Справа № 520/25875/24
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 р. Справа № 520/25875/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., м. Харків, повний текст складено 19.09.24 по справі № 520/25875/24

за позовом ОСОБА_1

до Харківської обласної прокуратури

про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківської обласної прокуратури (далі по тексту відповідач, державний орган), в якому просив суд:

- визнати незаконною відмову прокурора Харківської обласної прокуратури м. Харкова Романа Ярового від 02.09.2024 року у задоволенні клопотання адвоката Полторапавлова М.Г. в інтересах ОСОБА_1 від 19.08.2024 року про відшкодування витрат, пов`язаних з викликом ОСОБА_1 як свідка для проведення допиту;

- зобов`язати прокурора Харківської обласної прокуратури Романа Ярового вчинити дії щодо відшкодування понесених витрат свідку ОСОБА_1 , пов`язаних з його викликом в якості свідка.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 у справі № 520/25875/24 відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської обласної прокуратури про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснено позивачеві, що даний спір віднесено до юрисдикції місцевого загального суду, який слід розглядати в порядку кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції при прийнятті рішення обставин у справі, порушення норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 по справі № 520/25875/24 про відмову у відкритті провадження по справі, справу № 520/25875/24 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована твердженнями про позбавлення ОСОБА_1 права на оскарження незаконного рішення, оскільки Київським районним судом м. Харкова ухвалою від 05.09.2024 у справі № 953/9728/23 залишено без задоволення скаргу позивача та водночас роз`яснено про правомірність надання прокурором ОСОБА_2 відповіді на клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з викликом свідка у формі листа, передбаченому Законом України «Про звернення громадян», яке може бути оскаржене до адміністративного суду за правилами КАС України. Водночас, Харківським окружним адміністративним судом ухвалою від 19.09.2024 у справі № 520/25875/24 відмовлено у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 , що в свою чергу, взагалі унеможливило позивача захистити свої інтереси.

Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, у провадженні слідчого управління ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №00000867 від 28.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України.

Нагляд за додержанням законів при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні № 00000867 від 28.07.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 3 ст. 332 КК України. у формі процесуального керівництва здійснюється прокурорами Харківської обласної прокуратури.

Адвокатом Полторапавловим М.Г., в інтересах ОСОБА_1 , 19.08.2024 року до Харківської обласної прокуратури було подано клопотання про відшкодування витрат, пов`язаних з його викликом як свідка для проведення допиту, який відбувся 19.08.2024 року в рамках кримінального провадження №00000867 від 28.07.2023 року.

Однак, 02.09.2024 року від Харківської обласної прокуратури надійшла відповідь у формі листа в порядку законодавства про звернення громадян за результатом розгляду клопотання ОСОБА_3 від 19.08.2024 року про відшкодування витрат, пов`язаних з викликом ОСОБА_1 як свідка для проведення допиту, з якої вбачається відмова у задоволенні клопотання.

Позивач, не погодившись з вказаною відмовою, як такою, що порушує його право на отримання відшкодування витрат, пов`язаних з викликом як свідка, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом, оскільки вважає, що позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, звернувся.

Відмовляючи у відкритті провадження на підставі пункту 1 частини 1 статті 170 КАС України, суд першої інстанції, з посиланням на пункт 1 частини 1 статті 303 КПК України, виходив з того, що даний спір не повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства, оскільки підлягає розгляду в порядку кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративну справу визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

У свою чергу, публічно-правовий спір це спір, у якому: спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на помилковості поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, зазначаючи, що визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин (постанови від 30.01.2020 у справі № 817/623/18, від 03.02.2021 у справі №804/4362/18, від 17.02.2021 у справі № 821/669/17, від 21.09.2021 у справі № 905/2030/19).

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини виникли внаслідок відмови прокурора Харківської обласної прокуратури м. Харкова у задоволенні клопотання адвоката позивача у відшкодуванні витрат, пов`язаних з викликом ОСОБА_1 як свідка для проведення допиту у межах досудового розслідування кримінального провадження.

Колегія суддів зазначає, що згідно із частиною першою статті 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до визначення, закріпленого в пункті десятому частини першої статті 3 КПК України, кримінальним провадженням є досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За своєю правовою природою кримінальне провадження становить єдиний комплекс вчинюваних в установленому КПК порядку дій, у межах якого органи досудового розслідування і суд здійснюють функцію притягнення особи до кримінальної відповідальності. Зокрема, таке провадження включає встановлені законом процедури одержання доказів, гарантії законності цих процедур, а також право особи в установлений КПК спосіб оспорювати правомірність відповідних процесуальних дій та/або рішень у контексті реалізації свого права на захист.

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 3 КПК України учасником кримінального провадження є, зокрема, свідок.

Кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом (частина перша статті 24 КПК України).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 66 КПК України свідок має право на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для давання показань.

Частиною першою статті 122 КПК України установлено, що витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Потерпілим, цивільним позивачам, свідкам оплачуються проїзд, наймання житла та добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати (частина третя статті 122 КПК України).

Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою (частина 1 статті 126 КПК України).

Аналіз вказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що чинним КПК України одним із завдань кримінального провадження визначено охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, зокрема, і свідка, якому згідно з частиною першою статті 24 КПК України гарантовано право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого у порядку, передбаченому цим Кодексом, зокрема і щодо права на відшкодування витрат, пов`язаних з викликом для давання показань.

Таким чином, процесуальні питання, пов`язані з кримінальним провадженням, у тому числі щодо відшкодування витрат, понесених свідком для давання показань, урегульовано нормами чинного КПК України, а тому юрисдикція адміністративних судів на таку категорію правових спорів не поширюється, що у свою чергу, виключає можливість розгляду даної справи у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2024 у справі № 640/38621/21.

З урахуванням вищевикладеного та предмету даного спору відмова прокурора Харківської обласної прокуратури Романа Ярового у задоволенні клопотання адвоката Полторапавлова М.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних із викликом ОСОБА_1 як свідка для проведення допиту, колегія суддів дійшла висновку, що розподіл процесуальних витрат, зокрема, витрат свідка у кримінальному провадженні віднесено до виключної компетенції суду, який розглядає справу в порядку кримінального судочинства, а тому даний спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства в силу імперативної норми п. 2 ч. 2 ст. 19 КАС України.

Посилання позивача на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 у справі № 953/9728/23 колегія суддів вважає безпідставним, оскільки як вбачається з її змісту, в межах вказаної справи доводи позивача були зведені до порушення прокурором форми надання процесуального рішення за результатами розгляду отриманого звернення у вигляді листа відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

В той же час, в межах даної справи позивачем фактично оскаржуються дії прокурора, які полягають у відмові в задоволенні клопотання позивача про відшкодування витрат, пов`язаних з викликом свідка, що не є тотожним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право свідка, як учасника кримінального провадження, на відшкодування витрат, понесених у зв`язку із викликом для давання показань, урегульовано кримінальним процесуальним законом, у зв`язку з чим правомірно відмовив у відкритті провадження.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення "Серявін та інші проти України") та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України", суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ч.4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 19.09.2024 по справі № 520/25875/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій