Справа № 128/2239/24
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 128/2239/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бондаренко О.І.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

19 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області, Старшого сержанта поліції Атаманенка Дмитра Сергійовича про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

В С Т А Н О В И В :

у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із позовом до старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, мотивуючи власні вимоги тим, що у відповідності до змісту постанови ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року зазначалося, що 22.05.2024 року приблизно о 09:25 по дорозі М-21 186 км. 530 м., водій, керуючи ТЗ рухався зі швидкістю 105 км./год., в зоні дії знаку 5.49 (с.Гуйва), чим перевищив встановлене обмеження швидкості руху більш як на 20 км/год (швидкість руху вимірювалась лазерним вимірювачем швидкості руху ТЗ TRUCAM 000632 П/В Motorola VB 400), чим порушив п.12.4 ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах, та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 КУпАП.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 вересня 2024 року позов задоволено.

Скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень) грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року заяву позивача ОСОБА_1 , - задоволено частково.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул.Федора Ернста, 3, м.Київ, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_1 , у рахунок відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу - 3000 (три тисячі) гривень.

У відшкодуванні решти заявлених витрат на професійну правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 19 листопада о 14 год. 45 хв.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, представників не направили, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені судом належним чином. При цьому, представник Департаменту не скористався можливістю задоволеного клопотання про участь представника у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надіслав до суду заяву, в якій зазначив, що заперечення на апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі, розгляд справи просить провести за його відсутності.

Відповідно до ст.311 КАС України справа судом апеляційної інстанції переглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, 03.06.2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області із адміністративним позовом до старшого сержанта поліції ОСОБА_2 , Департаменту патрульної поліції «про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі», в якому просив суд скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2206251 від 22.05.2024 року.

У позовній заяві позивачем зазначено, що докази витрат на професійну правничу допомогу будуть подані ним після ухвалення судового рішення у даній справі протягом 5 днів (а.с.8).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.09.2024 позов ОСОБА_1 задоволено.

Скасовано постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 (одна тисяча сімсот гривень) грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2206251 від 22.05.2024 року.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрито.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок (а.с.61-67).

Також судом встановлено, що 28.05.2024 між адвокатом Дем`яненком С.М. та позивачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої допомоги №997, у п.3.1, 3.2 якого вказано, що за надання правничої допомоги клієнт сплачує адвокату гонорар (винагороду) в розмірі 8500,00 грн. Гонорар сплачується клієнтом шляхом 100% передоплати у розмірі визначеному в п.3.1 договору.

Згідно акту виконаних робіт №997-ц/а-24 від 21.09.2024, адвокатом надано наступні юридичні послуги: первинна консультація замовника щодо дій, які необхідно вчинити після незаконного притягнення до адміністративної відповідальності - 30 хвилин, в сумі 1000 гривень; пошук правової інформації та аналіз судової практики - 3 години, в сумі 2 000 гривень; Підготовка та складання позовної заяви - 6 годин в сумі 5 000 гривень та написання заяви про ухвалення додаткового судового рішення 15 хвилин 500 гривень, що в загальному розмірі становить 8500 гривень.

На виконання умов договору про надання правничої допомоги №997 від 28.05.2024, позивач ОСОБА_1 сплатив адвокату Дем`яненку С.М. гонорар в сумі 8500 грн., про що свідчить копія квитанції №997 від 28.05.2024.

Ухвалюючи оскаржуване додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача.

Відповідно положень ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, згідно з ч.ч.1,2 ст.134 КАС України несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч.ч.3-5 ст.134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з положеннями ч.9 ст.139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Est/West Alliance Limited» проти України» (заява №19336/04; остаточне рішення 02.06.2014) Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

При визначенні суми відшкодування суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, що відповідає позиції Верховного Суду викладеній у постанові від 23.04.2019 у справі №826/9047/16.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст.30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Системний аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

В той же час, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно з ч.6 ст.134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Так, дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати понесені позивачем на правову допомогу в загальному розмірі 8500,00 грн. не є співмірними зі складністю даної адміністративної справи та наданим адвокатом обсягом правових послуг, зокрема, даний спір для кваліфікованого адвоката є спором незначної складності. Крім того, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають. Також, матеріали даної справи не містять великої кількості документів, на дослідження б яких адвокат витратив значний час, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, а відтак, на переконання суду, адвокатом Дем`янченком С.М. було виконано незначний обсяг технічної та юридичної роботи щодо підготовки даної справи.

Враховуючи наведене, колегія судді погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково у розмірі 3000 грн., оскільки витрати на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, фактично наданим адвокатом обсягом юридичних послуг, а також відповідають критерію реальності таких витрат.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції у Житомирській області залишити без задоволення, а додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 29 жовтня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 листопада 2024 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Ватаманюк Р.В. Сапальова Т.В.