Справа № 200/6715/24
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року Справа№200/6715/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2024 року до Донецького окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до Донецької обласної прокуратури, в якому просить:

1) визнати протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури, щодо ненарахування та невиплати матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату відповідно до положень ст. 83 Закону України «Про прокуратуру»;

2) зобов`язати Донецьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у розмірі, що не перевищує середньомісячну заробітну плату відповідно до положень ст. 83 Закону України «Про прокуратуру».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 03.07.2024 року вона звернулась до відповідача із заявою про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань. Проте, листом від 09.07.2024 відповідач відмовив у виплаті допомоги, оскільки за даними відділу фінансування та бухгалтерського обліку, фонд оплати праці, доведений кошторисом на 2024 рік у Донецькій обласній прокуратурі, забезпечує оплату заробітної плати прокурорам зі складовими: посадовий оклад, надбавка за вислугу років, оплата допомоги на оздоровлення в розмірі середньомісячної заробітної плати. Інші виплати кошторисом не передбачені та фінансово не забезпечені.

Позивач звертає увагу, що наявність фінансового забезпечення кошторисом Донецької обласної прокуратури видатків на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік підтверджує те, що, 23 серпня 2024 року матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік була виплачена виключно усім прокурорам та іншим категоріям працівників Донецької обласної прокуратури та окружних прокуратур.

У зв`язку з чим позивач звернулася до суду із цим позовом.

04 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі, керуючись статті 12, 257 Кодексу адміністративного судочинства України, вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та виклику (повідомлення) учасників справи, про що постановлена відповідна ухвала.

14 жовтня 2024 року представником Донецької обласної прокуратури надано відзив на позовну заяву, в якому останній зазначає, що з 01.01.2024 до 03.07.2024 (дата звільнення позивача) керівником обласної прокуратури не приймалось рішення про виплату спірної допомоги, оскільки кошти на це кошторисом не передбачено та головним розпорядником (Офісом Генерального прокурора) не профінансовано.

Окрім того, виплата допомоги для вирішення соціально-побутових питань після звільнення працівника законодавством не передбачено.

З урахуванням наведеного представник Донецької обласної прокуратури вважає позовні вимоги необґрунтованими.

17 жовтня 2024 року позивачем надано відповідь на відзив, в якій остання зазначає, що у відзиві відповідач не обґрунтував причини застосування вибіркового підходу під час надання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік іншим прокурорам, надання переваги прокурорам, яким була виплачена вказана матеріальна допомога протягом 2024 року та безпосередньо, напередодні Дня Незалежності України - 23 серпня 2024 року, обмежуючи при цьому її право на отримання матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік у порівнянні з іншими прокурорами. Окрім того, позивач звертає увагу, що незалежно від дати видачі наказу про звільнення, до закінчення лікарняного листка, дні непрацездатності за яким були оплачені роботодавцем Донецькою обласною прокуратурою, трудові відносини не були припинені.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, суд встановив наступне.

Наказом виконуючого обов`язки керівника Донецької обласної прокуратури від 02 липня 2024 року № 510к, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника Торецького відділу Бахмутської окружної прокуратури Донецької області та органів прокуратури з 03 липня 2024 року у зв`язку з досягненням шістдесяти п`яти років та припиненням повноважень прокурора.

В період з 28.06.2024 року до 12.07.2024 року позивач перебувала на лікарняному.

ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою від 03.07.2024 року (вх. № 25389-24 від 05.07.2024) про виплату позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

За результатами розгляду вказаної заяви, листом від 09 липня 2024 року №07-1292ВИХ-24 позивачу повідомлено, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка не є обов`язковою виплатою, здійснюється у межах відповідних бюджетних асигнувань. З огляду на викладене, з урахуванням інформації відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області відсутня можливість виплатити позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2024 рік.

Вищевказані обставини не є спірними та визнаються сторонами.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та аргументам учасників справи, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів визначаються Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.14 (далі Закон № 1697-VII).

Частиною першою статті 81 Закону № 1697-VII установлено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством (частина 2 статті 81 Закону № 1697-VII).

Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (частина 9 статті 81 Закону № 1697-VII).

Частиною третьою статті 83 Закону № 1697-VII передбачено, що прокурору може надаватися матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати прокурора.

Згідно абзацу першого частини першої статті 90 Закону № 1697-VII фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Так, питання виплати заробітної плати працівникам прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року № 268, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Постанова КМ України № 268), згідно з підпунктом 3 пункту 2 якої керівникам зазначених державних органів надано право на виплату в межах затверджених обсягів фонду оплати праці матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника.

Наведене свідчить, що рішення про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує середньомісячної заробітної плати працівника, ухвалюється керівником відповідного органу, виходячи з обставин, викладених у заяві працівника, за наявності коштів на цю мету.

При цьому, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не є обов`язковою виплатою і виплачується за наявності коштів, в межах затверджених обсягів фонду оплати праці.

Згідно з частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, поліцейських, співробітників Служби судової охорони та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах бюджетних асигнувань на заробітну плату (грошове забезпечення), затверджених для бюджетних установ у кошторисах.

Як встановлено судом, свою відмову у наданні позивачу допомоги для вирішення соціально-побутових питань Донецька обласна прокуратура обґрунтувала у своєму листі від 09 липня 2024 року №07-1292ВИХ-24, роз`яснивши позивачу, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, яка не є обов`язковою виплатою, здійснюється у межах відповідних бюджетних асигнувань. З огляду на викладене, з урахуванням інформації відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області відсутня можливість виплатити позивачу вищезазначену допомогу за 2024 рік.

Відповідно до Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 12 березня 2012 року № 333, видатки одержувачів бюджетних коштів здійснюються за такими кодами економічної класифікації видатків бюджету, а саме, відповідно до п.2.1.1.1 код 2111 є "заробітна плата".

Кошторисом на 2024 рік передбачено видатки на оплату праці по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" - 437 976 108 грн.

Згідно Обґрунтованих розрахунків до уточненого проекту кошторису на 2024 рік Донецької обласної прокуратури, видатки на оплату праці по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" - 437 976 108 грн складаються з наступних виплат: посадовий оклад - 345 248 586,00 грн; надбавка за ранг - 495 600,00 грн; надбавка за вислугу років - 57 938 797,56 грн, надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи - 594 450,00 грн; надбавка за роботу яка передбачає доступ до державної таємниці - 865 968,00 грн; надбавка за складність і напруженість в роботі - 1 648 002,00 грн; надбавка за класність водіям - 70417,56 грн; доплата за ненормований робочий день - 253 018,92 грн; доплата за шкідливі умови - 78 610,20 грн, премія за категоріями посад - 11 372 646,18 грн; матеріальна допомога на оздоровлення - 19410011,58 грн.

Отже, вказаним кошторисом, видатки на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році не передбачені.

З урахуванням встановлених обставин та правового врегулювання, суд дійшов висновку про відсутність підстав виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у 2024 році.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі №500/1022/19.

Решта доводів та аргументів сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, позов ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, не підлягає задоволенню.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд зазначає наступне.

Згідно частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу.

До структури заробітної плати, визначеної у статті 2 цього Закону, входять: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини врегульовано в тому числі положеннями Кодексу законів про працю України щодо стягнення належної працівнику заробітної плати.

Так, згідно статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

З матеріалів справи вбачається, що листом від 09 липня 2024 року №07-1292ВИХ-24 Донецька обласна прокуратура відмовила у нарахуванні спірної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.

З відповідним позовом ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду 16.09.2024 року (про що свідчить штамп на конверті). Таким чином, позивачем не пропущений тримісячний строк звернення до суду із даним позовом.

Судом враховані висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 11 листопада 2020 року у справі №500/1022/19.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Донецької обласної прокуратури (місцезнаходження: вул. Майдан Озерний, буд. 32, м. Дніпро, 49003, ідентифікаційний код юридичної особи 25707002) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Лазарєв