Справа № 380/17093/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 рокусправа № 380/17093/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із вимогами:

- визнати протиправним рішення № 05 від 26.07.2024 Головного управління Пенсійного фонду України у Донецькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Донецькій області здійснити призначення пенсії за віком ОСОБА_1 із зарахування всього періоду трудової діяльності до страхового стажу згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 15.09.1986, вкладиша до трудової книжки НОМЕР_2 від 26.09.2006, вкладиша до трудової книжки НОМЕР_3 від 07.06.2013, зокрема період роботи 17.01.1989 по 21.08.1991; період роботи 17.05.1994 по 18.12.1995; періоди роботи на території російської федерації з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 18.07.2024 звернувся до ГУ ІІФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійною фонду України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача. Рішенням Головного управління Пенсійною фонду України в Донецькій області № 05 від 26.07.2024 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Відповідно до вказаного рішення за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995, оскільки в трудовій книзі відсутня дата наказу про звільнення та відсутня назва організації. Окрім цього, за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015 у зв`язку з припиненням з 01.01.2023 російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Позивач вважає оскаржуване рішення пенсійного органу протиправним, оскільки періоди його роботи в російській федерації припадають станом на момент чинності зазначеної угоди. Окрім цього позивач зазначає, що недоліки в заповнення трудової книжки не можуть слугувати підставою для відмови йому в призначенні пенсії, адже обов`язок щодо правильності внесення записів до трудової книжки покладено саме на роботодавця. Із вказаних підстав просить суд задовольнити позов.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№64784 від 27.08.2024), у якому представник щодо задоволення позову заперечила та вказала, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 15.09.1986, оскільки відсутня дата наказу про звільнення. До страхового стажу не зараховано період роботи з 17.05.1994 по 18.12.1995 згідно трудової книжки НОМЕР_4 від 15.09.1986, оскільки відсутня назва наказу. Страховий стаж позивача становить 15 років 8 місяців 17 днів. На підставі викладеного, у зв`язку з тим, що у позивача був відсутній необхідний страховий стаж, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області 26.07.2024 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до положень пункту 4 частини 1 статті 115 Закону №1058.

Щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно трудової книжки від 15.09.1986 НОМЕР_1 (з вкладками) з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015, слід зазначити наступне представник відповідача зазначила, що позивач в зазначені вище періоди працював на території російської федерації. Зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року у м. Москві; Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди. Крім цього, російська федерація ще у червні 2022 року денонсувала Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, відтак, з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. З огляду на викладене, як зазначає представник відповідача 1, Пенсійний фонд України звернувся із запитом від 27.12.2022 за № 2800-030102-5/56080 щодо погодження порядку дій, який буде застосовуватись до прийняття відповідного нормативно-правового акту у зв`язку із припиненням з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, при призначенні пенсій/поновленні раніше призначених пенсій громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації. Відповідно до запропонованого порядку дій, до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року, а заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058. Міністерство соціальної політики України (далі - Мінсоцполітики) листом від 12.01.2023 №411/0/223/54 підтримало позицію Пенсійного фонду України щодо порядку дій. При призначенні пенсії, Мінсоцполітики запропонувало заробітну плату (дохід) для обчислення пенсії враховувати за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058, а за період по 31.12.1991 - на умовах, визначених абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058. Згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 40 Закону № 1058 заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№66457 від 04.09.2024), у якому представник щодо задоволення позову заперечив та вказав, що згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж Позивача на дату звернення склав 15 років 8 місяців 17 днів. У свою чергу, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 за періоди з 17.01.1989 по 21.08.1991, оскільки відсутня дата наказу про звільнення та за період з 17.05.1994 по 18.12.1995, оскільки відсутня назва організації. Також до страхового стажу не були враховувані періоди роботи за періоди -з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015. З 01 січня 2023 року Російська Федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. За результатами письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав стосовно рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19 червня 2023 року. Тому на осіб, які працювали в Російській Федерації після 01 січня 1992 року, не поширюються норми Угоди щодо врахування при призначенні/перерахунку пенсії стажу роботи та заробітку на її території.

Ухвалою судді від 12.08.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 у відповідності до копії паспорта громадянина України народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 , вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_2 , вкладиша до трудової книжки серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 працював у період:

- з 17.01.1989 по 21.08.1991 шофером в радгоспі «Карпати»;

- з 17.05.1994 по 08.12.1995 водієм в Спілці селянських господарств;

- з 04.12.2004 по 29.08.2005 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в ДП «Мосгортранс» (філіал перший автобусний парк);

- з 10.09.2005 по 25.08.2006 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 23.09.2006 по 10.07.2007 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 12.10.2007 по 15.04.2008 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 05.06.2008 по 27.12.2008 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 03.02.2009 по 10.01.2010 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 01.05.2010 по 21.12.2010 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 29.01.2011 по 20.04.2011 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 25.06.2011 по 12.03.2012 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 04.06.2013 по 08.04.2014 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 1 класу в Філіалі « 5-й автобусний парк»;

- з 02.07.2014 по 10.03.2015 водієм автобуса на регулярних міських пасажирських маршрутах 5 розряду в Філіалі « 5-й автобусний парк».

ОСОБА_1 18.07.2024 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно пункту 4 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 26.07.2024 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Згідно наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача на дату звернення склав 15 років 8 місяців 17 днів. У свою чергу, до страхового стажу не було зараховано періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_4 за періоди з 17.01.1989 по 21.08.1991, оскільки відсутня дата наказу про звільнення та за період з 17.05.1994 по 18.12.1995, оскільки відсутня назва організації. Також до страхового стажу не були враховані періоди роботи за періоди з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015, оскільки з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 26.07.2024 протиправним, позивач звернувся до суду з метою його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон України №1058-IV).

Згідно статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Пунктом 4 частини першої статті 115 Закону №1058-IV передбачено, що право на призначення дострокової пенсії за віком мають: військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, особи начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, осіб начальницького і рядового складу Державного бюро розслідувань, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Як встановлено судом, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 26.07.2024 визначено страховий стаж ОСОБА_1 15 років 8 місяців 7 днів.

При цьому до страхового стажу ОСОБА_1 не зараховано періоди його роботи:

1) з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995 оскільки в записі відсутня дата наказу про звільнення, та відсутня назва організації;

2) з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015 з огляду на припинення з 01.01.2023 росією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів його роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу, що станом на момент внесення записів про період роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991 до трудової книжки позивача, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162 (далі Інструкція №162).

Згідно абзацу 1 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, яка була чинною на момент внесення записів про період роботи з 17.05.1994 по 18.12.1995.

Дослідивши копію трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладишів до трудової книжки серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , суд встановив, що така містить усі необхідні записи про роботу у спірний період і, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Суд зазначає, що записи про роботу позивача є послідовними, чіткими, без перекреслень чи виправлень, містять підпис відповідальних осіб та печатки підприємств.

Також, жодних неправильних чи неточних записів саме щодо періодів роботи позивача, у зв`язку з чим необхідно підтверджувати трудовий стаж, контролюючим органом не виявлено.

Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а звернув увагу на те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

У постанові від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Також, у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 вказано, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права.

В постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку обіймав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.

Водночас суд вказує, що періоди роботи позивача в трудовій книжці зазначено правильно.

Також з аналізу наведених норм суд висновує, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, а відтак недоліки ведення трудової книжки, які визначені відповідачем у спірному рішенні, не можуть бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу позивача.

Суд знову ж таки зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачами недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача (з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995) до стажу роботи, що враховується при призначенні (перерахунку) пенсії.

Відтак суд доходить висновку, що не зарахування періоду роботи позивача з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995 до його страхового стажу є протиправним.

Щодо не зарахування пенсійним органом до страхового стажу позивача періодів його роботи з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015, суд зазначає таке.

Згідно статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли на себе дев`ять держав-учасниць СНД, в тому числі, Україна та російська федерація (надалі Угода).

Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).

Відповідно до статті 1 Угоди, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань "відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди". Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав. Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Згідно з частинами другою та третьою статті 6 цієї Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються у трудовий стаж.

Отже, наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

З огляду на викладене, цією Угодою від 13.03.1992 визначено стаж, який підлягає безумовному зарахуванню при призначенні пенсії.

З трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладишів до трудової книжки серії НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 суд встановив, що ОСОБА_1 працював на території російської федерації, зокрема, з 04.12.2004 по 10.03.2015.

При цьому підставою для відмови у врахуванні до стажу позивача вищезазначених періодів роботи є те, що з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Проте, на переконання суду, такі посилання відповідача є безпідставними.

Так, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі Постанова №1328) Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02.12.2022. Отже, до набрання чинності Постановою №1328, Україна як держава-учасниця Угоди повинна виконувати зобов`язання, взяті згідно із Угодою.

Міністерство юстиції України своїм повідомленням від 10.01.2023 року, яке було опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для України з 19 червня 2023 року.

Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в рф, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Окрім цього, згідно приписів пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.

Таким чином суд вважає, що у даному випадку і при обставинах, що склались у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 російської федерації на територію України та військовою агресією по відношенню до громадян України, відповідачем не може бути відмовлено у врахуванні набутого стажу позивача на території російської федерації, а також при обчисленні розміру пенсії заробітної плати (доходу) позивача за періоди роботи на території російської федерації.

З урахуванням викладених обставин суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 26.07.2024.

З метою ефективного поновлення порушених прав позивача в цій частині слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди його роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995, з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015, а також повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Водночас вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за віком не підлягають задоволенню, адже відповідачем на виконання даного рішення суду ще не зараховано позивачу до страхового стажу відповідні періоди його роботи.

Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).

На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат на підставі статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 143, 241-246, 250 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №05 від 26.07.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) до страхового стажу періоди його роботи з 17.01.1989 по 21.08.1991, з 17.05.1994 по 18.12.1995, з 04.12.2004 по 29.08.2005, з 10.09.2005 по 25.08.2006, з 23.06.2006 по 10.07.2007, з 12.10.2007 по 15.04.2008, з 05.06.2008 по 21.12.2008, з 03.02.2009 по 10.01.2010, з 01.05.2010 по 21.12.2010, з 29.01.2011 по 20.04.2011, з 25.06.2011 по 12.03.2012, з 04.06.2013 по 08.04.2014, з 02.07.2014 по 10.03.2015, а також повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі пункту 4 частини першої статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.