Справа № 137/1335/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 137/1335/24

Головуючий у І інстанції: Гопкін П.В.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

19 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Полотнянка Ю.П. Драчук Т. О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1744 від 19.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

у вересні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із адміністративним позовом в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову № 1744 від 19.07.2024 якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн.

Літинський районний суд Вінницької області рішенням від 03.10.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, яка виразилась у неприбутті військовозобов`язаного у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання до для взяття на військовий облік. З матеріалів справи встановлено, що обов`язок прибути для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 виконано 31.07.2024. Саме з 21.06.2023 у позивача виник обов`язок у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання стати на військовий облік, однак суд зазначає, що до 19.05.2024, тобто до набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст. 210КУпАП було доповнено частиною 3, відповідальність за інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення не існувала. А тому обов`язок у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання стати на військовий облік почав свій відлік з 19.05.2024 року, а закінчилось триваюче правопорушення 31.07.2024 після виконання позивачем передбаченого Законом обов`язку. Бездіяльність позивача суд розцінює, як ухилення ОСОБА_1 від військового обліку.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що 15.07.2024 самостійно прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік, оскільки 11.06.2023 був знятий з обліку призовників. Стверджує, що уся інформація про нього була відома представникам РТЦК, але жодних повідомлень (повісток, дзвінків тощо) про необхідність явки для взяття на військовий облік чи отримання військово-облікового документа він не отримував. Зауважив, що знаходиться на військовому обліку з 22.10.2020 і не змінював місця проживання.

Вважає, що оскільки ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою його притягнули до відповідальності, на момент вчинення правопорушення не існувала, він не міг бути визнаний винним у вказаному правопорушенні. Також наголошує на невчасному повідомленні про розгляд справи: він дізнався про постанову лише 03.09.2024, тоді як розгляд справи відбувся без його участі 19.07.2024. Відтак просив суд визнати постанову неправомірною та скасувати накладене стягнення. Також просить стягнути з відповідача понесені ним судові витрати.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.07.2024 винесено постанову за № 1744, яка є предметом оскарження. Відповідно до змісту зазначеної постанови ОСОБА_1 в порушення вимог абз. 6 ч.10 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», та п. 2 ч.1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних згідно додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487 був знятий з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2023 та мав з`явитись за місцем проживання до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, що є порушенням мобілізаційного законодавства. Згідно наданих пояснень ОСОБА_1 свою вину в чинному правопорушенні визнав та пояснив, щодо ІНФОРМАЦІЯ_2 не прибув у в`язку з тим, що не знав своїх обов`язків. Зазначену постанову позивач отримав особисто 03.09.2024 (а.с. 9-10).

Згідно посвідчення про приписку ОСОБА_1 знятий з обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 21.06.2023, а взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 31.07.2024 (а.с. 11).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно зі ст. 42 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та пункту 19 Порядку №1487 громадяни України, винні в порушенні правил військового обліку громадян України, а також у вчиненні інших порушень законодавства про військовий обов`язок і військову службу, несуть відповідальність згідно із законом.

На підставі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби.

У абз. 6 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» вказано, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Частиною 1 ст. 210 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.

19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення правил військового обліку, яка виразилась у неприбутті військовозобов`язаного у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання до для взяття на військовий облік.

З матеріалів справи встановлено, що обов`язок прибути для взяття на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 виконано 31.07.2024. Саме з 21.06.2023 у позивача виник обов`язок у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання стати на військовий облік, однак суд зазначає, що до 19.05.2024, тобто до набуття чинності Законом №3696-ІХ, яким ст. 210КУпАП було доповнено частиною 3, відповідальність за інкриміноване ОСОБА_1 правопорушення не існувала. А тому обов`язок у семиденний строк після прибуття до нового місця проживання стати на військовий облік почав свій відлік з 19.05.2024 року, а закінчилось триваюче правопорушення 31.07.2024 після виконання позивачем передбаченого Законом обов`язку.

Бездіяльність позивача суд розцінює, як ухилення ОСОБА_1 від військового обліку.

Хоча позивач виправдовував свою бездіяльність тим, що його особова справа не була надіслана із ІНФОРМАЦІЯ_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак його військово-обліковий документ був наявний, тому вказане твердження не звільняє позивача виконати свій обов`язок стати на військовий облік за зареєстрованим місцем проживання.

Відтак, постановляючи оскаржувану постанову, суд першої інстанції передчасно вважав, що відповідач діяв правомірно, зважаючи на наступне.

У позові позивач наголошував на невчасному повідомленні про розгляд справи: він дізнався про постанову лише 03.09.2024, тоді як розгляд справи відбувся без його участі 19.07.2024.

Так, у відповідності до ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

За ч.ч. 2, 3, 4 ст. 256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

При цьому, матеріали справи не містять відомостей про своєчасне повідомлення позивача про розгляд справи про адміністративне правопорушення. Також в матеріалах справи відсутній протокол про адміністративне правопорушення.

Отже, відповідачем було порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, проте суд у даній справі не може підміняти собою територіальний центр комплектування та соціальної підтримки та надавати оцінку виявленим порушенням за відсутності належного розгляду таких відповідачем, позбавлення позивача можливості скористатися правами, передбаченими статтею 268 КУпАП, статтями 59, 63 Конституції України.

Вищезазначене є підставою для скасування рішення суб`єкта владних повноважень і надіслання справи на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи) (ч. 3 ст. 286 КАС України).

Разом з тим, оскільки у матеріалах справи відсутня інформація про те, що позивач був своєчасно поінформований про дату, час та місце розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 210-1 КУпАП, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача про порушення відповідачем порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та, відповідно, порушення права позивача на захист.

Вказане є самостійною підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Додатковою правовою підставою для скасування постанови суду є те, що на час апеляційного розгляду справи закінчився визначений ст.38 КУпАП однорічний строк давності у цій справі.

Адміністративне стягнення може бути накладено не пізніш як через два місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через два місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначених у частині сьомій цієї статті, та за винятком випадків, коли справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу підвідомчі суду (судді).

Адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.

Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315 КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою, сьомою статті 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

З матеріалів справи встановлено, що за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції заявником сплачено судовий збір в сумі 1514 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 03 жовтня 2024 року скасувати, а провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови № 1744 від 19.07.2024 у справі про адміністративне правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1514 (тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Полотнянко Ю.П. Драчук Т. О.