Справа № 600/1560/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Чернівці Справа № 600/1560/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області №72 від 09.02.2024 щодо відмови у призначенні пенсії йому відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи зі зниженням пенсійного віку;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити і виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи як особі, яка постійно проживала на території зони посиленого радіоекологічного контролю 4 категорії, з 30.03.2022, тобто з дня, що настав за днем досягнення віку, з яким Закон пов`язує право на зниження пенсійного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відмова відповідача у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку є протиправною, адже він, як особа, яка постійно проживала на території зони посиленого радіаційного контролю 4 категорії, має право на таку пенсію відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі- відповідач) у відзиві на позовну заяву зазначило, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки у нього відсутня умова для призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, а саме: не підтверджено факт постійного проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 не менше 4 років та відсутній необхідний страховий стаж.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач є особою, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (Категорія 4), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 28.06.1993.

10.02.2023 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. На момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 55 років.

Вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

За наслідками розгляду заяви про призначення пенсії, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 17.02.2023 № 2 відмовлено позивачу у призначенні пенсії. Зазначено, що до страхового стажу не зараховано: період роботи з 02.07.1990 по 28.02.1991, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою непридатною для сприйняття; період роботи з 20.03.1993 по 01.06.1994, оскільки запис про звільнення засвідчено печаткою непридатною для сприйняття; період роботи з 06.10.2005 по 07.11.2005 оскільки відсутня дата наказу в записі № 27 на призначення виплати допомоги.

Не погоджуючись із рішенням про відмову у призначенні пенсії, позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі № 600/1910/23-а, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 30.01.2024, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 72 від 17.02.2023 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 до його трудового стажу періоди роботи: з 02.07.1990 по 28.02.1991, з 20.03.1993 по 01.06.1994 та період отримання допомоги по безробіттю з 06.10.2005 по 07.11.2005.

У відзиві відповідач стверджував, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі № 600/1910/23-а, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зарахувало позивачу до його страхового стажу періоди роботи: з 02.07.1990 по 28.02.1991, з 20.03.1993 по 01.06.1994 та період отримання допомоги по безробіттю з 06.10.2005 по 07.11.2005.

Судом також встановлено, що за наслідками повторного розгляду заяви позивача від 10.02.2023 про призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку, з урахуванням рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі № 600/1910/23-а, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області від 09.02.2024 № 72 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Зазначено, що на виконання рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 29.09.2023 у справі № 600/1910/23-а періоди роботи з 02.07.1990 по 28.02.1991, з 20.03.1993 по 01.06.1994 та період отримання допомоги по безробіттю з 06.10.2005 по 07.11.2005 враховано при обчисленні страхового стажу заявника.

Поряд з цим, в рішення вказано, що за наявними в електронній пенсійній справі документами до розрахунку страхового стажу не враховано період роботи позивача з 10.01.1989 по 28.05.1990, оскільки записи внесено з недотриманням вимог Інструкції, а саме: не зазначено назву підприємства при прийнятті на роботу. Також, відповідно до довідки №01-12/167 від 22.03.2022 наявна інформація про відпрацьовані трудодні в період з лютого по травень 1989 року (даний період перетинається з зазначеним вище), які й враховані при обчисленні страхового стажу.

Період роботи у птахорадгоспі "Горького" з 15.12.1991 по 28.02.1993 згідно записів трудової книжки неможливо зарахувати до стажу, оскільки при прийнятті на роботу не зазначено назву організації та наявне виправлення в даті звільнення не завірене належним чином. Даний період зарахований відповідно до довідки про заробітну плату від 05.05.2022 №Ч-180-2022 та акту зустрічної перевірки від 03.03.2023 №0400-011004-1/4022.

Довідки № 295 від 01.11.2022 та № 21 від 26.01.2023 про періоди проживання не взято до уваги, оскільки відповідно до записів трудової книжки та додатково наданих довідок про підтвердження трудового стажу заявник в період з 1988 по 1994 працював на територіях Кіровоградської, Дніпропетровської, Херсонської областей та в російській федерації, що унеможливлює його постійне проживання на території с. Южинець Чернівецької області. Інформація викладена в довідках потребує перевірки та уточнення.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії згідно ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки не підтверджено факт його постійного проживання у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993 не менше 4 років та відсутній необхідний страховий стаж.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 1 Конституції України визначено, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.

У статті 3 Конституції України зазначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно ст. 22 Конституції України, Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Частиною 1 ст. 9 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.03.2003 №1058-ІV (далі - Закон №1058-ІV, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Умови призначення пенсії за віком встановлено ст. 26 Закону №1058-ІV.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-ІV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно із ст. 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону №796-XII визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 01 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, мають право на зниження пенсійного віку на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

З наведених положень Закону вбачається, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійно проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (ч. 2 та 3 ст. 55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року.

Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.

Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

Положення Закону №796-ХІІ за дотримання умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше ніж на 5 років.

Таким чином, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту ст. 55 вказаного Закону, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» село Южинець Кіцманського району Чернівецької області було віднесено до зони посиленого радіологічного контролю.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженим постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок № 22-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку № 22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи).

Статтею 14 Закону № 796-XII визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій. До них, зокрема, належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.

Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи є посвідчення Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та Потерпілий від Чорнобильської катастрофи (ч. 3 ст. 65 Закону №796-XII).

Відповідно до ст. 15 Закону № 796-XII довідка про період проживання, роботи на цих територіях, є підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 19.09.2019 у справі № 556/1172/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 Верховний Суд сформував висновок, згідно якого виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням, або у зв`язку із роботою в такій місцевості. Зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.

Верховним Судом у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 сформовано висновок про те, що підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 та від 02.10.2024 у справі № 500/551/23.

Розглядом справи по суті встановлено, що згідно довідок Ставчанської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області від 01.11.2022 № 295, від 02.11.2022 № 596 та від 26.01.2023 № 21, позивач зареєстрований та постійно проживав в с. Южинець з 10.02.1984 по 01.10.1985, а також з 19.05.1987 по 15.12.1990.

Дослідженням трудової книжки та довідок про підтвердження трудового стажу встановлено, що в період з 1988 року по 1994 рік позивач працював на територіях Кіровоградської, Дніпропетровської, Херсонської областей та в російській федерації.

Вищенаведене, на переконання суду, унеможливлює постійне проживання позивача на території с. Южинець, Кіцманського (Чернівеьцого) району, Чернівецької області.

З огляду на зазначене, суд вважає правильним висновок відповідача про відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ, оскільки станом на 01.01.1993 він постійно не проживав та не працював у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років.

Таким чином, оскаржуване рішення про відмову у позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням вимог ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірним та не підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи по суті, позивачем не доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводи позивача про протиправність оскаржуваного рішення, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони не спростовують відсутність у нього права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 77, 90, 134, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - відмови повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (площа Центральна, 3, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький