Справа № 160/5485/24
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/5485/24

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Соболівського Антона Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в адміністративній справі №160/5485/24 (головуючий суддя першої інстанції - Конєва С.О.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 27.02.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням виправленої позовної заяви від 14.03.2024 року просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 додаткової винагороди в розмірі 213333,33 грн. за період з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» №3161-ІХ від 28.06.2023 року для військових, які через поранення виведені поза штат додаткової винагороди у розмірі 40200,00 грн. за серпень та вересень 2023 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168, додаткової винагороди в розмірі 213333,33 грн. за період з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року;

- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату позивачеві відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» №3161-ІХ від 28.06.2023 року додаткової винагороди у розмірі 40200,00 грн. за серпень та вересень 2023 року.

В обґрунтування адміністративного позову зазначено, що з 18.04.2022 року до 03.10.2023 року позивач проходив військову службу на посаді головного сержанта 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 під час якої 28.01.2023 року отримав тяжке поранення та з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року проходив стаціонарне лікування у закладах охорони здоров`я та перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення (2 місяці 4 дні), тому вважає, що він має право на отримання додаткової винагороди, передбаченої абз.4 п.1-2 Постанови КМУ №168 у розмірі 213 333,33 грн. Для виплати вказаної додаткової винагороди у зв`язку із пораненням були надані всі необхідні документи, які підтверджують факт пов`язаності поранення із захистом Батьківщини, проте, відповідачем вказана додаткова винагорода виплачена не була.

Також вказує і на те, що 09.03.2023 року позивача було виведено поза штат через поранення та у цей період щомісячно йому повинен був виплачуватися оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 грн. передбачені Законом №3161-ІХ від 28.06.2023 року, однак, відповідачем така додаткова винагорода у розмірі 40 200 грн. за серпень, вересень 2023 року не виплачувалась.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування позивача у відпустці для лікування тяжкого поранення за висновком ВЛК відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 (чинної на момент виникнення спірних відносин) за період з 01.05.2023 року по 04.06.2023 року включно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування позивача у відпустці для лікування тяжкого поранення за висновком ВЛК відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) за період з 01.05.2023 року по 04.06.2023 року включно, з урахуванням раніше виплачених сум.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, у розмірі 20100 грн. щомісячно, передбаченої абз. 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ за період - серпень, вересень 2023 року.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, у розмірі 20100 грн. щомісячно, передбачену абз.5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №3161-ІХ за період серпень, вересень 2023 року з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є не обґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права. Висновки суду не відповідає усім обставинам по справі щодо визначення виплати позивачу у повному обсязі додаткової винагороди. Разом з тим, скаржник не погоджується з вказаним твердженням, оскільки грошове забезпечення в поточному місяці виплачується за минулий період, тому виплати не охоплювали поточний місяць. Вважає, що скаржнику не здійснено виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., яка передбачена постановою КМУ №168 за період з 23.03.2023 року по 30.04.2023 року

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.

Позивач - ОСОБА_1 з 18.04.2022 року по 03.10.2023 року проходив військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 на посаді головного сержанта 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону (а.с. 96-106, 127).

28.01.2023 року під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій поблизу населеного пункту Бахмут Донецької області під час розвідки попереднього краю противника розпочався обстріл зі ствольної артилерії та міномету сил рф в результаті чого ОСОБА_1 отримав осколкове поранення спини, поперекової ділянки (непроникаюче), лівого передпліччя, множинні осколкові поранення лівої гомілки та ступні, про що свідчить Довідка про обставини травми №3563 від 01.03.2023 року (а.с.12, 44).

У період з 28.01.2023 року по 30.01.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у КПН «Новомосковська ЦМЛ» НМР» хірургічне відділення, що підтверджується випискою медичної карки стаціонарного хворого №525 від 30.01.2023 року (а.с.13-14, 45-46).

У період з 30.01.2023 року по 24.02.2023 року позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у КНП Кіровоградська обласна лікарня КОР про що свідчить виписка з медичної карти стаціонарного хворого №1435 (а.с.15-16, 47-48).

23.03.2023 року КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» позивачеві проведено медичний огляд, за результатами якого складено довідку ВЛК за №360, згідно якої отримана позивачем травма 28.01.2023 року пов`язана з проходженням військової служби, травма тяжкого ступеню відповідно до наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 року (а.с.17, 49).

Також встановлено, що 09.03.2023 року у зв`язку із перебуванням на тривалому лікуванні внаслідок отриманого поранення згідно наказу від 09.03.2023 року №68-рс позивача увільнено від займаної посади та виведено у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 , утримуючи у списках особового складу в/ч з 09.03.2023 року, про що свідчить витяг з наказу №137 (а.с.128).

Згідно витягу з наказу за №191 від 27.03.2023 року позивачу на підставі рапорту та медичних документів надана відпустка за станом здоров`я в період з 28.03.2023 року по 26.04.2024 року (а.с.129).

04.05.2023 року в/ч НОМЕР_2 позивачу знов проведено медичний огляд, за результатами якого сформовано довідку ВЛК за №3217, згідно якої отримане позивачем поранення 28.01.2023 року пов`язане із захистом Батьківщини та віднесено до поранення важкого ступеню, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.18, 50).

В подальшому позивач звернувся до ППД в/ч НОМЕР_1 в штабі 1 механізованого батальйону з рапортом від 06.06.2023 року із додаванням медичних документів, який був прийнятий посадовими особами відповідача ОСОБА_2 у присутності ОСОБА_3 та зареєстрований ОСОБА_4 (а.121).

Вказаний рапорт відповідачем не був розглянутий у встановленому законом порядку.

Наказом в/ч НОМЕР_1 від 03.10.2023 року №763 позивач виключений із списків особового складу в/ч НОМЕР_1 з 03.10.2023 року (а.с.19, 51, 105).

Відповідно до довідки від 25.01.2024 року №682/ФЕС з картки особового рахунку позивача за період з січня по грудень 2023 року ОСОБА_1 у період з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року додаткова винагорода у розмірі 100000 грн., передбачена п.1-2 постанови КМУ №168, а також додаткова винагорода передбачена для військовослужбовців, які через поранення виведені поза штат, у розмірі 20100 грн. (щомісячно), згідно до вимог Закону №3161-ІХ за серпень та вересень 2023 року нараховані та виплачені відповідачем не були (а.с.64-65).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату додаткової винагороди, передбаченої п.1-2 постанови КМУ №168 за період з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року, а також не нарахування та не виплату додаткової винагороди для військовослужбовців, які через поранення виведені поза штат, передбаченої Законом №3161-ІХ за період серпень та вересень 2023 року, позивач оскаржив таку бездіяльність до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі по тексту - Закон №2011) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі по тексту - Закон №2232).

Абзацом 2 частини четвертої статті 9 Закону №2011 передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами другої та третьої статті 9 Закону №2011 встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 року №704 (далі по тексту - Постанова №704) встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно із пунктом 8 Постанови №704 умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

Так, наказом Міністра оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі по тексту - Порядок №260).

Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64 в Україні введено воєнний стан, який триває до сьогодні.

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 року прийнята Постанова «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану №168» (далі по тексту - Постанова №168).

Пунктом 1 постанови №168 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 постанови №168 передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.

01 квітня 2022 року до постанови №168 постановою КМУ №400 внесено зміни, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у пункті 1, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Отже до складу грошового забезпечення військовослужбовців входять чотири види складових: 1) посадовий оклад; 2) оклад за військовим званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення; 4) одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Таким чином, додаткова винагорода в розмірі 100000 грн. виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється в розмірі 100000 гривень.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

У відповідності до абзаців 4, 5, 6 пункту 1 наведеного Постанови КМУ 168 передбачено, що виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється відповідно до наказів командирів (начальників) про виплату додаткової винагороди, до яких включаються, зокрема, особи, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Отже, із аналізу приписів наведеного чинного нормативно-правового акту слідує, що військовослужбовець має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн. за трьох умов, а саме: 1) наявності довідки про пов`язаність поранення із захистом Батьківщини; 2) перебування такого військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого; 3) перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено 28.01.2023 року під час виконання обов`язків військової служби в районі ведення бойових дій поблизу населеного пункту м. Бахмут Донецької області позивач отримав осколкове поранення спини, поперекової ділянки (непроникаюче), лівого передпліччя, множинні осколкові поранення лівої гомілки та ступні, вказане травмування отримане при захисті Батьківщини, що підтверджується Довідкою про обставини травми №3563 від 01.03.2023 року (а.с.12,44).

Вказане поранення позивача ВЛК визнано тяжким, що підтверджено довідками ВЛК від 23.03.2023 року №360, від 04.05.2023 року №3217 (а.с.17-18, 49-50).

З 28.01.2023 року позивач у зв`язку із отриманням вказаного тяжкого поранення перебував на стаціонарному лікуванні у різних закладах охорони здоров`я по всій Україні, що підтверджується наступними доказами, а саме:

- випискою №525 із медичної карти стаціонарного хворого КНП «Новомосковська ЦМЛ» НМР» хірургічне відділення за період з 28.01.2023 року по 30.01.2023 року (а.с.13-14, 45-46);

- випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1435 КНП «Кіровоградська обласна лікарня КОР» за період з 30.01.2023 року по 24.02.2023 року (а.с.15-16, 47-48);

- 23.03.2023 року ВЛК КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» проведено медичний огляд позивача та складено довідку ВЛК за №360 (а.с.17, 49);

- 04.05.2023 року ВЛК при в/ч НОМЕР_2 проведено медичний огляд позивача та складено довідку ВЛК за №3217, якою визнано поранення важкого ступеню, потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с.18, 50).

Також судом встановлено, що відповідач за рапортом позивача від 27.03.2023 року надана відпустка за станом здоров`я з 28.03.2023 року по 26.04.2023 року (наказ №191 від 27.03.2023 року - а.с.129).

Вказані обставини свідчать про те, що після отриманого поранення важкого (тяжкого) ступеню, позивач у вказані вище періоди знаходився на стаціонарному лікуванні у різних закладах охорони здоров`я України та перебував у відпустці для лікування тяжкого поранення за висновком ВЛК, тому за викладених обставин позивач мав право на отримання додаткової винагороди, встановленої абзацом 6 пункту 1 Постанови КМУ №168 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), збільшеної до 100000 грн. у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК за вказаний період.

Згідно картки особового рахунку позивача від 25.01.2024 року №682/ФЕС позивачеві за період березень - квітень 2023 року виплачена додаткова винагорода збільшена до 100000 грн., яка встановлена постановою КМУ №168, а саме: у березні - 100000 грн., у квітні - 77419,35 грн. (а.с.20-21, 64-65).

Вказані обставини відповідачем не заперечувались та не спростовані.

З урахуванням наведених вище обставин є обгрунтованим висновок суду першої інстанції про задоволення вимог щодо нарахування та виплати додаткової винагороди, встановленої абз. 6 пункту 1 постанови КМУ №168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), збільшеної до 100000 грн. з розрахунку на місяць пропорційно часу перебування позивача у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком ВЛК за період з 01.05.2023 року по 04.06.2023 року.

В той же час, позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача у даних правовідносинах, які мали місце у період з 23.03.2023 року по 30.04.2023 року не підлягають задоволенню, оскільки за змістом копії картки особового рахунку позивача від 25.01.2024 року №682/ФЕС судом першої та апеляційної інстанцій встановлено нарахування та виплату позивачеві додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн., а саме: у березні 100 000 грн., у квітні 77419,35 грн. (а.с.20-21, 64-65).

Вказані обставини позивачем в апеляційній скарзі не спростовано.

Враховуюче викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у наведеній частині позову бездіяльність відповідача відсутня, тому у цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Далі, абзацом 5 пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» №3161-ІХ від 28.06.2023 року, який набрав чинності 30.06.2023 року (далі по тексту - Закон №3161) встановлено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісячно виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень на умовах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Отже, з аналізу наведених приписів слідує, що з 30.06.2023 року військовослужбовцям, які отримали поранення та зараховані у розпорядження командира протягом 2-х місяців з дня зарахування виплачується грошове забезпечення, а у разі перебування у розпорядженні понад два місяці, щомісячно виплачується додаткова винагорода у розмірі 20100 грн. за таких умов, а саме: 1) у зв`язку з пораненням, пов`язаних із захистом Батьківщини; 2) визнання ВЛК такого військовослужбовця обмежено придатним або непридатним до військової служби; 2) зарахування його у розпорядження відповідного командира та після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні.

Як вже зазначалось вище, позивач 28.01.2023 року під час виконання обов`язків військової служби отримав поранення, яке пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою про обставини травми від 01.03.2023 року №3563, довідками ВЛК від 23.03.2023 року №360, довідки ВЛК від 04.05.2023 року №3217 (а.с.12, 17-18, 44, 49-50).

Також згідно довідки ВЛК при в/ч НОМЕР_2 від 05.09.2023 №5577 проведено медичний огляд позивача та його визнано обмежено придатним до військової служби (а.с.94-95).

Крім того, у зв`язку із отриманим пораненням та перебуванням позивача на тривалому лікуванні, наказом командира НОМЕР_3 окремої механізованої бригади №68-рс, позивача увільнено від займаної посади та виведено і зараховано у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 з 09.03.2023 року, що підтверджується витягом з наказу №137 від 09.03.2023 (а.с.129).

В подальшому, 03.10.2023 року позивача виключено зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 (витяг з наказу №763 від 03.10.2023 року - а.с.19, 51).

Таким чином, аналізуючи наведені вище обставини в їх сукупності, з урахуванням того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право на отримання щомісячно додаткової винагороди у розмірі 20100 грн., передбаченої Законом №3161-ІХ за період - серпень, вересень 2023 року.

Разом з тим, суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити додаткову винагороду, збільшену до 100000 грн., передбачену постановою КМУ №168 у визначеному позивачем розмірі 213333,33 грн. за період з 23.03.2023 року по 04.06.2023 року, а також додаткову винагороду, передбачену Законом №3161-ІХ, у розмірі 40200,00 грн. за період серпень -вересень 2023 року задоволенню не підлягають, оскільки вказаний розрахунок позивачем проведено неправильно, а саме: по-перше, відомості, які містяться у копії картки особового рахунку позивача про виплату позивачу додаткової винагороди 100000 грн. - у березні 2023 року, 77419,35 грн. - у квітні 2023 року при проведенні розрахунку позивачем не були враховані; по-друге, повноваження щодо нарахування та виплати відповідних сум військовослужбовцям віднесені саме до відповідача, а відповідно, належним та ефективним способом захисту порушеного права є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень провести нарахування та виплату належних позивачу сум.

За викладених обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та внесення змін до рішення суду відсутні. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки та незгоди з доказами.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Соболівського Антона Михайловича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в адміністративній справі №160/5485/24 залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 липня 2024 року в адміністративній справі №160/5485/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Білак

суддя С.В. Чабаненко