Справа № 320/11539/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Чаку Є.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, третя особа: Пенсійний фонд України, про стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просила:

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2022 по 26.12.2023 у розмірі 999 081, 65 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

15 серпня 2024 року позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 грудня 2021 року Пенсійним фондом України прийнято наказ № 322-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", яким звільнено позивача з посади першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Наказом №1264-о від 28 грудня 2021 року "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о "Про звільнення ОСОБА_1 " оголошено наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зв`язку зі скороченням посади державної служби 28 грудня 2021 року.

Наказом №1289-о від 30 грудня 2021 року "Про внесення змін до наказу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 28 грудня 2021 року №1264-о "Про оголошення наказу Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о "Про звільнення ОСОБА_1 " наказано внести зміни до вказаних наказів, зокрема, вказано, що датою звільнення вважати перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності ОСОБА_1 , зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність.

Не погодившись з наказом Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о "Про звільнення ОСОБА_1 ", позивач оскаржив його до Окружного адміністративного суду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року даний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року № 322-о "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільнена із займаної посади.

На виконання вказаного рішення Окружного адміністративного суду від 02 грудня 2022 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 06 грудня 2023 року № 273-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року скасовано та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

У зв`язку з зазначеним наказом Пенсійного фонду України від 28.04.2023 № 157-О, який оголошено наказом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві №822-О ОСОБА_1 01.05.2023 звільнено з займаної посади.

Постановою Верховного Суду від 14 вересня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2023 року у справі № 640/15737/22 скасовано і направлено справу на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року апеляційну скаргу Пенсійного фонду України, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задоволено частково. Змінено рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року в мотивувальній частині. У іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року - залишено без змін.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 25.12.2023 №424-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Позивач вважає, що у зв`язку з поновленням на роботі, має право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина перша статті 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

За приписами частини другої статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з частиною сьомою статті 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

З урахуванням вказаних вище вимог законодавства вбачається, що відповідно до статті 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення; - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Нормами КЗпП України чітко розмежовано підстави стягнення "середнього заробітку за час вимушеного прогулу", який згідно норм частини другої статті 235 КЗпП України стягується одночасно із ухваленням рішення про поновлення незаконно звільненого працівника, та підстави стягнення "середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі", який за нормами стаття 236 КЗпП України стягується за період затримки виконання рішення уповноваженого органу про поновлення на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, при винесенні наказів про поновлення на роботі не було вирішено питання щодо виплати позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу відповідно до вимог частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України.

Водночас, відповідачем не було здійснено виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.01.2023 №2600-0602-8/14440.

Судом встановлено, що період з 06.04.2022 по 26.12.2023, щодо якого звернулась позивач з позовом у даній справі є періодом, за який підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Крім того, відповідачем не заперечується наявність у позивача права на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу, проте не згідний з обрахунком середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема періодом вимушеного прогулу.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина 2 статті 235 Кодексу законів про працю України).

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 грудня 2022 року визнано протиправним та скасовано наказ Пенсійного фонду України від 28 грудня 2021 року №322-о "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві датою, із якої остання була звільна із займаної посади.

Наказом голови управління Пенсійного фонду України від 06 грудня 2023 року №273-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2023 року наказом голови управління Пенсійного фонду України від 25.12.2023 № 424-О ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві з 06.04.2022.

Наказом Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 26.12.2023 № 2802-О оголошено ОСОБА_1 наказ від 25.12.2023 №424-О.

Відтак, період вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням позивача слід відраховувати з 06.04.2022, а останнім днем перебування у вимушеному прогулі до прийняття наказу є - 26.12.2023, кількість робочих днів склала 450 робочих днів.

Згідно довідки Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про розрахунок середньоденної заробітної плати, середньоденна заробітна плата позивача склала 2 597,41 грн.

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 1166 161,50 грн (450*2591,47 грн).

Проте, як було зазначено вище, у період з 07.12.2022, тобто з дати поновлення позивача на підставі рішення суду першої інстанції від 02.12.2022 у справі № 640/15737/22, яке до набрання ним законної сили було допущено до негайного виконання в частині поновлення на посаді, по 01.05.2023, тобто дати, коли позивача було звільнено у зв`язку з скасуванням на той час рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та отримала дохід у розмірі 167 079, 85 грн.

Відтак, з урахуванням проведених виплат, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 999 081,65 грн. (1 166 161,5 грн. - 167 079, 85 грн.).

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, в тому числі, чи є підстави допустити негайне виконання рішення.

В силу положень пунктів 2,3 частини першої статті 371 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 46 646,46 грн. слід допустити до негайного виконання.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Сорочко Є.О.

Суддя Чаку Є.В.