Справа № 605/317/24
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 605/317/24 пров. № А/857/25061/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Мікули О.І., Пліша М.А.,

з участю секретаря Кулабухової М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Кравчук В.М.,

час ухвалення рішення 18.09.2024 року,

місце ухвалення рішення м.Підгайці,

дата складання повного тексту рішення 18.09.2024 року

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про визнання протиправною скасування постанови.

Рішенням Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невстановлення всіх обставин справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною і підлягає скасуванню з мотивів недоведеності наявності в діяннях позивача складу адміністративного правопорушення та, відповідно, його вини, оскільки жодного правопорушення він не вчиняв, автомобілем після позбавлення його судом прав керування транспортними засобами, не керував, ніяких доказів на підтвердження порушення ним вимог Правил дорожнього руху та вчинення правопорушення не надано.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце. У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

25.06.2024 патрульним поліцейським СПД №2 (м. Підгайці) ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області старшим сержантом ОСОБА_2 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ББА №615503 від 25.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП у виді штрафу в сумі 20400 грн 00 коп. за порушення вимог п.9.2. а та п.п.2.1. а ПДР.

У постанові вказано, що ОСОБА_1 22.06.2024 у 23.13 год. у м. Підгайці по вул. Шевченка керував транспортним засобом «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 та при зупинці не увімкнув світловий покажчик повороту, чим порушив вимоги п.9.2. а ПДР та в подальшому, при перевірці документів, стало відомо, що він позбавлений права керування Підгаєцьким районним судом Тернопільської області, відповідно до постанови у справі 605/269/23 від 20.11.2023, чим порушив п.2.1. а ПДР.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно з п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 252 КУпАП встановлено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП у зв`язку із порушенням ним вимог п.п.а) п.9.2, п.п.а) п.2.1. ПДР України, а саме: за п.9.2. а ПДР водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом. П.2.1. а ПДР зобов`язує водія механічного транспортного засобу мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частина друга статті 122 КУпАП передбачає відповідальність, зокрема, за порушення правил користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частина четверта статті 126 КУпАП встановлює заборону на керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Таке правопорушення тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до норми ч.2 ст.36 КУпАП при одночасному вчиненні кількох правопорушень, справи про які розглядає один орган (посадова особа), стягнення накладається в межах санкції за більш серйозне правопорушення.

Наявність заборони ОСОБА_1 керувати транспортними засобами сторонами не оспорюється, тому для прийняття рішення суду необхідно встановити чи їхав автомобіль і чи кермував ним позивач.

Відповідно до положень ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що факт керування автомобілем саме позивачем, хоч і заперечується ним, але висновується із аналізу досліджених матеріалів справи, а саме відеозаписів з відеореєстратора та нагрудних камер поліцейських. Суд відхиляє доводити представника відповідача щодо неналежності цих доказів, в зв`язку з тим, що копію DVD-R диска з відеозаписами не надіслано позивачеві разом із відзивом на позов, оскільки інформація з записом обставин події зберігається в електронному вигляді, із відеозаписами, збереженими на цьому диску позивач і його представник могли ознайомитись, оскільки він долучений до матеріалів справи. Крім того, зміст цих відеозаписів позивачу вже був відомий раніше.

На записі з Реєстратора 1 зафіксовано як о 23:11:25 автомобіль стоїть на узбіччі біля світлого будинку, а на записі з Реєстратора 2 - о 23:13:50 він знаходиться зовсім в іншій локації по АДРЕСА_1 . Отже впродовж приблизно двох хвилин транспортний засіб перемістився у просторі, отже рухався.

На відеозаписі Реєстратора 2 зафіксовано як автомобіль працівників патрульної поліції рухається по АДРЕСА_1 , попереду видно автомобіль марки «Daewoo Lanos». Коли поліцейський підходить до автомобіля, то виявляє, що на місці водія нікого немає, але на місці пасажира сидить ОСОБА_1 . Інших осіб у транспортному засобі не було. Увесь час, поки автомобіль можна спостерігати на записі, з нього ніхто не виходив. Як видно з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, які долучено до матеріалів справи, ОСОБА_1 спочатку стверджує, що автомобіль їхав сам (23:15:20), далі заявляє, що не важливо, хто їхав (23:16:02), потім заперечує, що він кермував транспортним засобом, а їхав на пасажирському сидінні, а автомобілем керувала інша особа, яку він не може назвати. При цьому позивач ні разу не заперечив, що автомобіль їхав, отже цей факт суд вважає доведеним. А оскільки в автомобілі більше нікого не було, значить кермував ним ОСОБА_1 , який навіть визнав, що затягував ручник (на відео о 23:32). Оскільки автомобіль рухався, то перед зупинкою мав подати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку.

Крім того, на підставі ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Тож факт керування автомобілем за цих самих обставин було встановлено у постанові Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 30.07.2024 у справі № 605/311/24, якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП, а саме: повторне протягом року вчинення будь-якого з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, а саме: відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів, зроблених судом першої інстанції не здобуто в процесі апеляційного розгляду. Постанова залишена апеляційною інстанцією без змін і набула законної сили.

Щодо висновку експерта №СЕ-19/120-24/8944-ФП від 06.08.2024 (арк.спр. 43-54), то експерт ОСОБА_3 не зміг надати чіткої відповіді чи рухався, чи не рухався автомобіль до 23:13:04, оскільки транспортний засіб перебував на значній відстані від об`єктиву пристрою запису, фіксація відбулась в темну пору доби, кадри відеозображення мають низьку деталізацію елементів зображень, а також пристрій запису знаходився в транспортному засобі, який перебував у русі, через це не можливо визначити будь-які точки (орієнтири, межі) для встановлення у якому стані перебував вищевказаний транспортний засіб. З 23:13:05 транспортний засіб знаходився в нерухомому стані. Тобто, коли поліцейський автомобіль під`їхав до транспортного засобу ОСОБА_1 , він не рухався. Але до цього часу факт руху автомобіля експертиза не спростовує і не підтверджує. Отже, висновок експерта не є належним доказом в розумінні ст.73 КАС України.

Отже, в обґрунтування своїх доводів позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 122 та ч.4 ст.126 КУпАП, а відповідачем доведено правомірність свого рішення, спростовано твердження позивача про порушення його прав, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цього адміністративного позову.

Твердження позивача про невідповідність постанови по справі про адміністративне правопорушення вимогам ч.3 ст.283 КУпАП суд вважає безпідставними, оскільки місцем вчинення правопорушення вказано вул. Шевченка в м. Підгайці, що є достатнім за відсутності орієнтирів поблизу. Модель та марка, д.н.з. транспортного засобу у постанові вказано - «Део Ланос» д.н.з. НОМЕР_1 . Технічний засіб, яким здійснено фото та відеозапис не сказано, зазначено лише, що до постанови додається відео, оскільки запис здійснювався і реєстратором автомобіля патрульної поліції, і нагрудними камерами поліцейських.

Щодо зауваження представника позивача, що ОСОБА_1 не роз`яснено його прав, то слід зазначити, як видно з відеозаписів з нагрудних камер поліцейських, позивач не давав можливості це зробити, кричав, перебивав їх, поводився агресивно, висловлювався переважно нецензурною лайкою, всіляко перешкоджав поліцейським в оформленні постанови.

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені позивачем в апеляційній скарзі доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 18 вересня 2024 року у справі № 605/317/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. І. Мікула
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 20 листопада 2024 року.