Справа № 420/8607/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 420/8607/24
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.

Дата і місце ухвалення 21.05.2024р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо ненадання відповіді на рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу;

- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з лав Збройних Сил України на підставі поданого рапорту відповідно до підстав, зазначених в абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин у справі, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт посилався на те, що він проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та звертався до командування з рапортом про звільнення з військової частини оскільки його дружина - ОСОБА_2 має II групу інвалідності.

Апелянт вказував на те, що 15.01.2024 року він засобами поштового зв`язку подав на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення зі служби на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», однак відповіді на рапорт не отримав, що стало підставою для звернення до Одеського окружного адміністративного суду. Апелянт посилався на те, що підпунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства в Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 07.04.2017р. №124 встановлений загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання, а перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Також в апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що у відзиві Відповідач вказував на те, шо у додатках до відправлення яким надсилався рапорт була відсутня нотаріально завірена копія довідки МСЕК серії 12 ААБ № 127655, а надано ксерокопію документу зі вказаними реквізитами, яка не завірена належним чином установою, що його видала. В той же час в рішенні суду вказується, що до рапорту надані нотаріально завірені наступні документи: копія свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 07.06.2023 року; копія довідки МСЕК серії 12 ААБ № 127655; копія паспорту ОСОБА_2 ; копія військового квитка ОСОБА_1 .

З огляду на зазначене апелянт вважає, що Одеським окружним адміністративним судом було необґрунтовано відмовлено у задоволені його позовних вимог.

Зважаючи на все вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.05.2024 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді стрілець 2 відділення 3 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної).

07.06.2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Київським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до наданої до суду копії виписки з акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 127655, ОСОБА_2 має ІІ групу інвалідності, загальне захворювання; інвалідність встановлена безтерміново.

У поданому позові ОСОБА_1 вказував на те, що 15.01.2024 року він засобами поштового зв`язку направив на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення зі служби на підставі абз. 4 пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», до якого додав пакет документів, однак відповіді на рапорт він не отримав.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на його рапорт та вважаючи наявними передбачені чинним законодавством підстави для його звільнення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти позовних вимог, військова частина НОМЕР_1 у відзиві на позовну заяву зазначила, що 26.01.2024 року ними було отримано лист від адвоката Семенчі Андрія Івановича (конверт 063), в якому знаходились документи, що адресовані відповідачу від ОСОБА_1 . Зважаючи на те, що лист надіслано адвокатом без підтвердження його повноважень на представлення інтересів ОСОБА_1 , військова частина 30.01.2024 року надала відповідь № 3/12/9/2-116 адвокату Семенчі Андрію Івановичу, в якій, посилаючись на положення ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», вказала на те, що до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Військова частина зазначила, що в конверті, відправником якого зазначено адвоката Семенча Андрія Івановича, відсутні визначені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документи, які підтверджують повноваження адвоката представляти інтереси ОСОБА_1 у військовій частині НОМЕР_1 та не визначено коло питань або інформація, яку запитує адвокат.

У листі вказано, що зазначені документи не відповідають вимогам статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» через відсутність посвідчених адвокатом копій свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, у зв`язку з чим повідомлено заявника про необхідність оформити звернення відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» для отримання інформації та копій документів, необхідних для надання правничої допомоги клієнту».

Як зазначив відповідач, після направлення зазначеної відповіді від адвоката Семенчі А. І. відповідачу не надходило жодних документів. З огляду на зазначене відповідач вважає, що наразі відсутній предмет спору, оскільки відповідач не допускав бездіяльність щодо ненадання відповіді на рапорт позивача.

Щодо суті рапорту позивача про звільнення з військової служби, військова частина посилалась на те, що в конверті 063 знаходився рапорт, оформлений від імені позивача (хоча сам позивач не звертався з відповідним рапортом до відповідача) щодо звільнення з військової служби на підставі абзацу 4 підпункту 2 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» у зв`язку з тим, що його дружина є особою з інвалідністю 2 групи. Як зазначив відповідач, у додатках до рапорту зазначено: нотаріально завірена копія свідоцтва про одруження ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 від 07.06.2023 року; нотаріально завірена копія довідки МСЕК серії 12 ААБ № 127655; нотаріально завірена копія паспорта ОСОБА_2 та копія військового квитка ОСОБА_1 . Однак, як вказує відповідач, що у конверті 063 була відсутня нотаріально завірена копія довідки МСЕК серії 12 ААБ № 127655, а надано ксерокопію документу зі вказаними реквізитами, яка не завірена належним чином установою, що його видала.

Відповідач вказав на те, що дану ксерокопію не було завірено ні адвокатом Семенча А. І., ні самим позивачем, отже, навіть при розгляді даного рапорту по суті, він не підлягає задоволенню через ненадання документу, що підтверджує наявність інвалідності у дружини позивача ОСОБА_2 , що виключає можливість звільнення з військової служби на підставах, зазначених в рапорті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що як встановлено судом та не заперечується позивачем, адвокат Семенча Андрій Іванович дійсно діяв в інтересах позивача та направляв вказаний рапорт із документами на адресу військової частини. Проте, в порушення вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не надав відповідні документи, які підтверджують повноваження адвоката представляти інтереси свого клієнта.

З огляду на те, що адвокатом на надано документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем правомірно відмовлено у розгляді рапорту позивача.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення поданого ОСОБА_1 позову, з огляду на наступне:

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

За частиною першою статті 2 цього Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби

Проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом (частина друга статті 2 Закону України № 2232-XII).

За положеннями частини 3 статті 24 Закону України № 2232-XII, закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Статтею 26 Закону України № 2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Відповідно до абзацу 5 підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України № 2232-XII, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), зокрема: у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи.

Частиною 7 статті 26 Закону України № 2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі - Положення), яким, зокрема, передбачено порядок звільнення військовослужбовців.

Відповідно до п. 233 Положення, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

За нормами підпункту 2 пункту 225 Положення, звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених, зокрема, пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Згідно п. 12.1 Розділу XII Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 10.04.2009 року № 170, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19 травня 2009 року за № 438/16454, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення.

Таким чином, діючим законодавством передбачено право військовослужбовця на подання безпосередньому командиру рапорту про звільнення з військової служби у разі наявності на те підстав, передбачених статтею 26 Закону №2232-ХІІ, якому кореспондує обов`язок уповноваженої на те особи розглянути поданий рапорт та прийняти відповідне рішення по суті рапорту, повідомивши про нього військовослужбовця.

Згідно ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правничої допомоги клієнту.

До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.

Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.

Направлений на адресу військової частини НОМЕР_1 лист не є адвокатським запитом, здійсненим адвокатом в інтересах позивача ОСОБА_1 , та на нього не можуть розповсюджуватися норми статті ст. 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». В даному випадку відповідачу був направлений рапорт позивача про звільнення, підписаний ним власноруч, а не адвокатський запит. Документів за підписом представника позивача, як адвоката, який діє в його інтересах, поштове відправлення не містило.

За таких обставин вимагання від позивача чи його представника надання документів, підтверджуючих представництво інтересів позивача колегія суддів вважає безпідставним.

Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що доказів направлення на адресу адвоката Семенчі А.І. відповіді на звернення від 30.01.2024 року № 3/12/9/2-116 та отримання ним такої відповіді відповідачем до суду не надано, як і не надано доказів направлення відповіді на звернення від 30.01.2024 року позивачу, якщо відповідач вважав, що адвокат не має повноважень на представлення інтересів позивача.

З огляду на викладене колегія суддів доходить висновку, що відповідачем у справі допущено протиправну бездіяльність, яка виразилась у безпідставному не розгляді військовою частиною НОМЕР_1 рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання військової частини НОМЕР_1 звільнити його з лав Збройних Сил України на підставі поданого рапорту відповідно до підстав, зазначених в абз. 4 пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, колегія суддів зазначає наступне:

Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Слід зазначити, що застосування конкретного способу захисту права залежить як від захисту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Захист порушеного права має бути ефективним.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

З огляду на те, що саме до повноважень командира військової частини НОМЕР_1 відноситься розгляд рапорту позивача та вирішення питання щодо звільнення його з військової служби, за встановлених у даній обставин протиправної бездіяльності відповідача, яка виразилась у нерозгляді поданого ОСОБА_1 рапорту про звільнення, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача у даному випадку є саме зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути поданий ОСОБА_1 рапорт від 15.01.2024 року та прийняти за наслідками його розгляду рішення відповідно до вимог законодавства.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення, про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується розподілу судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією № 9031-7114-0223-3624 від 14.03.2024 року. При зверненні до П`ятого апеляційного адміністративного суду ОСОБА_1 судовий збір не сплачувався.

Згідно ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду даної адміністративної справи судом було задоволено вимогу позивача, яка має немайновий характер, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення на користь позивача сплаченого ним за одну вимогу немайнового характеру судового збору у сумі 1211,20 грн.

Частиною 1статті 257 КАС України встановлено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не розгляду рапорту військовослужбовця ОСОБА_1 від 15.01.2024 року про звільнення з лав Збройних Сил України на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 15.01.2024 року про звільнення його з лав Збройних Сил України на підставі пп. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук