Справа № 560/7727/24
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/7727/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

19 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Граб Л.С. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області, в якому просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Хмельницькій області №1-2209-UA0052031 від 31.12.2022 року; №-2209-UА0052031 від 14.11.2023 року; №543858-24/22-12-від 28.11.2023 року.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року в задоволенні вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права. В обґрунтування скарги позивач зазначила, що відповідач, нараховуючи грошові зобов`язання за земельну ділянку, яка не належить позивачу, а також за земельні ділянки, за які уже було сплачено податки, діяв протиправно, а тому спірні податкові-повідомлення рішення необхідно скасувати.

Відповідач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку.

В свою чергу, позивач також направив на адресу суду заперечення на відзив податкового органу.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 надана ОСОБА_1 на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХМ001196, виданого 25.03.2001.

На підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою, ОСОБА_1 , як користувачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 46 га, кадастровим номером :02:001:0155 (нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 661784,55 грн), розташованої на території Новоушицької селищної ради, ГУ ДПС у Хмельницькій області проведено нарахування земельного податку з фізичних осіб та сформовані податкові повідомлення-рішення від 31.12.2-2409-2209- НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов`язання на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн, від 14.11.2023 №-2209- НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов`язання на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн.

У 2021 році засновано фермерське господарство «ТРУДІВНИК», яке фактично використовує зазначену земельну ділянку у своїй діяльності, про що повідомлено контролюючі органи, шляхом подання повідомлення за формою 20-ОПП.

Також за даними Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру ОСОБА_1 належать земельні ділянки, що були їй надані як паї:

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0063) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45479,49 грн;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0064) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45482,15 грн.

У 2022 році позивачем був сплачений земельний податок в розмірі 1508,26 грн за вищевказані земельні ділянки площею 1,71 га.

Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік, яке визначено у розмірі 28109,85 грн та з урахуванням земельного податку у розмірі 1508,26 грн, винесено податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн.

Спірні податкові повідомлення-рішення були отримані позивачем 06.03.2024.

Позивач, не погоджуючись з указаними податковими повідомленнями-рішеннями, подала скаргу до ДПС України.

Рішенням про результати розгляду скарги ДПС від 24.04.2024 року № 11917/6/99-00-06-01-03-06 залишено без змін податкові повідомлення рішення винесені ГУ ДПС у Хмельницькій області від 28.11.2023 №543858-24/22-12 від 31.12.2-2409-2209-UA0052031 та від 14.11.2023 №-2209-UA0052031.

Вважаючи порушеними свої права, позивач звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач довів правомірність оскаржуваних рішень, натомість, позивач не довела обґрунтованість заявлених позовних вимог, у зв`язку із чим, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права, колегія суддів виходить із наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту набуття права власності (користування) відповідною земельною ділянкою.

Відповідно до статей 125 та 126 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року №2768-111, із змінами та доповненнями, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Права власності/користування земельними ділянками повинні бути оформлені та зареєстровані відповідно до законодавства.

Оскільки платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування, то фізична особа (засновник фермерського господарства), що отримала правовстановлюючий документ на земельну ділянку, в якому визначено цільове призначення земельної ділянки - для ведення фермерського господарства, сплачує земельний податок за вказану земельну ділянку.

Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування.

Об`єктами оподаткування - відповідно до статті 270 Податкового кодексу України є земельні ділянки, земельні частки (паї), які перебувають у власності, та земельні ділянки, державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування.

Базою оподаткування платою за землю відповідно до статті 271 Податкового кодексу України є:

- нормативна грошова оцінка земельної ділянки з урахування коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом ХІІ Податкового кодексу України.

- площа земельної ділянки, нормативну грошову оцінку якої не проведено.

До переліку видів земельних ділянок, щодо яких фізичні особи мають право на пільги зі слати земельного податку, не включено земельні ділянки, що утворилися за рахунок переданих за рішенням відповідної ради земельних часток (паїв).

Тобто, фізичні особи, визначені у пункті 281.1 статті 281 Податкового кодексу України, за земельні паї сплачують земельний податок на загальних підставах.

Згідно з пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток ( паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи.

Відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України, платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем знаходження земельних ділянок для проведення звірки даних щодо:

розміру площ та кількості земельних ділянок, що перебувають у власності та/або користуванні платника податку;

на право користування пільгою зі сплати податку з урахуванням положень пунктів 281.4 та 281.5 цієї статті;

розміру ставки земельного податку;

нарахованої суми плати за землю.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є:

а) дані державного земельного кадастру;

б) дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

в) дані державних актів, якими посвідчено право власності або право постійного користування земельною ділянкою (державні акти на землю);

г) дані сертифікатів на право на земельні частки (паї);

г) рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв);

д) дані інших правовстановлюючих документів, якими посвідчується право власності або право користування земельною ділянкою, право на земельні частки (паї);

е) дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцезнаходженням земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Податкового кодексу України, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити, кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.

Відповідно до пункту 287.1 статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку, тобто це безстрокове право особи володіння і користування земельною ділянкою державної (комунальної) власності, яка раніше була передана цій особі для цілей створення (ведення) селянського (фермерського) господарства.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 надана ОСОБА_1 на праві постійного користування для ведення селянського (фермерського) господарства згідно державного акту на право постійного користування землею ІІІ-ХМ001196, виданого 25.03.2001 Новоушицькою районною радою народних депутатів.

Щодо правомірності нарахування ОСОБА_1 грошового зобов`язання з земельного податку на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн та на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн, колегія суддів виходить з наступного.

Як зазначає позивач, що земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 використовується у господарській діяльності фермерського господарства «Трудівник».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-ІV, фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

Згідно з частиною 4 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство підлягає державній реєстрації як юридична особа або фізична особа -підприємець.

Фермерське господарство діє на основі установчого документа (для юридичної особи - статуту, для господарства без статусу юридичної особи - договору (декларації) про створення фермерського господарства).

В установчому документі зазначаються найменування господарства, його місцезнаходження, адреса, предмет і мета діяльності, порядок формування майна (складеного капіталу), органи управління, порядок прийняття ними рішень, порядок вступу до господарства та виходу з нього та інші положення, що не суперечать законодавству України.

У статті 7 цього Закону встановлено, що надання земельних ділянок державної та комунальної власності у власність або користування для ведення фермерського господарства здійснюється в порядку, передбаченому Земельним кодексом України.

Відповідно до статті 12 цього Закону землі фермерського господарства можуть складатися із: земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди.

Статтею 19 Закону України «Про фермерське господарство» визначено порядок формування майна фермерського господарства та встановлено, що до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу.

Речові права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, виникають з моменту такої реєстрації відповідно до частини 2 статті 3 Закону від 01.07.2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Державній реєстрації відповідно до частиною 1 статті 4 Закону №1952 підлягають: право власності; похідні речові права, зокрема, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки; право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки; інші речові права відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Таким чином, законодавством чітко регламентовано порядок набуття права користування на земельну ділянку та момент з якого виникає право користування даною земельною ділянкою.

Враховуючи наведене, як вірно вказав суд першої інстанції, у спірних правовідносинах підлягає з`ясуванню питання щодо передачі позивачем права користування земельною ділянкою площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 фермерському господарству «Трудівник» в установленому законом порядку.

Верховний Суд у постанові від 13 вересня 2019 року по справі №120/4362/18-а (адміністративне провадження №К/9901/16831/19) висловив таку позицію:

«За правилами статей 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з частиною другою статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону.

Частинами 1, 2 статті 21 цього Закону встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Таким чином, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності сплачується орендарем з дня виникнення права користування земельною ділянкою.

Суд встановив, що земельна ділянка площею 46 га кадастровим номером :02:001:0155 перебувала у фактичному користуванні ФГ «Трудівник», проте позивач не оформила належним чином передачу вказаної земельної ділянки фермерському господарству як землекористувачу, оскільки відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право користування землею, так само як і суміжні права та обов`язки землекористувача, виникають з моменту реєстрації права оренди або права власності на землю.

Отже, враховуючи, що постійним користувачем земельної ділянки площею 46 га з кадастровим номером :02:001:0155 є позивач, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме на неї покладено обов`язок сплати земельного податку.

З урахуванням викладеного, судовим розглядом доведено правомірність винесених Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області податкових повідомлень-рішень від 31.12.2-2409-2209- НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов`язання на 2022 рік у розмірі 52 942,78 грн та від 14.11.2023 №-2209- НОМЕР_1 про визначення суми податкового зобов`язання на 2023 рік у розмірі 52 942,78 грн.

Щодо нарахування позивачу мінімального податкового зобов`язання згідно з оскаржуваним ППР за 2022 рік на суму 26601,59 грн, суд вірно вказав, що згідно з підпунктом 170.14.1 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України для платників податку - власників, орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) земельних ділянок, віднесених до сільськогосподарських угідь, не переданих такими особами в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, загальне мінімальне податкове зобов`язання визначається контролюючим органом.

При обчисленні мінімального податкового зобов`язання нормативна грошова оцінка земельних ділянок застосовується контролюючими органами з урахуванням вимог, встановлених пунктом 271.2 статті 271 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 170.14.2 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України, у разі передачі таких земельних ділянок в оренду (суборенду), емфітевзис або інше користування на підставі договорів, укладених та зареєстрованих відповідно до законодавства, їх розмір враховується при визначенні загального мінімального податкового зобов`язання орендарів, користувачів на інших умовах (в тому числі на умовах емфітевзису) таких земельних ділянок у порядку, встановленому ПК України.

Відповідно до підпункту 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України визначення загального мінімального податкового зобов`язання фізичним особам здійснюється контролюючими органами за податковою адресою таких осіб.

Мінімальне податкове зобов`язання обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного земельного кадастру та/або на підставі оригіналів чи належним чином засвідчених копій відповідних документів платника податків, зокрема документів, що підтверджують право власності/користування.

Податкове повідомлення-рішення разом з детальним розрахунком суми податку про сплату річного податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, на суму позитивного значення різниці між сумою загального мінімального податкового зобов`язання та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь, надсилається (вручається) платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 Податкового кодексу України, до 1 липня року, наступного за звітним.

Відповідно до підпункту 170.14.6 пункту 170.14 статті 170 Податкового кодексу України у разі згоди платника податку з визначеним контролюючим органом загальним мінімальним податковим зобов`язанням та/або розрахованою сумою річного податкового зобов`язання з ПДФО такий платник податку зобов`язаний сплатити зазначену у відповідному податковому повідомленні-рішенні суму податку протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Судом встановлено, що згідно даних інформаційно-комунікаційної системи ДПС України та даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру за ОСОБА_1 обліковуються такі земельні ділянки:

- площею 46.0 га (кадастровий номер :02:001:0155) для ведення фермерського господарства, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 661784,55 гривень;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0063) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45479,49 грн;

- площею 1,71 га (кадастровий номер :02:001:0064) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Бучайської сільської ради (Новоушицької ТГ), нормативно - грошова оцінка земельної ділянки становить 45482,15 грн.

Інформація щодо інших користувачів указаних земельних ділянок в Державному реєстрі речових прав відсутня.

У 2022 році позивачем був сплачений земельний податок в розмірі 1508,26 грн за земельні ділянки площею 1,71 га.

Головне управління ДПС у Хмельницькій області проведено обчислення мінімального податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік, яке визначено у розмірі 28109,85 грн, з урахуванням сплаченого земельного податку у розмірі 1508,26 грн, та винесено податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023 № 543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн.

Підпунктом 170.14.3 пункту 170.14 статті 170 ПК України встановлено, що платниками податку до бюджету сплачується лише позитивне значення різниці між сумою загального МПЗ та сумою сплачених протягом податкового (звітного) року податків, зборів, платежів, пов`язаних з виробництвом та реалізацією власної сільськогосподарської продукції та/або з власністю та/або користуванням (орендою, суборендою, емфітевзисом, постійним користуванням) земельними ділянками, віднесеними до сільськогосподарських угідь.

Таким чином, сплата позивачем земельного податку не виключає обов`язку сплати суми нарахованого загального мінімального податкового зобов`язання за 2022 рік.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 28.11.2023 №543858-24/22-12 на суму 26601,59 грн., прийняте Головним управлінням ДПС у Хмельницькій області правомірно.

Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 липня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Граб Л.С. Матохнюк Д.Б.