Справа № 308/12612/24
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 308/12612/24 пров. № А/857/25182/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

за участю секретаря судового засідання: Прачук І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року, головуючий суддя Шумило Н.Б., ухвалене у м. Ужгород, повний текст якого складено 23.09.2024 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому просив визнати протиправним протокол №3066 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 25.07.2024 року, складений офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 ; визнати протиправною та скасувати постанову про адміністративні правопорушення № 19674 від 25.07.2024 р., склад якого передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, складену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , судові витрати стягнути з відповідача.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в діях позивача, відсутній склад правопорушення, передбачений положеннями ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, так як відсутні докази вчинення свого правопорушення, та відсутні у відповідача законні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за відмову у проходженні ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; скасовано постанову № 19674 від 25.07.2024 року, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_3 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 15000,00 грн., а справу про адміністративне правопорушення, - закрито; у задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ІНФОРМАЦІЯ_3 оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що в ІНФОРМАЦІЯ_4 , відповідно до приписів встановлених абз. 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, вживались заходи щодо призову позивача на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку). Пояснення позивача в протоколі про адміністративне правопорушення від 25.04.2024 року про те, що він буде проходити ВЛК за місцем реєстрації, - достеменно підтверджує вчинення ним адміністративного правопорушення, склад якого передбачений ч. 3 ст. 210-1 КУпАП: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 25.07.2024 року, офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_4 складено протокол № 3066 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно ОСОБА_1 . Суть адміністративного правопорушення: 25.07.2024 року близько 12:05 год. ОСОБА_1 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 в супроводі органів національної поліції, де було встановлено, що останній порушує вимогу передбачено ч. 13 ст. 2 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу», яким установлено, що громадяни України, які перебувають на військовому обліку, та зокрема особа, які призиваються, направляються, або приймаються на військову службу, під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд. Також, ОСОБА_1 порушує вимогу, передбачену ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», де зазначено що, громадяни зобов`язані, зокрема, проходити медичний огляд для визначення придатності до військової служби згідно з рішенням військово-лікарської комісії чи відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. Перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання обов`язку передбаченого пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 о 16 годині 16 хвилин ствердно виразив відмову, від проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до військової служби під час мобілізації. Отже, громадянин ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а саме: порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, в особливий період.

25.07.2024 року, начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 полковником ОСОБА_5 винесено постанову №19674 по справ про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та визнано винним ОСОБА_1 та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн.

До позовної заяви долучено повістку УЖ 033843 ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_1 , згідно якої належить з`явитися 01.08.2024 року о 10.00 год. за місцем реєстрації. Отримано 25.07.2024 року.

Згідно тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , взятий на військовий облік військозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 19.08.1999 року.

До позовної заяви також додано скрін з телефону на якому наявна інформація з реєстру Оберіг, додаток «Резерв +», щодо ОСОБА_1 , вказано дані уточнено вчасно.

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 17.05.2024 року №4691/4691 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , тимчасово непридатний до військової служби за станом здоров`я на 2 місяці до 17.07.2024 року.

Відповідачем додано направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення придатності для проходження військової служби по мобілізації №1121 від 25.07.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно довідки військово-лікарської комісії від 06.08.2024 року №5977/5977 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , придатний до військової служби у в/ч забезпечення , ІНФОРМАЦІЯ_6 , підрозділах логістики та зв`язку.

Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги ст.252 КУпАП та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин, суд дійшов переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена Законом, належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Частинами першою та другою статті 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Тобто притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена відповідно до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також іншими документами.

За приписами ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення, крім іншого, зазначаються: відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються її права і обов`язки, передбачені ст. 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Відповідно до статті 210-1 КУпАП Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зазначена норма є бланкетною, при її застосуванні необхідно використовувати законодавчі акти, які визначають правила військового обліку та запровадження в Україні особливого періоду.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Нормами абз. 3 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вбачається, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані проходити медичний огляд згідно з рішеннями комісії з питань взяття на військовий облік, комісії з питань направлення для проходження базової військової служби або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України, розвідувальному органі Міністерства оборони України чи розвідувальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України, розвідувального органу Міністерства оборони України чи центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, відповідно.

Відповідно до п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого Постановою КМУ №154 від 23 лютого 2022 року, видно, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

При цьому, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з введенням на території України воєнного стану та подальшої мобілізації громадян України, серед іншого встановлено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.

Пунктом 74 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» №560 від 16 травня 2024 року, вбачається, що резервістам та військовозобов`язаним, які підлягають призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, за рішенням керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки видається направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду за формою згідно з додатком 11. При цьому особам віком до 45 років видається направлення щодо визначення їх придатності до проходження військової служби у десантно-штурмових військах, силах спеціальних операцій, морській піхоті.

Направлення реєструється в журналі реєстрації направлень на військово-лікарську комісію за формою згідно з додатком 12 та видається резервісту та військовозобов`язаному під особистий підпис.

Під час вручення направлення резервістам та військовозобов`язаним під особистий підпис доводяться вимоги законодавства щодо відповідальності громадян за ухилення від військової служби під час мобілізації, у тому числі за ухилення від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, та строк завершення медичного огляду.

Як слідує з матеріалів справи, перебуваючи в ІНФОРМАЦІЯ_4 громадянин ОСОБА_1 , за рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 про виконання обов`язку передбаченого пункту 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» був направлений на проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. Після рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 про направлення на проходження медичного огляду, громадянин ОСОБА_1 о 16 годині 16 хвилин ствердно виразив відмову, від проходження військово-лікарської комісії, для визначення придатності до військової служби під час мобілізації.

Відтак, позивач, будучи військовозобов`язаним, відмовився від отримання направлення на медичний огляд військово-лікарською комісією з метою визначення ступеня придатності до військової служби під час мобілізації №1121 від 25.07.2024 року.

Також, в протоколі № 3066 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 25.07.2024 року містяться пояснення позивача, який вказав що має копію довідки ВЛК 13487/21 від 17.05.2024 року видану ІНФОРМАЦІЯ_7 , проходити ВЛК буде за місцем реєстрації, оскільки там знаходяться виписки та дослідження лікарів.

Крім цього, не бере до уваги довідку військово-лікарської комісії від 06.08.2024 року №5977/5977, згідно якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , оскільки відповідно до вказаної довідки позивача визнано тимчасово непридатним до військової служби за станом здоров`я на 2 місяці до 17.07.2024 року.

Натомість, позивач перебував в ІНФОРМАЦІЯ_4 25.07.2024 року.

Вказані письмові докази, свідчать про послідовну та чітку відмову позивача від проходження медичного огляду ВЛК за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Колегія суддів звертає увагу, що абз. 12 пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154 встановлено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань: здійснюють заходи оповіщення та призову громадян (крім військовозобов`язаних та резервістів СБУ та розвідувальних органів): на військову службу за призовом осіб офіцерського складу; на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (зарахованих до військового оперативного резерву); на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (незалежно від місця їх перебування на військовому обліку).

Таким чином, пояснення позивача про те, що проходити ВЛК він буде за місцем реєстрації, оскільки там знаходяться виписки та дослідження лікарів не свідчать про відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, оскільки останній будучи військовозобов`язаним відмовився від проходження медичного огляду за направленням районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки в особливий період, тим самим позивач порушив вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Слід зауважити, що відомостей відносно того, що позивач не має статусу військовозобов`язаного, чи має підстави для відстрочки від призову під час мобілізації матеріали даної адміністративної справи не містять.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріалами справи підтверджується факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а наведені позивачем у своєму адміністративному позові обставини про відсутність вчинення адміністративного правопорушення не знайшли свого підтвердження матеріалами справи, через що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, відтак задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Визначений цією правовою нормою обов`язок відповідача - суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким в задоволенні адміністративного відмовити.

Керуючись ст.ст. 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 вересня 2024 року у справі №308/12612/24 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич

Повний текст постанови складено 21.11.2024 року.