Справа № 520/16432/23
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 р. Справа № 520/16432/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Жигилія С.П. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2023, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків, по справі № 520/16432/23

за позовом Департаменту патрульної поліції

до ОСОБА_1

про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року Департамент патрульної поліції (далі за текстом - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі за текстом відповідач), про відшкодування матеріальної шкоди, в якій просив:

- стягнути з відповідача на користь Департамента патрульної поліції матеріальну шкоду в розмірі 182 085,85 гривень.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2023 року у справі № 520/16432/23 відмовлено у задоволенні адміністративного позову Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди.

Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі, в результаті чого ухвалене незаконне та необґрунтоване рішення, просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивача зазначено, що положеннями частини четвертої статті 8 та статті 12 Закону №160-ІХ надають право позивачу не призначати службове розслідування у випадку встановлення вини завдання матеріальної шкоди судом та встановлюють лише один спосіб стягнення матеріальної шкоди у разі звільнення особи зі служби до видання наказу про притягнення до матеріальної відповідальності та відмови від добровільного відшкодування шкоди судовий. Відповідачем не призначалось службове розслідування за фактом, в той час як висновком постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.058.2023 у справі №638/1487/23, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.07.2023, є преюдиційним факт визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтю 124 та частиною першою статті 130 КУпАП. Водночас, до визнання судом вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, позивач не мав достатніх правових підстав для притягнення відповідача до матеріальної відповідальності. Більш того, на момент притягнення позивача до адміністративної відповідальності останній був звільнений зі служби в поліції.

Позивач своїм правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

З огляду на норми частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом розглянута за правилами спрощеного провадження, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі, який відноситься до незначної складності, а також за умови відсутності клопотань учасників про розгляд справи за їх участі у відкритому судовому засіданні, то за таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача про розгляд справ за участі представника позивача та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Згідно з частиною четвертою статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді заступника начальника відділу забезпечення діяльності УПП в Харківській області ДПП, що відноситься до публічної служби, завдав шкоду державі в особі Департаменту патрульної поліції, шляхом пошкодження майна у період здійснення ним повноважень, пов`язаних із виконанням його службових обов`язків. За вказаним фактом складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 078661 за ст. 124 КУпАП та протокол серії ААД № 078662 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Зазначені протоколи про адміністративне правопорушення направлені до Дзержинського районного суду м. Харкова. Постановою суду від 16.05.2023 у справі №638/1487/23 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП .

Автомобіль Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває у власності Департаменту патрульної поліції, що підтверджено копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження в наслідок порушення ОСОБА_1 вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху.

Відповідно до висновку експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-кримінального центру Міністерства внутрішніх справ України від 29.03.2023 №ЕД-10/121-23/4127-АВ за результатами транспортного-товарознавчого дослідження встановлено, що розмір матеріального збитку власнику транспортного засобу становить 182 085,85 грн.

Листом від 12.06.2023 № 5982/41/14/02-2023 ОСОБА_1 повідомлено про завдання матеріальних збитків Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за його вини. Зазначеним листом запропоновано відшкодувати збитки добровільно.

У зв`язку з тим, що на теперішній час матеріальні збитки власнику транспортного засобу в розмірі 182085,85грн. не відшкодовані, Департамент патрульної поліції звернувся до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом Патрульної поліції не було дотримано вимоги статті 8 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» в частині проведення службового розслідування та притягнення відповідача до матеріальної відповідальності на підставі наказу начальника Департамента патрульної поліції, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, тобто він є спеціальним нормативним актом, який регулює проходження служби в поліції визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, надалі Закон №580-VIII).

Положеннями частини першої статті 18 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Відповідно до частини першої статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (частина друга статті 19 Закону № 580-VIII).

Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського (стаття 56 Закону №580-VIII).

Відповідно до статті 60 Закону № 580-VIII проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Аналізуючи обставини справи та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції зазначає, що вина відповідача в завданні матеріальної шкоди та причинний зв`язок між його протиправною поведінкою та завданою шкодою повинні бути доведені позивачем та підтверджені належними, достовірними та допустимими доказами.

При цьому, слід врахувати, що 31.10.2019 набрав чинності Закон України №160-ІХ від 03.10.2019 "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" (надалі - Закон №160-ІХ).

Визначення термінів, які вживаються у Законі №160-ІХ, приведено в частині першій статті 1 вказаного Закону, зокрема:

- матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності;

- пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.

У відповідності до статей 2, 3, 4, 8 Закону №160-ІХ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи).

Підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.

Притягнення особи до матеріальної відповідальності за завдану шкоду не звільняє її від дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності, встановленої законами України.

Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.

Посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Порядок проведення службового розслідування визначається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, правоохоронними органами спеціального призначення, Службою зовнішньої розвідки України, Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України та Державним бюро розслідувань.

За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.

Статтею 10 Закону №160-ІХ визначено, що відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.

Так, частинами третьою, четвертою та п`ятою статті 10 Закону №160-ІХ визначено, що відшкодування шкоди, завданої військовозобов`язаним чи резервістом під час проходження ним зборів, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу або в іншому встановленому законом порядку в разі відмови військовозобов`язаного чи резервіста від її добровільного відшкодування.

Відшкодування шкоди, визначеної частиною другою статті 6 цього Закону, здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу в разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

Відшкодування такої шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється в судовому порядку за позовом військової частини, установи, організації, закладу, командир (начальник) якої (якого) старший за службовим становищем, у разі відмови особи від її добровільного відшкодування.

У разі притягнення особи, яка завдала шкоду, до кримінальної відповідальності відшкодування шкоди здійснюється шляхом пред`явлення військовою частиною, установою, організацією, закладом цивільного позову в кримінальному провадженні в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статті 12 Закону №160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Таким чином, зміст наведених положень дає підстави для висновку, що саме службовим розслідуванням повинна встановлюватись сукупність обов`язкових умов для притягнення поліцейського до матеріальної відповідальності, які визначені частиною другою статті 3 Закону № 160-ІХ, а також встановлюватись причини завдання шкоди, її розмір та винні особи. Виключення з цього правила має місце у випадку коли причини завдання шкоди, її розмір та винні особи були встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Як встановлено з матеріалів справи колегією суддів, постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 у справі №638/1487/23 ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу Skoda Octavia, реєстраційний номер НОМЕР_1 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 та ч.1 ст.130 КУпАП.

Поставною Харківського апеляційного суду від 11 липня 2023 року, постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ст. 130 КУпАП скасовано в частині притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, а провадження в цій частині закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП. В іншій частині постанова Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 залишена без змін.

Тобто з приведеного вбачається, що судовому порядку було підтверджено лише факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, при цьому розмір шкоди та причини її завдання судом не встановлено.

Доводячи наявність матеріальних збитків, які пов`язані із діями відповідача, позивач надав до суду висновок експертного дослідження Харківського науково-дослідного експертно-кримінального центру Міністерства внутрішніх справ України від 29.03.2023 №ЕД-10/121-23/4127-АВ проведеного за результатами транспортного-товарознавчого дослідження.

У відповідності до вказаного висновку вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Skoda Octavia, державний номер знак НОМЕР_1 , в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 11.02.203 становить 182 085,85 грн (а.с. 23-40 том 1).

Листом від 12.06.2023 № 5982/41/14/02-2023 ОСОБА_1 повідомлено про завдання матеріальних збитків Департаменту патрульної поліції внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за його вини. Зазначеним листом запропоновано відшкодувати збитки добровільно (а.с. 53-54 том 1).

Оскільки добровільно збитки відповідачем не відшкодовано, Департамент патрульної поліції звернувся до суду з відповідним позовом.

Як встановлено колегією суддів, позивачем не заперечується відсутність службового розслідування за фактом завдання відповідачем матеріальної шкоди. Відтак, позивачем не надано доказів проведення службового розслідування, яким було б встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винну особу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем не було дотримано вимоги статті 8 Закону № 160-ІХ в частині проведення службового розслідування та притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що положеннями частини четвертої статті 8 та статті 12 Закону №160-ІХ надають право позивачу не призначати службове розслідування у випадку встановлення вини завдання матеріальної шкоди судом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки за положеннями частини четвертої статті 8 Закону №160-ІХ розслідування може не проводитись саме у випадку коли судом встановлені причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, тобто встановлення в судовому порядку вини особи, причини завдання шкоди та її розміру одночасно, а не лише факту вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення.

Отже, колегія суддів також вважає безпідставними твердження позивача про те, що наявність постанови Дзержинського районного суду міста Харкова від 16.058.2023 у справі №638/1487/23, яка залишена без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11.07.2023, та звільнення відповідача зі служби в поліції задовго до ухвалення вказаної постанови, позбавило позивача обов`язку призначати службове розслідування.

Доводи апеляційної скарги позивача, що у даному випадку розмір матеріальної шкоди встановлений висновком експертного дослідження є безпідставними, оскільки вказана обставина не позбавляє позивача обов`язку дотримуватися приписів частини четвертої статті 8 Закону № 160-ІХ.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Ураховуючи результат апеляційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.09.2023 по справі № 520/16432/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій Л.В. Любчич