Справа № 600/1877/24-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/1877/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернулась в суд з позовом до Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення сесії Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 324-20/23 від 14 липня 2023 року Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 , яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,46 га, яка знаходиться в с. Глиниця, урочище Ганус;

- зобов`язати Мамаївську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області на черговому засіданні сесії сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,46 га, яка знаходиться в с. Глиниця, урочище Ганус, згідно поданої заяви від 12 червня 2023 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач, в обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до рішення Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 14 березня 2001 року, останній надано у користування земельну ділянку площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Глиниця, урочище Ганус.

При цьому зазначив, що зазначена земельна ділянка надана позивачеві у користування Глиницькою сільською радою до набрання чинності Земельного кодексу України №2768- III, який прийнятий 25 жовтня 2001 року.

Звертав увагу суду на те, що спірною земельною ділянкою позивач користується з 2001 року по даний час, тобто понад 20 років, що підтверджується матеріалами справи.

Наголошував на тому, що з метою отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,46 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глиниця, урочище Ганус, яка перебуває в користуванні на підставі рішення сесії Глиницької сільської ради від 14 березня 2001 року, позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою. До заяви додано копію паспорта громадянина України, ідентифікаційного коду та графічний матеріал на якому вказано бажане місцезнаходження земельної ділянки. У місячний строк відповідач не повідомив про результат розгляду заяви, письмову відповідь не надав, витяг з рішення сесії щодо розгляду зазначеного питання - не надіслав.

Разом з тим, за результатами розгляду заяви, відповідачем прийнято рішення сесії № 324- 20/23 від 14 липня 2023 року, яким відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського, у зв`язку із тим, що відповідно до п.п. 5 п.27 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що не відповідає нормам закону і позбавляє права позивача набути у власність земельну ділянку, шляхом безоплатної приватизації, що перебуває в його користуванні, з наступних підстав.

Звертав увагу суду на те, що земельна ділянка відносно якої позивачем подано заяву про отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства може в період воєнного стану передаватись громадянину України під визначене цільове використання безоплатно у власність, оскільки вона перебуває у користуванні останнього і була надана органом місцевого самоврядування до набрання чинності Земельного кодексу України №2768-111.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову зазначив, що тривалий час позивач не звертався до підрозділів Державного земельного кадастру, для отримання у власність земельної ділянки, тобто у позивача відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які б посвідчували право користування земельною ділянкою, з часу надання в користування і до 28 травня 2021 року (набрали чинності зміни до Земельного кодексу України Закон України № 1423-ІХ від 28.04.2021р., а саме частина 1, пункту 24 Перехідних положень з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, що свідчить в свою чергу, про правомірність спірного рішення.

Стосовно висновків позивача, що земельна ділянка, відносно якої подано заяву про отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства і в подальшому передачі безоплатно у власність підлягає задоволенню враховуючи виняток зазначений в підпункті 5, пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, а саме Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом - зазначив, що такі формувались, лише виходячи із винятків без врахування інших норм, визначених розділом Перехідні положення Земельного кодексу України.

На думку відповідача, законодавець приймаючи виняток в підпункті 5, пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України мав на увазі, що якщо земельні ділянки були надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України і такі громадяни не оформили право власності на вищезазначені земельні ділянки то в період дії воєнного стану, вони мають право на безоплатну передачу їм у приватну власність.

Відтак, відповідач вважає, що оскільки земельну ділянку надано позивачеві в користування, згідно Указу Президента України № 584 від 12.04.2000р. Про забезпечення економічних інтересів і соціального захисту працівників соціальної сфери села та вирішення окремих питань, що виникли в процесі земельної реформи, тому відповідач, правомірно застосував вимоги підпункту 5, пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1. Ухвалою суду за клопотання позивача, поновлено строк звернення до суду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. Відповідно до рішення Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 14 березня 2001 року, ОСОБА_1 надано у користування земельну ділянку площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Глиниця, урочище Ганус.

2. З матеріалів справи, зокрема згідно записів у погосподарських книгах з 2001 року та довідки Мамаївської сільської ради № 977 від 18.09.2023р. підтверджується факт користування земельною ділянкою площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Глиниця, урочище Ганус ОСОБА_1 .

3. 12 червня 2023 року позивач звернувся до Мамаївської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,46 га для ведення особистого селянського господарства в с. Глиниця, урочище Ганус. До заяви надано: копію паспорта громадянина України, ідентифікаційний код та графічний матеріал на якому вказане бажане місцезнаходження земельної ділянки.

4. Рішення сесії Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 324-20/23 від 14 липня 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,46 га, яка знаходиться в с. Глиниця, урочище Ганус, у зв`язку з тим, що безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється відповідно до п.п. 5 п.27 розділу X Перехідні положення Земельного кодексу України.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до положень статті 14 Конституції України земля визнана основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

2. Згідно п. б ч.1 ст.121 Земельного кодексу України, кожен громадянин України має право на безоплатну передачу земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Частиною 1 статті 117 Земельного кодексу України передбачено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частин 6 та 7 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

3. Аналіз наведених норм свідчить, що надання відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність є одним з етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог чинного законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність. Підставами для відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

4. Згідно пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до підпункту 9 пункту "б" частини 1 статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування" до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить організація і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Згідно частини 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Таким чином, питання стосовно земельних відносин, у тому числі надання дозволу на розробку проекту землеустрою, підлягають (в даних правовідносинах) вирішенню лише сільською (селищною, міською) радою із прийняттям відповідного рішення.

5. При цьому, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України відповідач має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених статтею 118 Земельного кодексу України. Отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

За таких обставин, за результатами розгляду відповідного клопотання громадянина, зацікавленого в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки відповідач у місячний строк повинен прийняти відповідне рішення, яким надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки або мотивовану відмову у наданні такого дозволу. Разом з тим, в даному випадку відповідачем не дотримано визначений законодавством місячний строк для розгляду поданої позивачем заяви.

6. У свою чергу, Законом України від 24 березня 2022 року № 2145-XI Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану, який набрав чинності 07 квітня 2022 року, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Так, вказаним Законом розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктом 27, згідно з яким, під час дії воєнного стану земельні відносини регулюються з урахуванням таких особливостей: безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Однак, положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом.

7. Як зазначалось вище, позивачеві відповідно до рішення Глиницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 14 березня 2001 року, надано у користування земельну ділянку площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Глиниця, урочище Ганус.

Крім того, згідно записів у погосподарських книгах з 2001 року та довідки Мамаївської сільської ради № 977 від 18.09.2023р. підтверджується факт користування позивачем земельною ділянкою площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с. Глиниця, урочище Ганус починаючи з 2001 року.

Відтак, проаналізувавши наведене вище в контексті встановлених обставин в справі суд дійшов висновку про те, що земельна ділянка може в період воєнного стану передаватись громадянину України безоплатно у власність, оскільки така перебуває у користуванні позивача і надана органом місцевого самоврядування до набрання чинності Земельного кодексу України №2768-111, а відтак спірне рішення відповідача є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги в зазначеній частині задоволенню.

8. Щодо позовної вимоги про зобов`язання Мамаївської сільської ради на черговому засіданні сесії сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,46 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, що розташована в с. Глиниця, урочище Ганус, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 245 КАС України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акту суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

У випадку, визначеному п.4 ч.2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

В даному випадку відсутнє втручання суду у дискреційні повноваження Мамаївської сільської ради.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Як зазначалося вище, в даному випадку повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано частинами 6-7 статті 118 Земельного кодексу України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Отже, зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства не є втручанням суду у дискреційні повноваження відповідача, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 26.02.2019 у справі № 802/721/18-а та від 05.03.2019 у справі №2040/6320/18 та інших, що згідно вимог частини 5 статті 242 КАС України, суд враховує під час застосування до спірних правовідносин.

8. Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Згідно частини 1. статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

2. Відтак, слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення сесії Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області № 324-20/23 від 14 липня 2023 року «Про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_1 », яким відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,46 га, яка знаходиться в с. Глиниця, урочище «Ганус».

3. Зобов`язати Мамаївську сільську раду Чернівецького району Чернівецької області на черговому засіданні сесії сільської ради прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,46 га, яка знаходиться в с. Глиниця, урочище «Ганус», згідно поданої заяви від 12 червня 2023 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Мамаївської сільської ради Чернівецького району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі -1211, 20 грн.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Мамаївська сільська рада Чернівецького району Чернівецької області (вул. Шевченка Тараса, 156, с. Мамаївці, Чернівецький р-н, Чернівецька обл., 59343, ).

Суддя О.В. Боднарюк