Справа № 320/49040/23
Суддя: Собків Ярослав Мар'янович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Собківа Я.М.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 та осіб, що приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної аудиторської служби України, третя особа: ПАТ "Укрнафта", про визнання дій протиправними та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної аудиторської служби України, третя особа: ПАТ "Укрнафта", в якому просив:

- визнати протиправними дії Державної аудиторської служби України щодо здійснення перевірки діяльності Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" у період з 01.01.2017 до 19.08.2022 з питань, зазначених у Аудиторському звіті за результатами державного фінансового аудиту діяльності публічного акціонерного товариства "Укрнафта" з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 02.08.2023 №05-21/2 та вказаних у Акті планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства "Укрнафта" за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 29.06.2023 №05-21/2;

- визнати протиправними дії Державної аудиторської служби України зі складання за період перевірки Товариства з 01.01.2017 до 19.08.2022 року: Аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності публічного акціонерного товариства Укрнафта" з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 02.08.2023 №05-21/2; Акт планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства "Укрнафта" за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 29.06.2023 №05-21/2; вимог, оформлених листом Відповідача "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023;

- визнати протиправними дії Державної аудиторської служби щодо прийняття до розгляду заперечень ПАТ "Укрнафта" разом з листом "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, що були подані поза межами строку, встановленого діючим законодавством;

- визнати протиправними та скасувати вимоги Державної аудиторської служби України, оформлені листом "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, складені Відповідачем за результатами проведення планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрнафта" з 01.01.2017 до 19.08.2022 року.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року та витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи № 320/49040/23.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2024 року у задоволені клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи у відкритому судовому засіданні за участю сторін або їх представників - відмовлено. Продовжено строк розгляду справи на більш тривалий, розумний термін.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Державної аудиторської служби України (поштова адреса: 04070, м. Київ, вул. П. Сагайдачного, 4) докази:

- засвідчену копію Аудиторського звіту за результатами державного фінансового аудиту діяльності публічного акціонерного товариства "Укрнафта" з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 02.08.2023 №05-21/2;

- засвідчену копію Акта планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства "Укрнафта" за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 29.06.2023 №05-21/2;

- засвідчену копію вимоги Держаудитслужби, оформленої листом "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023;

- засвідчену копію висновків Держаудитслужби №000500-14/8704-2023;

- засвідчену копію заперечень ПАТ "Укрнафта", що оформлена листом №01/01/07-458 від 13.07.2023 з додатками;

- засвідчену копію заперечень ПАТ "Укрнафта" разом з додатками та супроводжувальним листом "Про заперечення до Акту ревізії" від 25.07.2023 №01/01-02/01/4328;

- засвідчену копію листа ПАТ "Укрнафта" від 21.11.2022 №01/01/07-878 "Про проведення перевірки".

На виконання вищевикладених вимог, Державна аудиторська служба України подала до Шостого апеляційного адміністративного суду клопотання про долучення матеріалів планової ревізії фінансово-господарської діяльності та аудиту ПАТ «Укрнафта».

Надалі, скаржником повторно заявлено клопотання про витребування доказів.

Клопотання обґрунтовано тим, що на думку заявника, ДАСУ не було належним чином виконано вимоги Ухвали суду від 15.07.2024 року та не надано в повному обсязі матеріали ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрнафта" з 01.01.2017 року по 31.12.2022.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вказаного клопотання оскільки відповідачем на виконання вимог Ухвали Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року було надано вичерпний перелік вказаних доказів.

З огляду на вищевикладене, суд вважає необгрунтованими вимоги позивача про повторне витребування документів у відповідача.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 липня 2024 року задоволено заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року по справі № 320/49040/23.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року задоволено заяву ОСОБА_4 про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року по справі № 320/49040/23.

Розглянувши доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та осіб, що приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 рішенням Наглядової ради ПАТ "Укрнафта" відповідно до протоколу в 06.10.2017 року №3/17 був призначений членом Правління - Заступником Голови правління, Виконавчим Віце-президентом з питань збуту ПАТ "Укрнафта".

У період з 01.05.2019 по 30.07.2020 тимчасове виконання обов`язків Голови правління ПАТ "Укрнафта", відповідно до рішення загальних зборів акціонерів від 28.03.2019, протокол №27, наказу про призначення від 01.05.2019 №873-к здійснював ОСОБА_1 .

Починаючи з 31.07.2020 ОСОБА_1 був Головою Правління ПАТ "Укрнафта", відповідно до рішення Наглядової ради Товариства від 20.05.2020, протокол №7/20 та від 23.07.2020, протокол №12/20, наказ про призначення від 31.07.2020 №1719-к і займав цю посаду по 09.11.2022, відповідно до рішення Загальних зборів акціонерів від 09.11.2022, протокол №2, наказ про припинення трудового договору, (контракту) від 09.11.2022 №1812-к.

Державною аудиторською службою України було проведено заходи державного фінансового контролю щодо Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", а саме:

- державний фінансовий аудит діяльності ПАТ "Укрнафта";

- ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрнафта".

За результатами проведення державного фінансового аудиту було складено Аудиторський звіт за результатами державного фінансового аудиту діяльності ПАТ "Укрнафта" з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 02.08.2023 №05-21/2.

За результатами проведення ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укрнафта" Держаудитслужбою підготовлено: - Акт планової виїзної ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності акціонерного товариства "Укрнафта" за період з 01 січня 2017 року по 31 грудня 2022 року від 29.06.2023 №05-21/2; - вимога за результатами ревізії, оформлена листом "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, у якій зазначено, що ПАТ "Укрнафта" повинно надати Держаудитслужбі до 11.09.2023 вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень і недоліків разом завіреними копіями підтвердних первинних, розпорядчих та інших документів.

У зазначених індивідуальних актах, складених за результатами державного контролю, викладено висновки щодо порушень, допущених ПАТ "Укрнафта".

Вважаючи вказані дії відповідача щодо проведення заходів державного контролю, складання акта ревізії та аудиторського звіту протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" від 26 січня 1993 року №2939-XII (далі - Закон № 2939-XII), здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2939-XII головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов`язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов`язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб`єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб`єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.

Відповідно до ст.3 Закону № 2939-XII, державний фінансовий аудит є різновидом державного фінансового контролю і полягає у перевірці та аналізі органом державного фінансового контролю фактичного стану справ щодо законного та ефективного використання державних чи комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, функціонування системи внутрішнього контролю. Результати державного фінансового аудиту та їх оцінка викладаються у звіті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2019 року №252 затверджено Порядок проведення Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами державного фінансового аудиту діяльності суб`єктів господарювання (далі - Порядок №252).

Згідно з пунктом 3 Порядку №252, державний фінансовий аудит діяльності суб`єктів господарювання (далі - аудит) - це вид державного фінансового аудиту, що полягає у перевірці та аналізі стану справ щодо законного та ефективного використання державних та/або комунальних коштів і майна, інших активів держави, правильності ведення бухгалтерського обліку і достовірності фінансової звітності, стану внутрішнього контролю у суб`єктів господарювання.

Під час проведення аудиту з метою дослідження гіпотез аудиту та отримання аудиторських доказів може здійснюватися збір інформації за письмовим запитом органу Держаудитслужби та/або державними аудиторами за місцезнаходженням учасника аудиту (п.8 Порядку №252).

Пунктами 9-11 Порядку №252 передбачено, що аудит проводиться згідно з планом заходів державного фінансового контролю, затвердженим в установленому порядку та погодженим з Міністром Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня його надходження.

20.04.2006 прийнята постанова Кабінету Міністрів України №550, якою затверджений Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі - Порядок № 550).

Згідно з п.2 Порядку №550, інспектування полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності об`єкта контролю і проводиться у формі ревізії, яка повинна забезпечувати виявлення фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб.

Пунктами 4, 5 Порядку № 550 передбачено, що планові та позапланові виїзні ревізії проводяться контролюючими органами відповідно до Закону та цього Порядку.

Планові виїзні ревізії проводяться відповідно до планів контрольно-ревізійної роботи, затверджених в установленому порядку, позапланові виїзні ревізії - за наявності підстав, визначених Законом.

Згідно з п.6 Порядку №550, органи державного фінансового контролю за письмовим зверненням можуть отримувати від органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій інформацію, що стосується діяльності та фінансового стану об`єкта контролю.

Зазначені підзаконні нормативно-правові акти містять положення про те на кого поширюють свою дію такі акти, а саме:

Порядок №252 містить визначення понять "об`єкт аудиту" - суб`єкт господарювання державної і комунальної власності, підприємства, утворені в установленому порядку органами державної влади, органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов`язань і здійснення платежів, у тому числі державні, казенні, комунальні підприємства, а також господарські товариства, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх дочірні підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків належить державним, у тому числі казенним, комунальним підприємствам та господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, об`єднання таких підприємств (підпункт 7 пункту 4) та "учасники аудиту" - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми і форми власності та суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, які мали (мають) безпосередні правовідносини з об`єктом аудиту та/або були задіяні для виконання договірних відносин з об`єктом аудиту (підпункт 8 пункту 4);

Порядок № 550 містить визначення "об`єкт контролю" - підконтрольна установа та її відокремлені підрозділи, що не мають статусу юридичної особи, а також суб`єкт господарювання незалежно від форми власності, який не віднесено Законом України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон) до підконтрольних установ та у якого здійснюється державний фінансовий контроль на підставі судового рішення, ухваленого у кримінальному провадженні (абзац восьмий пункт 3).

Поряд з цим як Порядок № 252, так і Порядок № 550 передбачає те, що орган державного фінансового контролю, зокрема Держаудитслужба, за результатами проведення зазначених заходів надсилає відповідні документи, тобто аудиторський звіт та/або акт ревізії, саме об`єкту аудиту (об`єкту контролю) із встановленням строків їх розгляду.

Отже, правовідносини, які виникають у сфері здійснення державного фінансового контролю (державного фінансового аудиту, планової ревізії тощо) виникають виключно між органом державного фінансового контролю та об`єктом аудиту та/або об`єктом контролю.

У справі, що розглядається, окрім дій щодо проведення заходів державного фінансового контролю відносно ПАТ "Укрнафта", позивач оскаржує також вимогу "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, яка видана за результатами проведених заходів державного фінансового контролю, із зазначенням окремих підстав її оскарження, з приводу якої колегія суддів зазначає наступне.

У частині другій статті 15 Закону № 2939-XII закріплено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав органи державного фінансового контролю вживають заходів для забезпечення: притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю; порушення перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства; звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства; застосування заходів впливу за порушення бюджетного законодавства.

Пунктом 19 частини першої статті 4 КАС визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абзаці 4 пункту 1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі № 3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, є обов`язковою до виконання. Стосовно відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги, оскільки такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Отже, правова природа письмової вимоги контролюючого органу породжує правові наслідки, зокрема обов`язки для свого адресата, а не позивача, а відтак наділена рисами правового акту індивідуальної дії з урахуванням її змістовної складової, незалежно від форми документа, в якому вона міститься, і такий акт може бути предметом судового контролю в порядку адміністративного судочинства у разі звернення із відповідним позовом особою у відношенні якої вона прийнята.

Спірна вимога контролюючого органу є індивідуально-правовим актом і в силу закону є обов`язковою до виконання підконтрольною установою, якій вона адресована.

З проведеного вище аналізу сутності завдань і функцій органів фінансового контролю, в тому числі у їх співвідношенні із завданнями адміністративного судочинства (дії та рішення суб`єкта владних повноважень як предмет судового контролю), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення (дії, бездіяльність) органу фінансового контролю, прийняті в результаті реалізації їх окремо взятих завдань або функцій (пред`явлення обов`язкової до виконання вимоги як одна з них), є окремими предметами судового контролю.

Та обставина, що законодавство прямо передбачає порядок реалізації окремо взятого завдання чи функції контролюючого органу, зокрема стягнення збитків у судовому порядку на підставі пункту 10 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII, з чим кореспондується пункт 50 Порядку № 550, жодним чином не відміняє чи спростовує того, що всі рішення, дії чи бездіяльність органів державного фінансового контролю, прийняті або здійснені при реалізації ними їх владних управлінських функцій, можуть бути окремим предметом судового розгляду при поданні відповідного адміністративного позову.

За своєю правовою природою реалізація контролюючим органом компетенції в частині пред`явлення обов`язкових до виконання вимог і в частині здійснення процедури стягнення заподіяних збитків передбачає наявність різних, окремих, незалежних процедур.

Таку ж саму правову позицію Верховний Суд застосував, зокрема у постановах від 12 травня 2022 року у справі № 620/4169/20, від 22 жовтня 2020 року у справі № 820/3089/17, від 31 травня 2021 року у справі № 826/18686/16, від 31 серпня 2021 року у справі № 160/5323/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 420/6808/19.

У справі, що розглядається, спірна вимога, яка, як встановлено вище, є індивідуально-правовим актом, а відтак породжує права і обов`язки для підконтрольної установи, якій вона адресована, полягає в тому, щоб забезпечити відшкодування збитків, встановлених контролюючим органом. Додатково про обов`язковий характер цієї вимоги свідчить застереження в ній про те, що її невиконання є підставою для звернення до суду в інтересах держави.

Таким чином ця вимога сформульована на виконання владних управлінських функцій відповідача. Так, пунктом 15 частини першої статті 10 Закону № 2939-XII передбачено, що органи державного фінансового контролю наділені повноваженнями порушувати перед керівниками відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у допущених порушеннях. Також згідно з пунктом 50 Порядку № 550 за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема, притягнення до адміністративної, дисциплінарної та матеріальної відповідальності винних у допущенні порушень працівників об`єктів контролю.

Щодо порушення з боку Держаудитслужби прав та інтересів позивача, колегія суддів зазначає наступне.

ОСОБА_1 обґрунтовує їх тим, що у 2017-2022 роках займав керівні посади у ПАТ «Укрнафта», зокрема на посаді виконуючого обов`язки Голови Правління та Голови Правління. Зважаючи на те, що Держаудитслужба за результатами проведених заходів державного фінансового контролю виявила порушення у фінансово-господарській діяльності ПАТ «Укрнафта», про які Держаудитслужба зазначила у пунктах вимоги від 10.08.2023 № 000500- 14/8980-2023, а тому на думку апелянта: «Висновки та вимоги будь-якого органу, що здійснює за законом контроль за діяльністю ПАТ «Укрнафта» про недоліки у роботі ОСОБА_1 …, безпосередньо негативно впливають на його права та законні інтереси, …», «Ураховуючи висновки Державної аудиторської служби України та повноваження останньої, Аудиторський звіт, Акт ревізії та Вимога Держаудитслужби є підгрунтям для притягнення Позивача до відповідальності та можливого стягнення з останнього грошових коштів…».

Як вже зазначалось судом вище, процедура проведення державного фінансового аудиту передбачена Порядком № 252, а процедура проведення планової ревізії визначена Порядком № 550.

Тобто, з огляду на зміст зазначених норм права, випливає, що правовідносини, що виникають у сфері здійснення державного фінансового контролю (державного фінансового аудиту, планової ревізії тощо) виникають виключно між органом державного фінансового контролю та об`єктом аудиту та/або об`єктом контролю.

Як свідчать фактичні обставини справи, Держаудитслужба дійсно відповідно до вимог Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939), а також Порядку № 252 і Порядку № 550 провела заходи державного фінансового контролю фінансово-господарської діяльності ПАТ «Укрнафта» за період з 01.01.2017 по 31.12.2022, шляхом проведення державного фінансового аудиту та інспектування, у формі планової ревізії.

За результатами проведеного державного фінансового аудиту Держаудитслужба склала Звіт № 05-21/2, а за результатами проведеної планової ревізії - Акт ревізії № 05-21/2.

Зазначений Звіт № 05-21/2 та Акт ревізії № 05-21/2 Держаудитслужба, керуючись Порядком № 252 та Порядком № 550, надіслала на поштову адресу ПАТ «Укрнафта».

Поряд з цим позивач стверджує, що висновки Держаудитслужби як контролюючого органу, що викладені у Звіті № 05-21/2 та Акті ревізії № 05-21/2, а також у Вимозі № 000500-14/8980-2023 можуть бути підґрунтям для стягнення грошових коштів в межах цивільного та/або господарського судочинства.

З такими доводами колегія суддів не погоджується з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.

Відповідно до статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Із наведених положень випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Порушення прав, свобод чи інтересів особи - це фактичний наслідок протиправного рішення, дії чи бездіяльності конкретної особи (або осіб) щодо неї. Моментом порушення є момент прийняття рішення, вчинення дій чи бездіяльності, які породжують або можуть породити в майбутньому негативні правові наслідки для особи у вигляді виникнення, зміни чи припинення певних правовідносин за її участю. Тобто таке рішення (дії чи бездіяльність) є юридичним фактом, який має існувати на момент звернення до суду, передувати йому та підтверджуватися належними доказами.

Поряд з цим в чому саме виявляється порушення з боку Держаудитслужби у розумінні КАС України прав та інтересів позивача, внаслідок проведення заходів державного фінансового контролю відносно ПАТ «Укрнафта», окрім того, що у майбутньому можливо стане підставою для стягнення коштів (тобто станом на день звернення з адміністративним позовом та станом на день подання апеляційної скарги, такі обставини не настали), позивач не зазначає, що свідчить про відсутність такого порушеного права, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

З огляду на викладене, випливає, що твердження позивача щодо порушення його прав та законних інтересів з боку Держаудитслужби, шляхом прийняття індивідуально-правових актів відносно ПАТ «Укрнафта», будуються виключно на прогностичному характері, однак право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Тобто зі змісту зазначеного вбачається, що судовому захисту підлягає вже порушене право, а не те, що може бути порушеним у майбутньому, позаяк вирішувати спори на майбутнє суди не вправі.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії Державної аудиторської служби України щодо здійснення перевірки діяльності Публічного акціонерного товариства "Укрнафта", складання Аудиторського звіту, Акта планової виїзної ревізії, прийняття до розгляду заперечень, а також вимога Державної аудиторської служби України, оформлена листом "Про усунення виявлених порушень" від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, не порушують прав ОСОБА_1 , оскільки такі дії вчинені відповідачем у відношенні об`єкту контролю та аудиту, а саме ПАТ "Укрнафта".

ОСОБА_1 не є учасником правовідносин з приводу оскарження дій Державної аудиторської служби України щодо проведення державного фінансового контролю та вимоги №000500-14/8980-2023 від 10.08.2023. Право на її оскарження має підприємство, що було піддано ревізії. Правом здійснювати від імені такого підприємства представницькі функції, у тому числі звернення до суду, наділена відповідна уповноважена особа - керівник або голова комісії з реорганізації.

Доводи ОСОБА_1 про необхідність отримання ним, як колишнім працівником та керівником ПАТ "Укрнафта", захисту у вигляді визнання протиправними дій та вимоги про усунення порушень є безпідставними, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо заяв про приєднання до апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Основними доводами осіб, що долучилися до апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що на їх думку вимоги Держаудитслужби, оформлені листом від 10.08.2023 № 000500-14/8980-2023, можуть стати основою для звернення з боку державних органів, інших суб`єктів щодо стягнення грошових коштів та/або інших матеріальних претензій, необґрунтованого тиску чи кримінального переслідування.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ОСОБА_4 , аналогічно як і апелянт у своїх заявах не заначили, в чому саме виявляється порушення з боку Держаудитслужби у розумінні КАС України прав та інтересів таких заявників, внаслідок проведення заходів державного фінансового контролю відносно ПАТ «Укрнафта», крім того, що у майбутньому можливо стане підставою для стягнення коштів. Поряд з цим ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 , ані ОСОБА_4 не зазначають, що свідчить про відсутність такого порушеного права.

Крім того, з огляду на викладене, твердження заявників щодо порушення їх прав та законних інтересів з боку Держаудитслужби шляхом прийняття індивідуально-правових актів відносно ПАТ «Укрнафта» будуються виключно на прогностичному характері, однак право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем в момент здійснення ним оскаржуваних дій чи рішень.

Докази настання для ОСОБА_1 та осіб, що приєдналися до апеляційної скарги реальних негативних правових наслідків, спричинених проведенням перевірки ПАТ "Укрнафта", складанням Аудиторського звіту, Акта планової виїзної ревізії, прийняттям до розгляду заперечень та винесенням вимоги від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023, до суду не надані.

Також не надано суду інформацію про рішення, що були прийняті відносно ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ґрунтувалися на висновках, що містяться в акті ревізії чи у вимозі від 10.08.2023 №000500-14/8980-2023.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та осіб, що приєдналися до неї: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та осіб, що приєдналися до апеляційної скарги ОСОБА_1 : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач Собків Я.М.

Суддя Мєзєнцев Є.І.

Суддя Сорочко Є.О.