довідку для перерахунку пенсії (а.с. 92).

Також пунктом 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VI передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю внаслідок Другої світової війни та сім`ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Відповідно до посвідченням серії НОМЕР_1 , виданого 15.11.2021 Управлінням соціального захисту населення Надвірнянської РДА, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни (а.с. 89).

Тобто ОСОБА_1 при розгляді справи №300/5087/22 у суді першої інстанції не поніс витрат ні на оплату судового збору, ні на оплату правничої допомоги адвоката.

Також в матеріалах справи відсутні докази фактичного понесення сторонами будь-яких інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, у зв`язку з чим розподіл судових витрат не здійснювався, про що судом зазначено у мотивувальній частині рішення суду від 05.10.2023.

При цьому, у КАС України відсутня норма, яка б передбачала звернення учасника справи із заявою про відшкодування судових витрат на користь іншого суб`єкта (держави, органу державної влади, органу місцевого самоврядування, установ, організацій тощо).

Апеляційний суд резюмує, що відсутність документального підтвердження понесення учасниками справи витрат, пов`язаних з розглядом справи є підставою для відмови у задоволенні клопотання про відшкодування таких витрат, відтак у задоволенні клопотання ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №300/5087/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Ніколін
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець