Справа № 240/10928/24
Суддя: Лавренчук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/10928/24

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві від 07.05.2024 року № 64 яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України „Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме - як водію міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв з дня звернення ОСОБА_1 , тобто, з 07.07.2023 року.

В обґрунтування позову вказує, що страховий стаж позивача становить 28 років 8 місяців 21 день, пільговий стаж складає 13 років 8 місяців 5 днів, на дату первісного звернення позивачу виповнилось 55 років, що не заперечуються відповідачем. Вказані умови, на переконання позивача, є достатніми для призначення пенсії відповідно до пункту «з» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить позов задовольнити.

Автоматизованим розподілом судової справи між суддями, головуючим суддею у справі №240/10928/24 визначено суддю Липу В.А.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду Липи В.А. від 13.06.2024 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду 21.06.2024. Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою щодо призначенні пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За принципом екстериторіальності документи Позивача надійшли до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, яким винесене рішення від 14.07.2023 №64 про відмову в призначені пенсії. Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 440/10616/23 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 14.07.2023 № 64 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 07.07.2023 та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи 18.09.1986 по 28.05.1987, з 18.03.1994 по 20.03.1995, з 22.03.1995 по 28.11.1995, з 06.02.1996 по 05.08.1996, з 02.11.1996 по 06.12.1996, з 15.02.1997 по 07.06.1997, з 23.10.1997 по 25.01.1998, з 11.02.1998 по 10.05.1998, з 12.01.1999 по 15.04.1999. Зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві в добровільному порядку виконано рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі № 440/10616/23 та прийнято рішення від 07.05.2024 № 64, яким повторно розглянуто заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 пункту 8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років 6 місяців). Просить відмовити у задоволенні позову.

Відповідь на відзив надійшла до суду 21.06.2024 та 08.07.2024. Заперечуючи викладені у відзиві аргументи відповідача, представник позивача зазначив, що Рішенням Конституційного Суду від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти „б-„г статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.Застосуванню підлягають стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. Відтак, підлягають застосуванню норми ст. 13 зазначеного закону у наступній редакції а саме - на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:: - водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців. Таким чином існують дві норми пенсійного законодавства, які по різному визначають умови виходу на пенсію, а саме різниця полягає у вимогах до загального страхового стажу для чоловіків 30 та 25 років. Позивач вказує, що звернувся із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 07.07.2023. Страховий стаж позивача становить 28 років 8 місяців 21день, пільговий стаж складає 13 років 8 місяців 5 днів, на дату первісного звернення позивачу виповнилось 55 років, що не заперечуються відповідачем. Таким чином, вказані умови є достатніми для призначення пенсії відповідно до пункту «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Просить позов задовольнити.

Клопотання відповідача про долучення до матеріалів адміністративної справи копії пенсійної справи позивача, надійшло до суду 05.07.2024.

Розпорядженням керівника апарату Житомирського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року №1152 було призначено повторний автоматизований розподіл справ, що перебували в провадженні судді Липи В.А., зокрема й адміністративної справи №240/10928/24.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2024 головуючим суддею для розгляду адміністративної справи №240/10928/24 було визначено суддю Лавренчук Ольгу Володимирівну.

Суддя своєю ухвалою від 29 липня 2024 року прийняла справу до спрощеного позовного провадження, розпочала розгляд справи спочатку та зобов`язала Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві надати до суду у термін, протягом п`ятнадцяти днів, з дня отримання даної ухвали, належним чином завірені копії матеріалів відмовної пенсійної справи ОСОБА_1 .

У період із 19.08.2024 по 02.09.2024 та із 17.10.2024 по 30.10.2024 головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.

Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними статтями 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою від 07.07.2023 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Головним управлінням Пенсійного фонду України у Полтавській області прийнято рішення від 14.07.2023 №64 про відмову у призначенні пенсії, яке позивач оскаржив у судовому порядку.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №440/10616/23 ухвалено: адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34, м. Полтава, 36000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ), Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.07.2023 та зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи: з 18.09.1986 по 28.05.1987, з 18.03.1994 по 20.03.1995; з 22.03.1995 по 28.11.1995; з 06.02.1996 по 05.08.1996; з 02.11.1996 по 06.12.1996; з 15.02.1997 по 07.06.1997; з 23.10.1997 по 25.01.1998; з 11.02.1998 по 10.05.1998; з 12.01.1999 по 15.04.1999, з урахуванням висновків суду.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №440/10616/23, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, повторно розглянуло заяву ОСОБА_1 та прийняло рішення від 07.05.2024 №65, у якому вказано: "За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті, зокрема: - з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців у чоловіків. Відповідно до пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право па пенсії па пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток N 5). У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, іцо зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Таким чином період, який підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи визначає підприємство шляхом надання оформленої належним чином уточнюючої довідки. Відповідно рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року по справі №440/10616/23 до страхового стажу враховано періоди з 18.09.1986 по 28.05.1987, з 18.03.1994 по 20.03.1995, з 22.03.1995 по 28.11.1995, з 06.02.1996 по 05.08.1996, з 02.11.1996 по 06.12.1996, з 15.02.1997 по 07.06.1997, з 23.10.1997 по 25.01.1998, з 11.02.1998 по 10.05.1998, з 12.01.1999 по 15.04.1999. Загальний страховий стаж складає 27 років 8 місяців 21 день, у тому числі пільговий стаж - 13 років 8 місяців 5 днів. Враховуючи вищевикладене, гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.2 пункту 8 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу (29 років 6 місяців) (а.с. 120).

Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 07.05.2024 №65 протиправним та таким, що порушує його права та інтереси.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-ХІІ) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон № 1058-ІV).

Закон № 1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

З 01 січня 2004 року набув чинності Закон України від 09.07.2003 №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Верховною Радою України 3 жовтня 2017 року було ухвалено Закон України №2148-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій", що доповнив Закон №1058-ІV розділом ХІV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 14 такого змісту: "на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах".

Відповідно до статті 12 Закону № 1788-ХІІ право на пенсію за віком мають чоловіки після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Однак, згідно з пунктом "з" статті 13 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "з" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, чоловікам з 55 років до 60 років та відповідно стажу: із 25 років до 30 років.

Таке правове регулювання існувало до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII".

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців".

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій водіям міського пасажирського транспорту, а саме: пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII та ч. 8 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідач керувався положення 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.

Суд вважає, що у спірному випадку застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV, оскільки позивач у своїй заяві від 07.07.2023 просив призначити пенсію згідно ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с. 95 на звороті).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, відповідачем визнається наявність у позивача: загальний страховий стаж - 27 років 8 місяців 21 день, з яких пільговий - 13 років 8 місяців 5 днів.

Вік позивача, станом на дату звернення із заявою від 07.07.2023, становив 55 років.

Нормою пункт "з" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" у редакції до прийняття Закону України від 02.03.2015 №213-VIII (враховуючи рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020) визначено, що водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

Отже, станом на дату звернення позивача із заявою від 07.07.2023 про призначення пенсії за вислугу років, він досяг встановленого законодавством пенсійного віку та мав достатньо загального та спеціального стажу, а тому у відповідача не було законодавчо обґрунтованих підстав для відмови у призначенні йому пенсії.

Судом встановлено, що позивач має визначені пунктом «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (з урахуванням Рішення № 1-р/2020) вік та загальний трудовий стаж.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним, а тому підлягає скасуванню.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає наступне.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.

Однак, відповідачем при розгляді заяви позивача не було враховано, що повноваження державних органів не є дискреційними у даному випадку, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву), зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення ( Постанова Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 826/4418/14).

Водночас, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Суд зауважує, що єдиною підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії на підставі заяви від 07.07.2023, відповідач вказує відсутність необхідного страхового стажу (29 років 6 місяців).

Як зазначалось, матеріали справи свідчать, що станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії, позивач досяг віку, необхідного для призначення пенсії та мав необхідний пільговий стаж, згідно з пунктом «з» статті 13 Закону №1788-XII.

Отже, повним та ефективним поновленням порушеного права в цій частині буде зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію.

Дана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 листопада 2021 року по справі № 360/3611/20.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Як вбачається з паспорту, пенсійного віку позивач досяг 07.07.2023, і цього ж дня звернувся із завою про призначення пенсії.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушених прав позивача, є зобов`язання відповідача призначити позивачу із 07.07.2023 пенсію за вислугу років.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст.382 КАС України суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Однак, позивачем не наведено, а судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач не виконає рішення суду або буде ухилятися від його виконання.

Оскільки позивач не навів обґрунтованих доводів та не надав доказів, що підтверджують необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення, суд дійшов висновку про відсутність на даний час підстав для встановлення судового контролю у цій справі.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн

У зв`язку із задоволенням позовних вимог суд дійшов висновку, що судові витрати, понесені позивачем, належать відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному розмірі.

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Задовольнити позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, 16, м. Київ,04053, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 07.05.2024 №65 "Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 " (№13132/03-16 від 07.05.2024)

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 із 07 липня 2023 року пенсію за вислугу років відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 1211 ( одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

21.11.24