Справа № 717/2178/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 717/2178/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Туржанський В.В.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

19 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом в якому просив скасувати постанову № 828 від 06 серпня 2024 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідача), якою його було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 17000 гривень за ч. 2 ст. 210-1 КУпАП, провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Кельменецький районний суд Чернівецької області рішенням від 20.09.2024 позов задовольнив частково. Скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №828 від 06 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та направив справу на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судове рішення мотивоване тим, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, допущена неправильна кваліфікація правопорушення, а накладене стягнення не відповідає вимогам ч.2 ст. 210-1 КУпАП, що є, на думку суду підставою для скасування оскаржуваної постанови. Скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що зміст документу є вагомішим за його формальні недоліки, тому суд першої інстанції необґрунтовано відхилив важливий доказ, як висновок спеціаліста ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 29 липня 2024 року, який містить печатку та підпис.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно постанови по справі про адміністративне правопорушення №828 від 06 серпня 2024 року, яка винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 гривень.

В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 будучи військовозобов`язаним та перебуваючи на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26 липня 2024 року отримав повістку та був оповіщений про виклик з вимогою прибути 28 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_2 . На вказаний час і дату до вказаного відділу не з`явився, про поважність причин неявки не повідомив, та в подальшому не з`являвся, чим порушував законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію вчинене в особливий період. Своїми діями ОСОБА_1 порушив абз. 2 ч.10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» , ч.1,2 ст. 17 Закону України «Про оборону України», тобто скоїв правопорушеня передбачене ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

У якості підстав позову позивач зазначив, що не з`явився 28 липня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 через хворобу. Крім того, розгляд справи відбувся за відсутності позивача, хоча він з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для розгляду справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно до абзацу 3 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» визначено, що у разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частина 3 ст. 210-1 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення такого порушення в особливий період.

24 лютого 2022 року відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні постановлено ввести воєнний стан з 24.02.2022 строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні було неодноразово продовжено.

З метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 запроваджено загальну мобілізацію.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.

Отже, починаючи з 24 лютого 2022 року і на даний час в Україні діє особливий період.

Таким чином, станом на 28 липня 2024 року, відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період було передбачено ч.3 ст. 210-1 КУпАП.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для притягнення позивача до відповідальності та прийняття оскаржуваної постанови стала неявка ОСОБА_1 28 липня 2024 року до Дністровського РТЦК.

Зважаючи на вищевикладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що дії ОСОБА_1 , в оскарженій постанові помилково кваліфіковані за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, ч.2 ст. 210-1 КупАП, передбачено, що повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, накладене на ОСОБА_1 стягнення в вигляді штрафу в сумі 17000 гривень не відповідає вимогам ч.2 статті 210-1 КУпАП.

При цьому, відповідач та його представник в порушення ч.2 ст.77 КАС України не надали суду доказів, що розгляд справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відбувався відповідно до вказаних вище вимог КУпАП.

Зокрема, оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, допущена неправильна кваліфікація правопорушення, а накладене стягнення не відповідає вимогам ч.2 ст. 210-1 КУпАП, що є, на думку суду підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Отже, посадова особа відповідача при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача не врахувала вимоги даної статті щодо встановлення всіх обставин, які мали значення для вирішення справи, зокрема обставини, за яких було вчинено правопорушення, і чи наявний в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, враховуючи викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що позов слід задовольнити частково, а саме постанову скасувати і направити на новий розгляд до ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №828 від 06 серпня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 210-1 КУпАП.

Крім того, скасування постанови у справі про адміністративні правопорушення з процесуальних підстав потребує повторного розгляду справи про адміністративне правопорушення в порядку, встановленому законом. Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 10 квітня 2023 року у справі №510/248/17 та від 18 листопада 2021 року по справі №185/8460/16-а.

Доводи апеляційної скарги, що зміст документу, а саме висновку спеціаліста ОКНП «Чернівецька обласна клінічна лікарня» від 29 липня 2024 року, який містить печатку та підпис є вагомішим за його формальні недоліки, тому суд першої інстанції помилково відхилив важливий доказ, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки 30.07.2024 під час складення протоколу про адміністративне правопорушення (а.с. 32-33) позивач зазначений висновок спеціаліста представнику ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав.

Також, відповідно до ст. 72 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Поряд з цим, суд першої інстанції вважав безпідставними посилання позивача на те, що він 06 серпня 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та знаходився в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 . Зокрема вказане спростовується копією журналу запису відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 , у якому відсутній запис про явку ОСОБА_1 06 серпня 2024 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 20 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.