Справа № 320/6913/22
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року № 320/6913/22

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Горобцової Я.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державне підприємство «Національної інформаційної системи», про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 21.06.2022 №2572/5 «Про задоволення скарги»;

- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити доступ ОСОБА_1 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою суду від 15.08.2022 відкрито провадження в даній справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги обґрунтовано противністю оскаржуваного рішення з огляду на відсутність правових підстав для його прийняття.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач, у наданому суду відзиві, наголошує, що у межах спірних правовідносин він діяв у відповідності до визначених чинним законодавством повноважень, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністерства юстиції України від 21.06.2022 № 2572/5 задоволено скаргу ОСОБА_2 від 02.12.2021, зареєстровану в Міністерстві юстиції України 29.12.2021 за № СК- 4063-21, у повному обсязі:

- скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.01.2021 №56343234, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1;

- анульовано приватному нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 , доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Підставою для прийняття вказаного наказу є висновок центральної Колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції (далі - Колегія) від 07.02.2022 за результатами розгляду скарги ОСОБА_2 від 02.12.2021, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.12.2021 за № СК-4063-21.

Так, у своєму висновку Колегія зазначила, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 прийнято рішення в порушення вимог ст. ст. 10, 18, 23, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 12, 14 Порядку державної реєстрації речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, а саме: фактично проведено виділ комплексу будівель в окремий об`єкт нерухомого майна та здійснено державну реєстрацію права власності на виділений об`єкт нерухомого майна - комплекс будівель.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача позивач звернулась до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Пунктом 9 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав.

Відповідно до положень статті 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.

За результатами розгляду скарги Міністерство юстиції України та його територіальні органи приймають, серед іншого, і мотивоване рішення про відмову у задоволенні скарги.

Міністерство юстиції України та його територіальні органи відмовляють у задоволенні скарги, якщо наявна інформація про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з тих самих предмета і підстав.

Порядок розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (далі - Порядок № 1128) визначає процедуру розгляду відповідно до Законів України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту (далі - суб`єкт оскарження), що здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами (далі - суб`єкт розгляду скарги).

Пунктом 4 Порядку № 1128 визначено, що розгляд скарги у сфері державної реєстрації здійснюється у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Відповідно до пункту 5 Порядку № 1128 Мін`юст чи відповідний територіальний орган розглядає скаргу у сфері державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації на предмет встановлення підстав для відмови в її задоволенні, а саме: наявність інформації про судове провадження у зв`язку із спором між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави.

Вимогами пункту 6 Порядку № 1128 якщо під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації відповідно до пункту 5 цього Порядку встановлено наявність підстав для відмови в її задоволенні, Мін`юст чи відповідний територіальний орган приймає не пізніше десяти робочих днів з дня її реєстрації рішення про відмову в задоволенні такої скарги із зазначенням мотивів такої відмови. Рішення про відмову у задоволенні скарги у сфері державної реєстрації з підстави оформлення її без дотримання вимог, визначених законом, не позбавляє скаржника права на повторне звернення з такою скаргою в межах визначеного законом строку.

У позовній заяві позивач посилається на те що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.02.2021 відкрито провадження у справі №495/1114/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56343234 від 28.01.2021 року, номер запису про право власності № 40296522, дата, час державної реєстрації 22.01.2021 року 17:25:46, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на розмір частики 1/1 нерухомого майна у складі будівель В, Д, Є, градирня Л, сарай І, за адресою АДРЕСА_1 .

Крім цього, позивач наголошує, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2021 відкрито провадження у справі № 495/8954/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу про визнання протиправним та скасування рішення та запису про реєстрацію права власності.

Предметом розгляду у вказаній справі є рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56343234 від 28.01.2021 року, номер запису про право власності № 40296522, дата, час державної реєстрації 22.01.2021 року 17:25:46, яким за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на розмір частики 1/1 нерухомого майна у складі будівель В, Д, Є, градирня Л, сарай І, за адресою АДРЕСА_1 .

У зв`язку з наявністю судового спору з такого самого предмета і тієї самої підстави, позивач вважає, що Міністерство юстиції України зобов`язано було відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд не погоджується з такими доводами позивача, оскільки наведені вище приписи Порядку № 1128 визначають обов`язок відповідача відмовити у задоволені скарги у випадку наявності судового спору між тими самими сторонами, з такого самого предмета і тієї самої підстави. Разом з тим, учасниками наведених судових справ не є ті самі сторони, адже скаржником у даному випадку є ОСОБА_2 , в той час я позивачем у справах, що перебували на розгляді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області була ОСОБА_3 .

Оцінюючи ж по суті оскаржуваний наказ, суд враховує таке.

Відповідно до пунктів 9-11 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:

1) чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;

2) чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора,

3) суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;

4) чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;

5) чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;

6) які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.

Так, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є співвласниками комплексу будівель загальною площею 881 кв. м, яким належить по 71/100, 12/100, 9/100 та 8/100 часток в праві власності на комплекс будівель відповідно.

14.06.2016 в Державному реєстрі прав щодо комплексу будівель загальною площею 881 кв.м відкрито розділ № 03 та внесено запис про право часткової власності ОСОБА_6 (71/100 часток), відомості щодо інших співвласників містяться в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою Державного реєстру прав.

На підставі оскаржуваного ОСОБА_2 рішення приватним нотаріусом ОСОБА_1 було фактично проведено виділ комплексу будівель в окремий об`єкт нерухомого майна, щодо якого відкрито розділ Державного реєстру прав № 103 та внесено запис № 40296522 про право власності ОСОБА_4 на комплекс будівель' загальною площею225,2 кв. м.

Таке рішення прийнято приватним нотаріусом ОСОБА_1 за результатом розгляду заяви ОСОБА_4 від 22.01.2021 № 43691244, до якої додано висновок щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна від 18.01.2021, виданий ТОВ «Київ Місто Буд», технічний паспорт від 18.01.2021 №21/1801/011, виданий ТОВ «Київ Місто Буд», договір дарування частини комплексу будівель від 31.07.2008, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Тітовою Тетяною Сергіївною та зареєстрований в реєстрі за № 2427, витяг про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 31.07.2008 № 6312728, виданий приватним нотаріусом Тітовою Т.С., витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2008 № 20019240, виданий Комунальним підприємством «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації».

При цьому, ОСОБА_2 у своїй скарзі вказував, що він як співвласник комплексу будівель згоди на виділ комплексу будівель не надавав, а тому вважає, що у приватного нотаріуса ОСОБА_1 були відсутні правові підстави для державної реєстрації виділу комплексу будівель та державної реєстрацію права власності ОСОБА_4 на комплекс будівель, тому вважає, що заявником не було подано всіх необхідних документів.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Абзацом 1 пункту 12 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок), встановлено, що розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на таке майно, відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями, а також наявність підстав для проведення державної реєстрації прав зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено порядок державної реєстрації прав, зокрема, прийняття і перевірку документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрацію заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень.

Положеннями пункту 40 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону та Порядком.

Відповідно до пункту 54 Порядку № 1127 передбачено, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно, утворене шляхом поділу майна, у тому числі в результаті виділення окремого об`єкта нерухомого майна із складу нерухомого майна, що складається з двох або більше об`єктів, або об`єднання майна, проводиться за умови наявності технічної можливості такого поділу або об`єднання нерухомого майна та можливості використання такого майна як самостійного об`єкта цивільних правовідносин.

Для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що створюється шляхом поділу або об`єднання, подається, зокрема, документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Пунктом 56 Порядку № 1127 визначено, що для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються:

1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду;

2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку № 1127, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки.

У разі коли в результаті виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, у співвласників, які не здійснювали виділ в натурі частки, змінюється розмір часток у праві спільної власності, подається також письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що залишається у спільній власності після виділу в натурі частки одного із співвласників, державний реєстратор зазначає рівні частки у праві спільної часткової власності на таке майно, крім випадку, передбаченого абзацом четвертим цього пункту, або якщо інше не встановлено законом.

Між тим, до наданої позивачу для проведення реєстраційної дії заяви не було додано документ, що підтверджує, присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, або документи на земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав, письмову згоду всіх співвласників на проведення поділу майна, що перебуває у спільній власності, а також письмову заяву або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на таке майно.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 23 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» розгляд заяви про державну реєстрацію прав може бути зупинено державним реєстратором у разі подання документів для державної реєстрації прав не в повному обсязі, передбаченому законодавством.

Абзацом першим пункту 14 Порядку № 1127 визначено, що у разі коли під час розгляду заяви встановлено наявність підстав, передбачених законом для зупинення розгляду заяви, державний реєстратор невідкладно приймає рішення щодо зупинення розгляду заяви.

Таким чином, на думку суду, Колегія дійшла обґрунтованого висновку, що у приватного нотаріуса ОСОБА_1 були відсутні підстави для державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на комплекс будівель за відсутності всіх необхідних для такої реєстрації документів.

Відтак, встановлення факту прийняття приватним нотаріусом ОСОБА_1 неправомірного рішення, з урахуванням його характеру та наслідків, яке фактично призвело до порушення прав скаржника як співвласника майна, є підставою для застосування відповідного заходу реагування у вигляді анулювання приватному нотаріусу ОСОБА_1 доступу до Державного реєстру прав.

Відповідно, суд вважає відсутніми правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відповідача.

Крім того, необхідно звернути увагу на таке.

ОСОБА_1 просить скасувати наказ Міністерства юстиції України №2572/5 від 21.06.2022 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким, у тому числі, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.01.2021 №56343234, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1

Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах.

Наказ №2572/5, в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 21.06.2022 №56343234, стосується виключно майнових прав третіх осіб, а не позивача.

Реєстраційні дії чи їх скасування не призводять до виникнення, зміни чи припинення правовідносин за участю державного реєстратора. Тому у частині скасування рішень про реєстрацію оскаржуваний наказ не може порушувати прав реєстратора.

Реєстратор не є учасником правовідносин, що виникли на підставі реєстраційної дії, а тому й не може бути позивачем чи відповідачем у такій справі. Належними сторонами цих правовідносин є особи, права яких припиняються чи набуваються внаслідок реєстраційної дії. Саме вони мають право на звернення до суду.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.02.2021 по справі №815/1684/17.

Наведене додатково підтверджує безпідставність заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваного рішення на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки оскаржуване рішення відповідає наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ) про визнання протиправним та скасування наказу - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Я.В. Горобцова

Горобцова Я.В.