Справа № 320/14094/21
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Парінов А.Б.

судді: Беспалов О.О.

Сорочко Є.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області, в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 19 810,03 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 70 337,87 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено частково:

- визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 70 337,87 грн.

- у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення Головне управління ДПС в Київській області діяло у межах та у спосіб визначений законом, а саме до положень ст. 266 Податкового кодексу України.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Щодо заявленого в апеляційній скарзі клопотання про розгляд справи за участю представника апелянта у судовому засіданні, колегія суддів зазначає наступне.

Наразі, колегія суддів звертає увагу, що в даному випадку, безпосередня участь сторін у судовому засіданні не є обов`язковою, оскільки матеріали справи містять достатньо письмових доказів для з`ясування фактичних обставин.

Частиною 2 ст.311 КАС України визначено, якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів не вбачає підстав для здійснення розгляду даної справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін, таким чином, клопотання скаржника задоволенню не підлягає.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що позивачу на праві спільної часткової власності (розмір частки спільній частковій власності - частина) був власником об`єкту нерухомого майна, а саме комплекс будівель № 2, загальною площею 2013,3 кв. м., що знаходиться на території Морозівської сільської ради Милинського району Житомирської області (право власності посвідчується договором купівлі - продажу комплексу від 18.04.2008 № 1817 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.04.2008 № 18617651).

09.07.2020, у зв`язку зі знищенням зазначеного об`єкту нерухомості, право власності позивача було припинено, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.07.2020 № 215915673 та довідкою асоціації «АВІСТОР - БУД» від 17.01.2018 № 39/18.

Також позивачу на праві спільної часткової власності (розмір частки у спільній частковій власності - частина) належить право власності на об`єкт нерухомого майна - комплекс, загальна площа 3249,3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (право власності посвідчується договором купівлі - продажу комплексу: двох телятників, капусто - сховища, кормоцеху від 24.05.2008 № 2076 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.06.2008 № 19075782).

У відповідно до ст. 266 ПК України, відповідачем було визначено позивачу грошове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як власнику зазначених вище об`єктів нерухомості за 2020 рік у вигляді податкових повідомлень - рішень від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 19 810,03 грн та № 1-1014 на суму 70 337,87 грн.

Вважаючи протиправними податкові повідомлення - рішення, якими позивачу визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи розмір частки позивача у спільній частковій власності - = 1624,65 кв.м. та ставку визначену органом місцевого самоврядування - 47,23 грн з розрахунку кількості місяців, які підпадають під оподаткування, сума податкового повідомлення - рішення має бути - 76 732,21 грн, однак контролюючим органом було невірно визначено розмір податкового повідомлення - рішення від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 70 337,87 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 19 810,03 грн, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки запис про припинення права власності позивача внесено у липні 2020 року, тому нарахування контролюючим органом податкового зобов`язання зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період з січня по червень 2020 року на суму 19 810,03 грн є правомірним.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини врегульовані положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI та виданими на його основі підзаконними нормативно - правовими актами.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2015 року, запроваджено новий місцевий податок - на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до підпункту 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Згідно із підпунктом 266.5.1. пункт 266.5 статті 266 Податкового кодексу України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6,1 пункту 266.6 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Разом з тим, відповідно підпункту 266.10.3 пункту 266.10 статті 266 Податкового кодексу України, зобов`язання з зазначеного податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 Податкового кодексу України, а саме: не пізніше закінчення 1095 дня з дня граничного строку сплати такого грошового зобов`язання.

Згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Наразі, положенням пункту 12.3. статі 12 Податкового кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків і зборів до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та/або зборів, та про внесення змін до таких рішень.

Сільські, селищні, міські ради надсилають у десятиденний строк з дня прийняття рішень, але не пізніше 25 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та/або зборів та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів, до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та/або зборів, в електронному вигляді інформацію щодо ставок та податкових пільг зі сплати місцевих податків та/або зборів у порядку та за формою, затвердженими Кабінетом Міністрів України, та копії прийнятих рішень про встановлення місцевих податків та/або зборів та про внесення змін до таких рішень.

Якщо в рішенні органу місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків та/або зборів, а також податкових пільг з їх сплати не визначено термін його дії, таке рішення є чинним до прийняття нового рішення (підпункт 12.3.3 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України).

Відповідно до вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме частини 1 статті 69 органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення визначено контролюючим органом зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в сумі 70 337,87 щодо нерухомості, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності (розмір частки у спільній частковій власності - частина), а саме комплекс, загальна площа 3249,3 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (право власності посвідчується договором купівлі - продажу комплексу: двох телятників, капусто - сховища, кормоцеху від 24.05.2008 № 2076 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.06.2008 № 19075782).

Наразі, вказане зобов`язання було розраховано податковим оганом виходячи з частини площі об`єкту, у що власності позивача, а саме 1624,65 кв.м., ставки податку за рішенням сільської ради, що становить 1 % розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного року за 1 квадратний метр, яка становила 4 723,00 грн шляхом множення на кількість місяців, які підпадають під оподаткування.

Також, податкове повідомлення-рішення разом з розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2020 рік було направлено на адресу позивача рекомендованим поштовим повідомленням №114 та особисто вручено 24.09.2021 року.

Однак, підставою для визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 17.09.2021 №1-1014 судом першої інстанції зазначено, що контролюючим органом не вірно визначено розмір податкового зобов`язання.

З даного приводу, колегія суддів звертає увагу на те, що Законом України №533-ІX від 17.03.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІX від 30.03.2020 року пункт 52-5 статті 52 Податкового кодексу України викладено в наступній редакції:

«…Об`єкти нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, відповідно до статті 266 цього Кодексу в період з 1 березня по 31 березня 2020 року…».

Отже, ГУ ДПС у Київській області нараховано податкове зобов`язання за 11 місяців 2020 року, що підтверджується розрахунком податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки до податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до якого, ставка податку за рішенням сільської ради 1% розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного року (що складала 4723грн.) та дорівнює 47,23 грн. за 1 кв.м. бази оподаткування x 1624,25 кв.м. ( загальної площі 3249,30 кв.м.) х 11 місяців (кількість місяців, які підпадають під оподаткування) = 70337, 87 грн.

Таким чином, враховуючи наведене, вище колегія суддів вважає, що податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 17.09.2021 №1-1014 винесене Головним управлінням ДПС у Київській області відповідно до вимог чинного законодавства України, а підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального права, що стали підставою для неправильного вирішення справи.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС повністю знайшли своє підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п.41 «Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи, що неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мали значення для справи призвело до неправильного її вирішення , колегія суддів вважає наявними підстави до його скасування та ухвалення нової постанови.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу ДПС задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 17.09.2021 № 1-1014 на суму 70 337,87 грн. - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в задоволенні вказаних позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Є.О. Сорочко

(Судове рішення виготовлено 19 листопада 2024 року)