Справа № 280/3750/24
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року Справа № 280/3750/24 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни (вул. Чарівна, 117, оф. 1, м. Запоріжжя, 69071), до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов, к. 58, м. Харків, 61022), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

24.04.2024 засобами системи «Електронний суд» до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни, до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивачка просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №39 від 10.04.2024р. про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 за місцем реєстрації (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) з моменту фактичного звернення, а саме з грудня 2021 року.

Крім того, просить залучити до участі у даній справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

В обґрунтування позовних вимог позивачка (представниця позивачки) зазначила, що з 2010 року вона проживала в Автономній Республіці Крим та виїхала після анексії Криму російською федерацією. З листопада 2021 року проживає у м.Запоріжжі як внутрішньо переміщена особа. Позивачка звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, рішенням №39 від 10.04.2024 відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком та повідомив, що призначити виплату пенсії можливо тільки на підставі документів пенсійної справи, в тому числі із документами про припинення виплати пенсії органами, що призначали та виплачували пенсію за попереднім місцем проживання. Проте позивачка вважає, що необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а оскільки позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи, то очевидно що вона до таких не належить. Отже відмова у виплаті пенсії внутрішньо переміщеній особі з підстав відсутності пенсійної справи за місцем звернення є протиправною та такою, що порушує встановлене статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право мирно володіти своїм майном, при цьому втручання у право позивачки було непропорційним.

Ухвалою від 25.04.2024 відкрито провадження у справі, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

02.05.2024 засобами системи «Електронний суд» від третьої особи надійшли пояснення щодо позову. В поясненнях зазначено, що на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022, яким введено на території України воєнний стан, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, починаючи з 24.02.2022, листування із російською федерацією зупинено та запити про отримання даних щодо припинення виплати пенсії до органів не надсилаються. Зазначене унеможливлює отримання пенсійним органом документального підтвердженні припинення виплати пенсії позивачці на невизначений час. Право особи на одержання пенсії установляється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подано до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку. Слід звернути увагу, що право на призначення пенсії та реалізація такого права повинна здійснюватися у встановленому порядку, визначеному, зокрема, у Закону №1058 і затвердженому на виконання його положень Порядку №22-1. Реалізуючи свої владні повноваження, пенсійний орган, обираючи одне із альтернативних рішень, дійшов висновку про те, що правильним рішенням є рішення про відмову в призначенні позивачці пенсії. Враховуючи зазначене, позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058 у зв`язку з відсутністю атестата про припинення виплати пенсії в АР Крим. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

09.05.2024 засобами системи «Електронний суд» від представниці позивачки надійшла відповідь на відзив (відповідь на пояснення третьої особи) в якій, окрім іншого, вказано, що особливості виплати пенсій мешканцям АР Крим, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації регулюються Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №234 від 02.06.2014. Згідно даного порядку, особи подають територіальному органові заяву про отримання пенсії відповідно до законодавства України із зазначенням місця проживання (реєстрації) та паспорт громадянина України (паспорт громадянина України для виїзду за кордон). Територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації, зазначених у пункті 1 цього Порядку. Тобто необхідність витребування матеріалів паперової пенсійної справи стосується осіб, які проживають на тимчасово окупованій території, а оскільки позивачка має статус внутрішньо переміщеної особи, то очевидно що вона до таких не належить. Просить суд відмовити в задоволенні доводів в поясненнях на позовну заяву.

24.05.2024 засобами системи «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування відзиву посилається на те, що рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 10.04.2024 №39 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю атестата про припинення виплати пенсії в АР Крим. Враховуючи те, що відсутній атестат про припинення виплати пенсії в АР Крим, рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ ПФУ в Харківській області винесено правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства, а позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, безпідставними та такими, які суперечать положенням чинного законодавства, а отже не підлягають задоволенню. Додатково звертає увагу, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення пенсії 02.04.2024, в зв`язку з чим не зрозуміло чим аргументовані вимоги позивачки про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком з моменту фактичного звернення, а саме з грудня 2021 року. Просить суд відмовити у задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

02.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ; місце фактичного проживання: АДРЕСА_4 (підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.11.2021 №2302-), звернулась із заявою про призначення пенсії за віком до ГУ ПФУ в Запорізькій області.

Відповідно до п.1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1) заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4.1 Порядку №22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Відповідно до абз. 14 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Відповідно до п.4.8 Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.

Тобто, за принципом екстериторіальності заява ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком була розглянута ГУ ПФУ в Харківській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 10.04.2024 №39 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю атестата про припинення виплати пенсії в АР Крим.

Не погодившись з рішеннями ГУ ПФУ в Харківській області Риженко Н.В. звернулась до суду за захистом свого порушеного права.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає, що ключовим питанням у цій справі є наявність правових підстав для призначення пенсії за віком органами Пенсійного фонду України громадянам України, які проживали та набули права на пенсію на території АР Крим та м. Севастополь.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (далі - Закон №1058-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону №1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.

15.04.2014 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII (далі - Закон №1207-VII), яким визначено статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії російської федерації, встановлено особливий правовий режим на цій території, визначено особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону №1207-VII сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій визнано тимчасово окупованою територією.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 7 цього Закону для громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території, реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення здійснюється відповідно до законодавства України. Виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234. У п. 1 зазначено, що цей Порядок визначає механізм виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які (1) проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя і (2) не отримують пенсії та соціальні послуги від Пенсійного Фонду російської федерації або інших міністерств та відомств, що здійснюють пенсійне забезпечення у російській федерації (далі - особи).

Відмовляючи позивачці у призначенні пенсії, відповідач у рішенні від 10.04.2024 за №39, з посиланням на Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м.Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234, зазначив, про відсутністю атестата про припинення виплати пенсії в АР Крим.

Проте суд звертає увагу, що на час звернення до пенсійного органу (квітень 2024 року) позивачка не проживала на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (проживає у м. Запоріжжя), а тому до неї не застосовується ч.1, 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» №1207-VII та прийнятий на її виконання Порядок виплати пенсії та надання соціальних послуг громадянам України, які проживають на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №234.

Відповідно, не застосовується і пункт 4 Порядку №234, яким визначено, що територіальний орган на підставі поданих документів надсилає запит щодо витребування пенсійної справи до органів російської федерації; виплата пенсії після надходження-пенсійної справи разом з документами про припинення виплати пенсії поновлюється з дати припинення виплати за місцем попереднього отримання пенсії.

Аналогічна правова позиція у подібній справі викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 30 січня 2024 року по справі №320/424/23, яка враховується судом при розгляді даної справи.

З 22.11.2014 набув чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20.10.2014 (далі - Закон №1706-VII), яким встановлені гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до ст. 1 цього Закону внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Позивачка надала до матеріалів справи довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30.11.2021 №2302-.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» установлено, що призначення, відновлення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам, у тому числі особам, які відмовились відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюються територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Зазначена норма застосовується до усіх внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону №1706-VII підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа подала заяву про відмову від довідки.

Таким чином, призначення (поновлення виплати) пенсій особам, які проживали на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, залишили її та зареєстрували місце проживання та постійно проживають на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, здійснюється територіальними органами Пенсійного фонду України на підставі відомостей, що містяться в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 січня 2024 року по справі №320/424/23.

Крім того, виключний перелік підстав для припинення виплати пенсій наведено у статті 49 Закону №1058-IV, наявність яких у справі, що розглядається, встановлено не було.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є протиправним.

Що стосується дати призначення пенсії за віком, то суд зазначає наступне.

Відповідно до абз.1 ч.1 ст.45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

ОСОБА_1 звернулась із заявою про призначення - 02.04.2024, отже саме з цієї дати їй слід призначити пенсію.

Твердження позивачки (представниці позивачки), що первісно вона зверталась з заявою про призначенні пенсії у грудні 2021 року є документально не підтвердженим та необґрунтованим, оскільки в листі третьої особи від 10.06.2022 за №5626-4937/Р-02/3-0800/22 зазначено, що у грудні 2021 року позивачка звернулась до пенсійного органу стосовно запиту пенсійних справ з російської федерації.

Докази того, що у грудні 2021 року позивачка зверталась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком в матеріалах справи відсутні.

Більш того у грудні 2021 року відповідач не розглядав (не надходили для розгляду) заяви позивачки про призначення пенсії за віком, в зв`язку з чим відсутні підстави для його зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію з грудня 2021 року

Щодо інших тверджень учасників справи, то суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

В даному випадку інші твердження учасників справи не впливають на правильність вирішенні спору по суті.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.

При зверненні до суду з даним позовом позивачка сплатила судовий збір в розмірі 968,96 грн., який слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Інші судові витрати позивачкою до стягнення не заявлялись.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Колеснікової Тетяни Альбертівни (вул. Чарівна, 117, оф. 1, м. Запоріжжя, 69071), до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під., 1 пов, к. 58, м. Харків, 61022), третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-б, м. Запоріжжя, 69005), про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківський області №39 від 10.04.2024 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківський області призначити пенсію за віком ОСОБА_1 за місцем реєстрації (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 ) з 02.04.2024.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «21» листопада 2024 року.

Суддя Р.В. Кисіль