Справа № 295/9576/24
Суддя: Єригіна І. М.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №295/9576/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі головуючого судді Єригіної І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом представника позивача адвоката Поліщук Ірини Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить скасувати постанову №510 від 12.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн та закрити справу у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позову вказав, що ОСОБА_1 не було проігноровано повістку, оскільки ще 02.05.2024 року отримав картку медичного огляду військово-зобов`язаного і проходив ВЛК до 11 червня 2024 рок , а отримавши свідоцтво про хворобу № 1016 від 11.06.2024 року, мав самостійно 12.06.2024 року з`явитись до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ).

Також зазначив, що відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1016 ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби, служби за спеціальністю тощо на підставі статті 61-а графи ІІ Розкладу хвороб непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. Обов`язок щодо прибуття за викликом позивач мав виконати з`явившись за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.06.2024 року, тобто на наступний день після отримання Свідоцтва про хворобу № 1016, але не встиг, оскільки за ним прибули працівники Національної поліції. Позивач також є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства. Інвалідність встановлена довічно. З такими діями відповідача погодитись не можна і позивач вважає, що оскаржувана постанова прийнята відповідачем не в спосіб, який передбачений нормами КУпАП та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, що є підставою для визнання її протиправною та скасування із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КУпАП - за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.210-1 КУпАП.

Крім того вказав, що відповідачем не вірно кваліфіковано порушення, яке інкримінується позивачу, а саме позивачу інкриміновано порушення ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», що не охоплюється складом правопорушення, передбаченим ст. 210-1 КУпАП, а охоплюється 210 КУпАП.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 05.08.2024 року у справі відкрито спрощене провадження без виклику сторін.

11.09.2024 року представник відповідача скерував до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить у задоволені позовних вимог відмовити.

У відзиві зазначив, що уповноваженими особами ІНФОРМАЦІЯ_1 на виконання законодавства з питань військового обов`язку, мобілізаційної підготовки та мобілізації 02.05.2024 року позивачу було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 10.05.2024 року. Про отримання даної повістки позивач особисто підписався в розписці (відрізний корінець врученої повістки). Тому доводи позивача про те, що ним не проігноровано повістку не відповідає дійсності.

Більш того, у позовній заяві позивач фактично визнає, що 10.05.2024 року не прибув, а вважав що йому необхідно прибути 12.06.2024 року. Доводи позивача про те, що він мав з`явитися лише 12.06.2024 року не відповідають дійсності.

Позивач був зобов`язаний прибути за викликом для постановки на військовий облік та визначення призначення на особливий період. Проте у визначений час він не з`явився. Про наявність поважних причин неявки не повідомляв. Таким чином своїми діями (бездіяльністю) порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку і мобілізацію, а саме вимоги ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», і тим самим під час особливого періоду вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.2101 КУпАП.

Тому було направлено звернення до органів Національної поліції про розшук і доставлення до ІНФОРМАЦІЯ_4 (від 20.05.2024 №6502) в порядку, передбаченому пунктом 56 постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487.

12.06.2024 року за фактом вчиненого правопорушення в присутності позивача було винесено постанову про адміністративне правопорушення передбачене ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач не оспорював факт вчинення адміністративного правопорушення. Жодних документів, які б підтверджували поважність неприбуття по повістці позивачем не надано, як і не надано доказів того, що він з`являвся в цей період, а також повідомляв до ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що він не зможе з`явитися 10.05.2024.

Обов`язок з`явитися по отриманій повістці не зник 10.05.2024 у зв`язку із неявкою, а продовжив діяти до моменту явки до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Під час розгляду справи позивачем жодних клопотань та заяв не заявлялось, в тому числі щодо перенесення розгляду справи.

Щодо доводів позивача про те, що він непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, вказаний висновок був встановлений ВЛК 11.06.2024 року, тоді як по повістці він мав з`явитися 10.05.2024 року, тобто ще до визнання позивача непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Що стосується інвалідності позивача, то інвалідність не звільняє від виконання обов`язків, встановлених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», в тому числі обов`язку з`явитися по повістці.

Щодо доводів позивача про невірну кваліфікацію адміністративного правопорушення за ст. 210-1 КУпАП, вони є помилковими.

Статтею 210-1 КУпАП встановлено відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тоді як ст. 210 КУпАП встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

Враховуючи, що позивачем порушено вимоги частини першої статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (чинній на момент вчинення правопорушення) громадяни, серед іншого, зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, позивач порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а тому відповідачем вірно кваліфіковано дії позивача за ст. 210-1 КУпАП.

Що стосується доводів позивача про обов`язок відповідача перевірити відомості Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів і не застосовувати штрафні санкції, то вони також є помилковими, оскільки вказана норма стосується саме уточненню облікових даних, а не неявці по повістці.

Положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.

Суд дослідивши матеріали справи та оцінивши надані у справі докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно дост. 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який продовженоУказом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 мще на 30 діб, Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 продовжено ще на 30 діб, Указом Президента України від 17.05.2022 № 341/2022продовжено ще на 90 діб,Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 продовжено ще на 90 діб.

ЗгідноУказу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 постановлено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до положеньст. 1 ЗУ «Про оборону України»особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно з 24.02.2022 в Україні діє особливий період.

Судом встановлено, що 02.05.2024 року ОСОБА_1 було вручено повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_3 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де датою прибуття встановлено 10.05.2024 року, що підтверджується розпикою з особистим підписом ОСОБА_1

20.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_5 направлено до ГУНП в Житомирській області звернення, щодо доставлення громадян, які вчинили адміністративні правопорушення за ст.. 210, 210-1 КУпАП, до обласного, районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки для складення протоколів про адміністративне правопорушення, в якому зазначено ОСОБА_1

12.06.2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_2 винесено Постанову № 510, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 17000,00 грн. яка складена у присутності позивача та містить особистий підпис про отримання копії постанови.

Відповідно до положень ст.210-1 КУпАП Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно вимог ст. ст.1,3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закони України «Про оборону України», «;Про Збройні Сили України», «;Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію».

Згідно положень ч. 3ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1ст.77 КАС Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.77 КАС Українипередбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зістаттею 90 КАС Українисуд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зіст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

З огляду на вищевказане та зважаючи на встановлені обставини справи, суд вважає, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно винесено постанову про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 , оскільки посадовою особою, яка винесла постанову, враховано характер вчиненого правопорушення, особу позивача, і накладено штраф у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією статті.

За таких обставин, суд вважає, що оспорювана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи письмовими доказами.

Дослідивши в сукупності всі надані у справі докази, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, належним чином оцінив обставини справи, розглянув справу про адміністративне правопорушення у порядку, що визначений КУпАП, прийняв рішення, яке відповідає вимогам Закону, а тому суд вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, підстав для задоволення позовних вимог і його скасування не вбачає.

Враховуючи викладене та керуючись ст.2,5,7,126,245,251,252,254,256,268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 2, 4, 5, 6,7, 72, 211, 217, 241, 245, 246, 262, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Постанову суб`єкта владних повноважень залишити без змін, а позов представника позивача адвоката Поліщук Ірини Олександрівни, що діє в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_8 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1

Суддя І.М. Єригіна