Справа № 520/34558/23
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Мельников Р.В.

19 листопада 2024 р. Справа № 520/34558/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зольнікової Віти Олександрівни на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року у справі за позовом Головного управління Державної податкової служби у Харківській області до фізичної особи ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2023 позивач, Головне управління Державної податкової служби у Харківській області (далі ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган) звернувся до суду з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 , в якому просить суд стягнути до бюджету України з відповідача суму податкового боргу в загальному розмірі 183 901.60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до облікових даних контролюючого органу ОСОБА_1 має податковий борг перед бюджетом в розмірі 183 901.60 грн.

Зазначає, що податковим органом була сформована податкова вимога від 26.04.2023 № 0-2040 та направлена платнику податків засобами поштового зв`язку. Вимогу отримано.

З моменту вручення зазначеної вимоги податковий борг платника податків існував не припиняючись, у зв`язку з чим вказана податкова вимога не втратила своєї юридичної сили.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що 07.02.2022 позивачем складено акт про результати документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків ФО-П ОСОБА_1 , яким зроблено висновок про наявність порушень: заниження ЄСВ та на доходи фізичних осіб, проте копія цього акту не направлялась відповідачу, податкові повідомлення-рішення від 09.09.2022 про донарахування податків ОСОБА_1 не отримувала.

Посилається на те, що з матеріалів, доданих до позову не зрозуміло, яким чином позивачем було виявлено заниження доходів, суму заниження, і як наслідок заниження сум податків, військового збору та ЄСВ.

Також представником відповідача наголошено на обставинах пропущення позивачем строку стягнення податкового боргу, штрафних санкцій, пені, і строк звернення до суду, встановлений ст. 122 КАС України.

Отже із посиланням на положення ст. 122 КАС України та пункту 102.4 статті 102 Податкового Кодексу України (далі ПК України) вказано, що податкові повідомлення-рішення про нарахування грошового зобов`язання винесені 09.09.2022, а до суду позивач звернувся лише 30.11.2023 року, а отже податковий борг, який виник внаслідок несплати платником податків самостійно визначених у податковій декларації грошових зобов`язань, може бути стягнутий контролюючим органом протягом і в межах строку давності, який становить 1095 календарних днів із дня виникнення податкового боргу. Відповідно, після спливу строку давності для стягнення такого боргу останній набуває ознак безнадійного податкового боргу в тлумаченні підпункту 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України.

Крім того, представником відповідача вказано не направлення наказу про призначення перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки, що призвело до відсутності можливості у разі незгоди оскаржити наказ від 09.12.2021 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки в судовому порядку.

Отже, представником відповідача вказано, що перевірка ФО-П ОСОБА_1 була неправомірною і за тих підстав, що їй, як платнику податків не направлявся письмовий запит з органів ДПС України, у зв`язку з чим і не була направлена відповідь на цей запит. Також, на думку відповідача, у податкової служби не було підстав для призначення перевірки, оскільки на той час було введено «коронавірусний мораторій». Отже, лише дотримання умов та порядку прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних, може бути підставою для визнання правомірними дій контролюючого органу щодо проведення невиїзної документальної перевірки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 05.06.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено адміністративний позов ГУ ДПС у Харківській області.

Стягнуто до державного бюджету України з фізичної особи ОСОБА_1 суму податкового боргу в загальному розмірі 183 901.60 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що на час розгляду справи податковий борг в сумі 183 901.60 грн. у добровільному порядку не сплачений, доказів самостійної сплати заборгованості у повному обсязі або відсутності обов`язку сплати нарахованого контролюючим органом податкового зобов`язання відповідачем до суду не надано.

Суд зазначив, що відповідачем не було подано до суду доказів оскарження спірних податкових повідомлень-рішень або наказу про призначення перевірки, дій відповідача щодо проведення такої перевірки.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Зольнікова В.О., посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ГУ ДПС у Харківській області залишити без задоволення.

Аргументи, наведені представником відповідача в обґрунтування вимог апеляційної скарги, по сутті аналогічні викладеним відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, ГУ ДПС у Харківській області, просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні підставам звернення до суду, викладеними у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до розрахунку податкової заборгованості, сформованого на підставі ІКПП ITC «Податковий блок» (а.с. 12), у відповідача наявний податковий борг в загальному розмірі 183 901.60 грн, з них:

з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 165 081.81 грн;

акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизними товарами, у сумі 877.56 грн;

військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, у сумі 13 548.48 грн;

податку на додану вартість, у сумі 3 373.75 грн;

податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, у сумі 1 020.00 грн.

Вказана сума податкового боргу була сформована на підставі податкових повідомлень рішень ГУ ДПС у Харківській області :

- № 3795/ від 09.09.2022 (а.с. 18);

- № 3796/ від 09.09.2022 (а.с. 20);

- № 3798/ від 09.09.2022 (а.с. 22);

- № 3800/ від 09.09.2022 (а.с. 24);

- № 3799/ від 09.09.2022 (а.с. 26);

- № 3797/ від 09.09.2022 (а.с. 28);

Податкові повідомлення-рішення від 09.09.2022 № 3795/, № 3796/, № 3798/, № 3800/, № 3799/, № 3797/ надіслані ГУ ДПС у Харківській області відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) та повернуті до контролюючого органу з відміткою поштової організації 27.10.2022 «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується конвертом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 30-31).

06.04.2023 ГУ ДПС у Харківській області була сформована податкова вимога № 0-2040 ( а.с. 32).

У відповідності до ст. 59 ПК України, податковим органом до відповідача направлялася податкова вимога № 0-2040 від 06.04.2023, рекомендованим листом з повідомленням про вручення на податкову адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ) та отримана відповідачем 13.05.2023, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 33).

Відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України дана податкова вимога вважається врученою платнику податків.

Докази оскарження зазначеної вимоги в адміністративному чи судовому порядку в матеріалах справи відсутні.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що за визначенням, наведеним в підпункті 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком платника податку є обчислення, декларування та/або сплата суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Положеннями підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Положеннями п.п. 54.3.3. п. 54.3 ст. 54 ПК України встановлено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

За правилами п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

За змістом пункту 56.17 статті 56 ПК України процедура адміністративного оскарження закінчується, зокрема, днем отримання платником податків рішення центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

День закінчення процедури адміністративного оскарження вважається днем узгодження грошового зобов`язання платника податків.

Відповідно до вимог пункту 56.18 статті 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання недійсним рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, якщо рішення контролюючого органу про нарахування грошових зобов`язань за результатами адміністративного та судового оскарження не було скасовано і є чинним, такі зобов`язання вважаються узгодженими.

Положеннями пункту 58.3 статті 58 ПК України встановлено, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Колегія суддів зауважує, що коли грошове (податкове) зобов`язання визначає контролюючий орган самостійно (п. 4.3 ст. 54 ПКУ), його вважатимуть узгодженим у день закінчення процедури адміністративного оскарження (п. 56.17 ст. 56 ПКУ) або день набрання судовим рішенням законної сили у разі судового оскарження (п. 56.18 ст. 56 ПК України).

Так, згідно абз. 4 п. 56.18. ст. 56 ПК України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

З матеріалів справи суду вбачає, що податковий борг відповідача виник на підставі податкових повідомлень-рішень від 09.09.2022 № 3795/, № 3796/, № 3798/, № 3800/, № 3799/, № 3797/.

Відповідно до пункту 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

З матеріалів справи вбачається, що вищенаведені податкові повідомлення рішення було направлено на податкову адресу відповідача ( АДРЕСА_1 ). Лист повернувся до контролюючого органу з відміткою поштової організації 27.10.202022 «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується конвертом та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копії яких наявні у матеріалах справи (а.с. 30-31).

Судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23.05.2022 у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2. статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Отже, при направленні на адресу відповідача вказаного податкового повідомлення-рішення позивачем дотримано положення пункту 42.2 статті 42 ПК України.

Враховуючи, що податкові повідомлення-рішення від 09.09.2022 № 3795/, № 3796/, № 3798/, № 3800/, № 3799/, № 3797/, на підставі яких виник податковий борг, за стягненням якого звернулося до суду ГУ ДПС України у Харківській області, не оскаржувались позивачем ані в адміністративному, ані в судовому порядку, протягом 60 календарних днів, що настають за днем їх отримання, як того вимагає підпункт 266.10.1 пункту 266.10 статті 266 ПК України, визначене за ним сума грошового зобов`язань платником податків залишилися не сплаченою, сума податкового зобов`язання у розмірі 183 901.60 грн набула статусу узгодженого.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

На виконання приписів пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податків-фізичної особи.

Судом апеляційної інстанції встановлено та не заперечується апелянтом по справі, що сума податкового боргу (183 901.60 грн) не сплачена ОСОБА_1 ані на дату звернення до суду з цим позовом, ані на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції. Доказів протилежного відповідачем не надано, а колегією суддів не встановлено.

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Положеннями пункту 59.5 статті 59 ПК України передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Колегією суддів встановлено, що у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 податкового боргу, податковим органом було сформовано та направлено поштовим відправленням на адресу відповідача податкову вимогу № 0-2040 від 06.04.2023, яка була отримана останнім 13.05.2023, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 33).

Доказів адміністративного або судового оскарження вказаної вимоги відповідачем не надано, а судом апеляційної інстанції, з Єдиного державного реєстру судових рішень та Комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», не встановлено.

Не сплачені платником податків, у встановлений ПК України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (підпункт 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

За приписами підпункту 19-1.1.22 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України погашення податкового боргу, стягнення своєчасно ненарахованих та/або несплачених сум єдиного внеску та інших платежів здійснюють контролюючі органи.

Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби (підпункт 19-1.1.2 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України).

Крім того, підпунктом 19-1.1.34 пункту 19-1.1 статті 19-1 ПК України на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Право контролюючих органів на звернення до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини закріплено також в підпункту 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

На виконання вимог п. 95.1 та 95.3 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 вказаної статті).

Враховуючи, що наявність у відповідача несплаченого податкового боргу у розмірі 183 901.60 грн не спростовано апелянтом та підтверджується копією відповідної інтегрованої картки платника податку, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з вказаної у позові суми.

Згідно з частиною другою статті 72 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

З огляду на зміст наведеної норми процесуального права та зважаючи на те, що вимогою заявленого позову є стягнення податкового боргу, предметом доказування у даній справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку; встановлення факту її сплати в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених ПК України, тощо.

Також, суд зазначає, що відповідач, посилаючись у поданому до суду відзиві на позов на обставини відсутності податкового боргу, порушення порядку проведення перевірки та наявності підстав для визнання результатів проведеної перевірки протиправними, не надала до суду доказів вказаного, як і не надала до суду доказів своєчасної сплати встановлених законодавством платежів і податків. Натомість, надані до суду позивачем докази підтверджують наявність заборгованості.

При цьому, усталеною є практика Верховного Суду, що предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку, зокрема: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення податкового боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати (несплати) податкового боргу в добровільному порядку; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в порядку, встановлених ПК України (зокрема, постанови Верховного Суду від 19.02.2019 по справі № 807/495/17, від 03.02.2022 по справі № 560/4343/19, від 14.02.2022 по справі № 826/9711/17, від 25.08.2023 по справі № 160/12146/19, від 12.09.2024 у справі № 240/41812/21).

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом даного позову, оскільки податкове повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду даної справи здійснювати їх правовий аналіз.

Щодо дотримання податковим органом строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи п. 102.4 ст. 102 ПК України надають контролюючому органу право на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні грошового зобов`язання, протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Частиною 1 ст. 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

Спеціальним строком звернення до суду з позовом у спорах цієї категорії справ є строк, визначений ст.102 ПК України.

Відповідно до сформованого судом касаційної інстанції правового висновку в постанові від 25.02.2020р. у справі № 1340/5767/18 положеннями п.п. 95.1-95.3 ст. 95 і п.102.4 ст. 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган може звернутися до адміністративного суду з позовом про стягнення податкового боргу з платників податків із дотриманням відповідних умов, встановлених пунктом 95.2 статті 95 ПК України, які надають право на примусове стягнення податкового боргу, а також строку - 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу. Строк у 1095 днів є присічним для контролюючого органу, протягом і в межах якого ним можуть бути вжиті заходи щодо погашення податкового боргу, в тому числі і шляхом звернення до суду з позовом, проте норми п.102.4 ст.102 ПК України не є такими, що обмежують суд у праві ухвалювати судове рішення про стягнення податкового боргу після закінчення 1095-денного строку, з вимогою про стягнення якого контролюючий орган звернувся вчасно.

Отже, посилання апелянта на приписи ч. 2 ст. 122 КАС України в даному випадку є помилковими.

З огляду на дату винесення спірних податкових повідомлень-рішень, дату узгодження визначених грошових зобов`язань (фінансових санкцій), податковий орган звернувся до суду із розглядуваним позовом в межах встановленого ПК України строку стягнення податкового боргу.

Відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог ГУ ДПС у Харківській області.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Зольнікової Віти Олександрівни залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 05 червня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова