Справа № 751/3642/24
Суддя: Овсієнко Ю. К.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа№751/3642/24
Провадження №2-а/751/100/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Овсієнко Ю.К.,

за участю секретаря Шульга В.Л.,

представника позивача Кашуби М.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Департаменту патрульної поліції Люблінського Р.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора 2 взводу роти №1 батальйону №1 УПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції Рябого Олександра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови серії ЕНА № 1902502 та постанови серії ЕНА № 1902266 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить постанови серії ЕНА № 1902502 та серії ЕНА № 1902266 від 13.04.2024 про накладення адміністративного стягнення відносно нього скасувати як незаконні.

Свої вимоги мотивує тим, що 13.04.2024 року о 17 год. 09 хв. по вул. Незалежності у м. Чернігові інспектором 2 взводу роти №1 батальйону №1 УПП в Чернігівській області ДПП лейтенантом поліції ОСОБА_1 відносно нього було складено постанови (серія ЕНА №1902502, ЕНА №1902266) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови серії ЕНА №1902502 за ч. 2 ст. 126 КУпАП на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3400 грн. Відповідно до постанови серії ЕНА №1902266 за ч. 1 ст. 122 КУпАП на нього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340 грн. Із обома зазначеними постановами позивач не погоджується, оскільки вони порушують його конституційні права та підлягають скасуванню з тих підстав, що правил дорожнього руху він не порушував, оскільки взагалі не керував транспортним засобом. Доказів керування ним транспортним засобом 13.04.2024 року працівниками поліції не надано, адже їх просто немає.

Ухвалою суду від 31.05.2024 року відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

17.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача Департаменту патрульної поліції просить у задоволенні позову відмовити, вважаючи твердження позивача хибними, а позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. До відзиву долучено відеозапис на диску та копії оскаржуваних постанов (а.с. 25, 26-35, 37, 38).

Ухвалою суду від 30.08.2024 року постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов не визнав і у його задоволенні просив відмовити. Додатково пояснив, що 13.04.2024 року під час патрулювання в складі екіпажу з ОСОБА_3 помітили автомобіль MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , який зупинився з порушенням ПДР. Підійшли до автомобіля, з водійського місця автомобіля вийшов ОСОБА_2 , інших осіб в автомобілі не було і ніхто не виходив з автомобіля до того моменту як підійшли працівники патрульної поліції.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 показала, що 13.04.2024 року перебуваючи за кермом автомобіля MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , під`їхала до магазину «Велмарт» разом із чоловіком ОСОБА_2 та пішла в магазин, була відсутня приблизно півгодини. Коли повернулась працівники патрульної поліції розмовляли з її чоловіком, вона сказала що за кермом була вона, але її не слухали і склали постанови на чоловіка.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13.04.2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області Цукановим В.А. було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1902266, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн., за порушення п. 15.9.г ПДР України. Із вказаної постанови вбачається, що 13.04.2024 року о 16 год. 09 хв. в м. Чернігові по вул. Незалежності, 32, водій ОСОБА_2 , керуючи т/з MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10 м від пішохідного переходу, чим порушив вимоги п. 15.9.г ПДР України (а.с. 37).

Також, 13.04.2024 року поліцейським 2 взводу 1 роти 1 батальйону УПП в Чернігівській області ОСОБА_1 було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №1902502, якою притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400 грн., за порушення п. 2.1.а ПДР України. Із вказаної постанови вбачається, що 13.04.2024 року о 16 год. 09 хв. в м. Чернігові по вул. Незалежності, 32, водій ОСОБА_2 , керував т/з MAZDA 6, д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не мав права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1.а ПДР України (а.с. 38).

Згідно з п.п. 3, 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР України його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення як, зокрема, про порушення забезпечення безпеки дорожнього руху (ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 258 цього Кодексу протокол не складається, в тому числі, у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У таких випадках на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 цього Кодексу.

Тож, постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 15.9. г) ПДР України, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно п. 5.1. Національного стандарту України Безпека дорожнього руху «Розмітка Дорожня», загальні технічні умови - ДСТУ 2587:2021, залежно від місця розташування дорожню розмітку поділяють на дві групи: горизонтальна; вертикальна.

Таблицею 1 ДСТУ 2587:2021 визначено характеристики та призначення горизонтальної дорожньої розмітки. Так, одним з призначень горизонтальної дорожньої розмітки «1.22» є позначення наближення до дорожнього пагорба, і підвищеного пішохідного переходу, підвищеного перехрестя згідно з ДСТУ 4123.

Згідно 10.2.22 вищевказаного стандарту розмітку 1.22 застосовують у разі наближення до дорожнього пагорба згідно з ДСТУ 4123, а також перед іншими штучно створеними підвищеннями на проїзній частині (в місцях підвищеного пішохідного переходу, велосипедного переїзду, перехрестя). Розмітку 1.22 наносять на відстані 0,1 м перед кожним дорожнім пагорбом згідно з ДСТУ 4123, перед розміткою підвищеного пішохідного переходу 1.14.11.14.3 чи велосипедного переїзду 1.15. На підвищеному перехресті розмітку 1.22 потрібно наносити з вершини похилу пандуса.

Таблицею 1 ДСТУ 2587:2021 також регламентовано розміри вказаної розмітки. У відповідності до вказаних вимог довжина розмітки складає 0.7 м. Таким чином, відстань від краю розмітки 1.22 до початку пішохідного переходу, складає 0.8 метра.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення правил зупинки, за що передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до п. 2.1.а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 статті 126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, за що передбачена відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Позивач заперечує свою вину щодо порушення правил дорожнього руху, а оскаржувані постанови вважає такими, що підлягають скасуванню як незаконними, з тих підстав, що він не керував транспортним засобом керування транспортним засобом здійснювала його дружина, а не він.

З аналізу положення ст. 247 КУпАП випливає, що обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 цієї статті визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 79 КАС України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Таким чином, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає не лише обов`язок суб`єкта владних повноважень доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності (ч. 2 ст. 77), але й обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 77).

В обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови стороною відповідача до відзиву додано DVD-диск (а.с. 25) з відеозаписом з реєстратора службового автомобіля та відеозаписом з камери відеоспостереження магазину «Велмарт».

Як вбачається із відеозапису відео реєстратора зі службового автомобіля, під час патрулювання по вул. Незалежності, 32, екіпажем патрульної поліції було виявлено транспортний засіб марки Mazda 6, номерний знак НОМЕР_1 , який стояв ближче, ніж 10 метрів від пішохідного переходу, перед підвищеним пішохідним переходом, який позначений дорожньою розміткою 1.22 Розділу 34 ПДР, а отже з порушення п. 15.9 г) ПДР.

Суд вважає безпідставними доводи позивача про те, що останній не керував транспортним засобом, а саме, що автомобілем керувала його дружина, яка зупинивши автомобіль саме там, де зазначено працівниками поліції, пішла у власних справах, та критично відноситься до показань дружини позивача ОСОБА_4 , допитаної у судовому засіданні в якості свідка, оскільки вони спростовуються дослідженим судом відеозапису камери відеоспостереження магазину «Велмарт», з якого вбачається, що з транспортного засобу позивача, з моменту зупинки та до приїзду поліцейських ніхто не виходив та ніхто не сідав. Також, із вказаного відеозапису вбачається, що до поліцейського з автомобіля виходить чоловік і виходить саме з місця водія, що свідчить про здійснення останнім керування транспортним засобом. Про факт відсутності у нього водійського посвідчення позивач сам зазначає у позовній заяві (а.с. 2).

Отже, суд вважає факт вчинення позивачем адміністративних порушень за ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 126 КУпАП наявним та доведеним.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «O'Halloran and Francis v. the United Kingdom», будь-хто, хто вирішив володіти чи керувати автомобілем, знав, що таким чином він піддає себе режиму регулювання, котрий застосовується, оскільки визнавалося, що володіння і користування автомобілем може потенційно завдати серйозної шкоди. Можна вважати, що ті, хто вирішив володіти та керувати автомобілями, погодилися на певну відповідальність та обов`язки.

Водій при керуванні автомобілем зобов`язаний, в першу чергу, дотримуватись вимог ПДР України.

В справі ЄСПЛ «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03) від 03.04.2008 року вказано, що сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підстави для сумніву, що відповідач діяв неправомірно. Навпаки, відповідно до п. 2 ст. 90 КАС України, жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. В даному випадку, пояснення позивача вказують лише на його намагання уникнути несприятливих для нього наслідків у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій відповідача. Однак суд не є засобом для сторін та не толерує зловживання правами.

Таким чином, суд вважає, що вина позивача у вчиненні адміністративних правопорушень доведена та у працівників патрульної поліції були наявні правомірні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову та залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін.

Керуючись ст.ст. 122, 245, 246, 251, 256, 268, 276, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 2, 9, 21, 72-78, 90, 139, 205, 241-246, 250, 251, 269, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до інспектора 2 взводу роти №1 батальйону №1 УПП в Чернігівській області ДПП лейтенанта поліції Рябого Олександра Сергійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправними та скасування постанови серії ЕНА № 1902502 та постанови серії ЕНА № 1902266 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.К. Овсієнко