Справа № 640/17710/22
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Парінов А.Б.

судді: Беспалов О.О.

Грибан І.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Апарату Верховної Ради України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Апарату Верховної Ради України, у якому просила суд:

- визнати протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати їй усіх належних сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно;

- стягнути з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати усіх належних їй сум при звільненні, а саме грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно у розмірі 886515,44 грн

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт стверджує, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Апарату Верховної Ради України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України VIII скликання Кобцева М.В. за строковим трудовим договором на постійній основі з 19.03.2015 по 29.08.2019.

У зв`язку з достроковим припиненням повноважень Верховної Ради України VIII скликання 29.08.2019 р. позивача було звільнено з посади помічника-консультанта народного депутата України VIII скликання Кобцева М.В. , згідно з Розпорядженням Першого заступника Керівника Апарату Верховної Ради України № 1305-к від 27.08.2019 р.

28.08.2019 позивачу було виплачено заробітну плату за відпрацьований час у серпні 2019 року та одноразову грошову допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата України» загальним розміром 64698 грн. 18 коп. (шістдесят чотири тисячі шістсот дев`яносто вісім гривень 18 коп.).

Отримавши, на картковий рахунок зазначену виплату, позивачем було виявлено, що при звільненні Апаратом Верховної Ради України не було проведено виплату грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної відпустки.

28.08.2019 позивачем до Головного управління документального забезпечення - Управління документообігу Апарату Верховної Ради України на ім`я Першого заступника Керівника Апарату-керуючого справами Верховної Ради України Боднара О.П. було надано особисту заяву з проханням виплатити при звільненні грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної основної відпустки.

Також, 28.08.2019 до Головного управління документального забезпечення - Управління документообігу Апарату Верховної Ради України на ім`я Першого Заступника Керівника Апарату-керуючого справами Верховної Ради України Боднара О.П. було надано Подання народного депутата України VIII скликання Кобцева М.В. від 28.08.2019 № 114/2-7/ВР з проханням виплатити позивачу, як помічнику-консультанту народного депутата України, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, при звільненні грошову компенсацію за всі не використані дні щорічної відпустки.

Однак, жодних відповідей на заяву та подання народного депутата України від Апарату Верховної Ради України не надійшло, грошову компенсацію за не використані дні щорічної відпустки не було виплачено.

Таким чином, позивачем було подано до суду адміністративний позов до Апарату Верховної Ради України щодо визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Так, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 05.04.2021 у справі № 640/23860/19 за позовом ОСОБА_1 до Апарату ВРУ визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.10.2021, адміністративний позов ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України задоволено:

- визнано протиправною бездіяльність Апарату Верховної Ради України щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки;

-зобов`язано Апарат Верховної Ради України виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за дні невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі-141088,14 грн.;

- стягнуто з Апарату Верховної Ради України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки у розмірі - 118080,95 грн;

- стягнуто з Апарату Верховної Ради України за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір у розмірі 1 410,89 грн. на користь ОСОБА_1 .

На виконання рішення суду 12.11.2021 на картковий рахунок позивача для виплат, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк», від Управління справами ВРУ надійшли грошові кошти у сумі 207587,95 грн., 29.11.2021 надійшли кошти у сумі 1403,84 грн.

17.02.2022, з метою отримання розрахунку виплачених сум, позивачем було направлено лист до керівництва Апарату ВРУ з проханням надати повний детальний розрахунок усіх виплачених Апаратом ВРУ коштів у листопаді 2021 року, у грудні 2021 року, у січні 2022 року, у лютому 2022 року. Зазначити, за який період було проведено виплату 12.11.2021 року середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки та у якому розмірі, а також чи було проведено нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки виплати грошової компенсації за дні невикористаної щорічної основної відпустки за період з 30.11.2019 по 12.11.2021, тобто по день фактичного розрахунку.

В зв`язку із неотримання відповіді на лист від 17.02.2022, після усного звернення, 11.07.2022 позивачу було видано на руки відповідь - копію листа вих. № 15/26- 2022/74079 від 05.05.2022 за підписом заступника керівника Управління справами- головного бухгалтера Л. Савкової, у якому зазначено, що у листопаді 2021 року «відповідно до рішення суду позивачу нараховано компенсацію за 133,5 календарних днів основної невикористаної відпустки в розмірі 141088,14 грн. та середній заробіток за час затримки виплати грошової компенсації у розмірі 118080,95 грн (за 65 робочих днів). Проте, дана відповідь не містила інформації про нарахування та виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 по 11.11.2021 включно.

Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 1 статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до ч. 1-2 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наразі, спір у даній справі стосується захисту трудових прав в частині проведення роботодавцем із звільненим працівником з публічної служби повного розрахунку та виплати всіх сум, що йому належать, а тому до спірних правовідносин субсидіарно застосовуються положення статей 116 та 117 КЗпП України при розгляді справ в порядку адміністративного судочинства.

Оскільки спір у цій пов`язаний із проходженням та звільненням з публічної служби, то строк звернення до суду із цим позовом визначений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду в справі № 240/532/20 (постанова від 11.02.2021) сформулював висновок згідно із яким строк звернення до суду за вирішенням публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, як і в розглядуваному випадку, охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, а саме строк звернення до суду обмежується місячним строком.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до ч.3 якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, на думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду.

В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

В даному випадку встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року №340/1019/19).

Так, слід наголосити на тому, що остаточний розрахунок із позивачкою на виконання рішення суду у справі № 640/23860/19 відповідачем проведено 29.11.2021, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача.

Крім того, колегія суддів також враховує, що питання встановлення початку перебігу строку звернення до суду неодноразово було предметом дослідження Верховним Судом, зокрема і у постановах від 25.02.2021 у справі № 240/5092/20, від 11.03.2021 у справі №560/3338/19, від 15.07.2021 у справі № 300/2782/20, від 07.02.2023 у справі № 480/2878/22, від 18.05.2023 у справі № 420/9651/22 та багатьох інших, який дійшов висновку, що початок перебігу строку звернення до суду із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має обчислюватися з дня проведення остаточного розрахунку з працівником.

Отже, перебіг строку звернення до суду з позовом у даній справі, що розглядається, розпочався 30.11.2021 (наступний день за днем остаточного розрахунку), а сплив зазначений строк, відповідно, 30.12.2021 (тобто до введення в Україні воєнного стану).

Таким чином, оскільки позивач звернулася до суду з позовом 12.10.2022, то вона пропустила місячний строк звернення до суду з даним позовом.

При цьому, колегія суддів відзначає, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.

Верховний Суд у справі № 240/12017/19 вказав, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами. За висновком Суду, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.10.2020 у справі № 9901/32/20 дійшла висновку, що інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Що стосується посилань позивача на застосування процедури досудового врегулювання спору, суд зазначає, що процедура досудового вирішення спору у справах щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні з публічної служби чинним законодавством не передбачена. У зв`язку з цим, відсутні підстави розраховувати строк звернення до суду з моменту отримання позивачем відповіді, наданої Апаратом ВРУ.

Колегія суддів зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Нереалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 27.01.2020 року у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 року у справі № 360/1870/19, від 27 серпня 2021 року у справі № 1.380.2019.000974, 27 січня 2021 року у справі № 160/4284/19.

Отже, колегія суддів зазначає, що пропущений строк звернення до суду з позовом може бути поновлений за наявністю поважних причин, проте позивач не зазначив об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від його волевиявлення або пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами, що позбавили позивача можливості звернутися до адміністративного суду з даним позовом у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивачем не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від його волевиявлення та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

Враховуючи те, що позивачем пропущений встановлений законом строк звернення до суду з даними позовними вимогами, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до вимог ст.319 КАС України судове рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно 240 цього Кодексу.

Враховуючи, що позивачем строк звернення до суду з даними позовними вимогами пропущено без поважних причин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 14,122,123, 240, 250, 308, 311, 315, 317, 319, 321, 322, 325, КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Апарату Верховної Ради України задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 листопада 2023 року скасувати, а позовну заяву ОСОБА_1 до Апарату Верховної Ради України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

І.О. Грибан

(Судове рішення виготовлено 19 листопада 2024 року)