Справа № 200/5735/24
Суддя: Голошивець І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року Справа№200/5735/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Голошивця І.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком позивачу, призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.07.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.07.2023.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач) та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення». Поруч з цим, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Керуючись своїм правом та досягнувши 60-річного віку, 24.07.2023 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Позивач зазначила, що на підставі вказаної заяви їй було призначено пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV, при цьому страховий стаж склав 42 роки 5 місяців 14 днів, коефіцієнт страхового стажу, обчислений відповідно до статті 25 Закону № 1058-ІV склав 0,42417, але при цьому показник середньої заробітної плати враховувався за 2014-2016 роки, взамін правильного показника середньої заробітної плати по Україні, який мав враховуватись за останні три роки, що передували року (2023 рік) звернення із заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом № 1058-ІV, тобто за 2020-2022 роки. За таких умов загальний розмір пенсійної виплати за віком склав 4449,44 грн, який обчислений наступним чином: 4320,56 грн. - основний розмір пенсії, обчислений від страхового стажу та заробітної плати (7249,11 грн. х 0,4158); 128,88 грн - доплата за понаднормовий стаж. Позивач зауважила, що з урахуванням цього та відповідно до листа від 24.07.2024 №0500-0202-8/74997, відповідач вважає, що пенсія була призначена їй згідно із Законом № 1058-ІV, обчислена відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства, а тому застосовувати показник середньої заробітної плати по України за 2020-2022 роки немає правових підстав. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо обчислення їй пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2014-2016 роки відповідно до ч.2 ст.40 Закону № 1058-ІV.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач 1) надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV. Відповідач зазначив, що позивачу було призначено пенсію за вислугу років з 20.10.2014 та виплата пенсії була призупинена, оскільки 13.11.2014 позивач працевлаштувалася на посаду за спеціальністю, яка дає право на вислугу років. В подальшому вона звернулась до Пенсійного фонду України із заявою № 924 від 24.07.2023 про перехід на інший вид пенсії на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV та згідно з заявою № 924 від 24.07.2023 її було переведено на пенсію за віком згідно Закону № 1058-ІV з проведенням індексації заробітної плати. Відповідач зауважив, що 11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017, яким передбачено проведення перерахунку пенсій із застосуванням середнього показника заробітної плати в Україні в розмірі 3764,40 (за три попередні роки 2014-2016). Відповідно до ч.2 ст.42 Закону України № 1058-ІV) для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. У 2019 році індексація здійснювалась шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 (3764,40) на коефіцієнт 1,17, тобто 3764,40 х 1,17 = 4404,35. Кожен наступний перерахунок у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (з 01.05.2020 було збільшено на 1,11, тобто 4404,35 х 1,11 = 4888,83, з 01.03.2021 було збільшено на 1,11, тобто 4888,83 х 1,11 = 5426,60, з 01.03.2022 було збільшено на 1,14, тобто 5426,60 х 1,14 = 6186,32, з 01.03.2023 було збільшено на 1,197 тобто 6186,32 х 1,197 = 7405,03, з 01.03.2024 було збільшено на 1,0796, тобто 7405,03 х 1,0796 = 7994,47). Відповідач зауважив, що розмір пенсії позивача обчислено відповідно до вимог чинного законодавства. Станом на 24.07.2023 розмір середньої заробітної плати для розрахунку пенсії позивача становить 7405,03 це середня заробітна плата з якої сплачені страхові внески за 2014, 2015, 2016 роки з урахуванням коефіцієнтів збільшення (1,17х1,11х1,11х1,14х1,197). Враховуючи вищевикладене, відсутнє право у застосуванні показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2020-2022 роки. Відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі.

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (відповідач 2) надав відзив на позовну заяву в якому зазначив наступне, що позивач отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення», обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 20.10.2014. З 24.07.2023 позивача переведено на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV. Відповідач 2 зауважив, що відповідно до ст. 10 Закону № 1058-ІV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором. Отже, право вибору виду пенсійного забезпечення надається громадянину саме під час її призначення. Відповідно до ч.4 ст.42 Закону № 1058-ІV, якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати доходу з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в ч.1 ст.40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії. Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 42 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абз. 1-3 цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення. Таким чином, можна зробити висновок, що переведення з одного виду пенсії на інший є зміною виду пенсії. При цьому, пенсійне законодавство не містить застереження щодо переведення з одного на інший вид пенсії лише в межах одного закону. Відповідач 2 зазначив, що вимога позивача про перерахунок пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні за 2020, 2021, 2022 роки з 24.07.2023 є необґрунтованою. Відповідач правомірно з урахуванням норм чинного законодавства перевів позивача з пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788 на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014 - 2016 роки. Також відповідач вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав вона мала змогу дізнатись щомісяця при отримані пенсійних виплат. Відповідач 2 просив позовні вимоги позивача в частині призначення пенсії з 21.12.2023 по 18.02.2024 залишити без розгляду, в іншій частині відмовити.

Ухвалою суду від 04.09.2024 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалою суду від 04.11.2024 залучене Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області до участі у справі №200/5735/24 в якості другого відповідача. Розгляд справи №200/5735/24 розпочатий спочатку. Встановлений відповідачу 2: строк для подання до суду: відзиву на позовну заяву та усі наявні докази на підтвердження зазначеного у ньому; прийняте рішення за наслідком розгляду заяви про переведення з одного виду пенсії на інший від 24.07.2023 року ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , письмові пояснення в частині розрахунку розміру пенсії, а саме за які три роки був застосований показник середньої заробітної плати по Україні, з якої сплачені страхові внески.

Про відкриття провадження у справі, сторони були належним чином повідомлені, відповідно до наявності у представника позивача адвоката Хомича І.О. та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідача 1) реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 04.09.2024.

Про залучення другим відповідачем - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області було повідомлено належним чином, відповідно до наявної у нього реєстрації кабінету електронного суду, про що свідчить відповідна відмітка, де в графі «доставлено» зазначена дата 05.11.2024 року, та відповідно до наявної в матеріалах справи картки обліку вихідних документів Донецького окружного адміністративного суду від 06.11.2024 року №200/5735/24 на електронну скриньку - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідача 2 були надіслані процесуальні документи наявні в справі.

Розглянувши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . Відповідно до наявного в матеріалах справи копії паспорту серії НОМЕР_2 виданого Дружківським МВ УМВС України в Донецькій області від 28.09.1999 є громадянкою України.

Відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідач 2 - Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, , в даних правовідносинах є суб`єктом владних повноважень у відповідності до приписів п. 7 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як встановлено судом, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами по справі, позивач перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, як отримувач пенсії за вислугу років з 20.10.2014 року призначеної відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року (копія призначення пенсії дата розрахунку 04.02.2018 року графа «умови призначення» зазначено Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Як встановлено судом, позивач досягнувши 60-річного віку, 24.07.2023 року звернулась до територіальних органів Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з заявою №924 про перехід на інший вид пенсії, що підтверджується наявною копією заяви в матеріалах справи.

Як вбачається з листа відповіді відповідача від 24.07.2024 року на адвокатський запит представника позивача, заяву позивача від 24.07.2023 року було опрацьовано за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головним управлінням, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961.

За результатами опрацювання заяви про перерахунок, позивача було переведено з пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року.

Як встановлено судом, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області було надано відповідь від 24.07.2024 року на адвокатський запит представника позивача, в якій він зазначив, що позивач з 20.10.2014 перебувала на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за вислугу років, призначену відповідно до розділу XV Закону України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 24.07.2023 позивач до Головного управління надала заяву про перехід з пенсії за вислугу років, призначену відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058, яка була відпрацьована за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головним управлінням, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 № 339/35961. Відповідно до п.3 ст.45 Закону №1058 при переведенні з одного виду пенсії на інший застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії. Виняток становить перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком, при переведенні вперше застосовується середня заробітна плата за три роки, що передують року звернення за призначення пенсії за віком. За результатами розгляду, з 24.07.2023 позивача переведено з пенсії за вислугу років, яка була призначена відповідно до Закону №1058 на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. Застосування середньої заробітної плати за 2021-2023 роки, у випадку позивача не передбачене чинним законодавством. Отже, пенсію позивачу обчислено з урахуванням норм ст. 40 Закону №1058 відповідно до заробітної плати за період з 01.07.2000 по 31.03.2023 за даними персоніфікованого обліку, яка складала 10185,91 грн. (7994,47грн - показник середньої заробітної плати у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2014 - 2016 роки х 1,37554 - індивідуальний коефіцієнт заробітної плати).

Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у своєму відзиві зазначило, що: - «Відповідач правомірно з урахуванням норм чинного законодавства перевів Позивача з пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788 на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014 - 2016 роки.».

Позивач звертаючись до суду з даним адміністративним позовом просила: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови в здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком позивачу, призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.07.2023 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком позивачу призначеної згідно із Законом України від 09.07.2003 №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 24.07.2023.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що спірним питанням в даній справі є відмова відповідача щодо застосування при переведенні з пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 року на пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року із застосуванням показника середньої заробітної плати в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачені страхові внески за 2020-2022 роки.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з частиною першою статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Разом з цим, статтею 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (надалі - Закон №1788-ХІІ) (у редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії за вислугу років) було передбачено призначення трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Відповідно до статті 10 Закону України №1058-ІV особі, яка має одночасне право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із статтею 26 цього ж Закону особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно з частиною 1 статті 27 Закону №1058-ІV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 вказаного Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 вказаного Закону.

Частиною другою статті 40 Закону №1058-IV визначено, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

Згідно з абзацом другим частини третьої статті 45 Закону №1058-IV, при переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Суд зазначає, що Законом №1058-IV у редакції, чинній станом на 20.10.2014 (дату призначення позивачу пенсії за вислугу років), не було передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Аналіз положень частини третьої статті 45 Закону №1058-IV свідчить про те, що зазначеною нормою регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом (пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника), на інший. Показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У тому ж випадку, коли особа одержує пенсію, призначену за нормами іншого законодавства, зокрема згідно з Законом України «Про пенсійне забезпечення», то призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058-IV, зроблене після настання віку, що дає їй на це право, не може розглядатися як переведення з одного виду пенсії на інший, позаяк мова не йде про різні види виплат в одній солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №876/5312/17 зазначено, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно з частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV. Таким чином, позивачка має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі освіти України за три календарні роки, що передують року звернення.

Вказана правова позиція Верховного Суду України підтримана також Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постановах від 13.02.2019 у справі №265/7301/16-а, від 09.12.2019 у справі №265/5293/17, від 02.03.2020 у справі №№175/4084/16-а(2-а/175/86/16).

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи (форма РС-право), що позивачу первісно 20.10.2014 було призначено пенсію за вислугу років, як працівнику освіти відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії.

Відповідно до пункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мали працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Разом з цим, за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-IV позивач звернулася вперше лише після досягнення пенсійного віку (24.07.2023). Вказана обставина не є спірною.

Таким чином, у даному випадку мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2020-2022 роки.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 01 січня 2004 року здійснюється на підставі Закону № 1058-IV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» (постанова Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 265/7301/16-а).

При цьому, статтею 9 Закону № 1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, частина 3 статті 45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на перерахунок пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення з заявою за призначенням пенсії за віком, а саме за 2020-2022 роки.

Стосовно належного відповідача по справі, судом було досліджено та належним чином відображено в ухвалі суду від 04.11.2024 року, в якій зокрема було зазначено наступне: - «Пунктом 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1), зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16 грудня 2020 року №25-1) (далі по тексту - Порядок №22-1), зокрема, встановлено, що заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).

Відповідно до пункту 2.8 Порядку №22-1, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії. […].

За приписами пунктів 4.1, 4.2 Порядку №22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із пунктом 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи, за місцезнаходженням установи виконання покарань, де відбуває покарання засуджений до позбавлення (обмеження) волі, для здійснення виплати пенсії.

Отже, з аналізу наведеного вище вбачається, що рішення щодо призначення, перерахунку пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший вид приймається органом пенсійного фонду, визначеним за принципом екстериторіальності.

Як встановлено з матеріалів даної справи, заява позивача за призначенням/ перерахунком пенсії від 24 липня 2023 року, відповідно до якої позивач просила перевести її з одного виду на інший, розглянута за принципом екстериторіальності - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, про що й зазначає у своїй відповіді від 24.07.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, та саме цим Головним управлінням з 24.07.2023 позивача переведено з пенсії за вислугу років на пенсію за віком та перераховано з 24 липня 2023 року пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та обчислено розмір пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за три роки, а саме 2014-2016 роки.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов до висновку, що рішення стосовно призначення пенсії за віком та обчислення розміру пенсії за віком прийнято саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, а не Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, зокрема, після переведення з одного виду пенсії на інший вид електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) особи для здійснення виплати пенсії, в даному випадку простішими словами після опрацювання заяви позивача та переведення її з одного виду пенсії на інший з обрахунком розміру цієї пенсії, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення була передана до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області для подальшої виплати позивачу, оскільки вона перебуває на обліку саме в цьому Головному управлінні.

В той же час первинний розгляд заяви про переведення з одного виду пенсії на інший був здійснений саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.».

Вищенаведене підтверджується зазначеним Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області у його відзиві на позовну заяву: - «Відповідач правомірно з урахуванням норм чинного законодавства перевів Позивача з пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788 на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014 - 2016 роки.».

Щодо зазначеного відповідачем 2 у його відзиві стосовно залишення без розгляду позовних вимог позивача за період з 21.12.2023 по 18.02.2024 року у зв`язку із пропущеним строком звернення, суд зазначає наступне.

Питання дотримання строку звернення з даним адміністративним позовом до суду, було вирішено та належним чином відображено в ухвалі Донецького окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року.

Відповідно до приписів частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В даному випадку, суд дійшов до висновку, що суб`єктом владних повноважень саме Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області були допущені протиправні дії, оскільки ним під час призначення пенсії на підставі заяви позивача при розрахуванні пенсійної виплати був застосований показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, замість 2020-2022 роки, що зумовило звернення позивача за захистом своїх прав до суду.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи зміст спірних правовідносин, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо обчислення пенсії за віком позивачу без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки та як похідна вимога, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки, що передують року розрахунку пенсії за віком тобто за 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, починаючи з 24.07.2023 року, тобто з часу призначення пенсії за віком з дати подання відповідної заяви.

Згідно з частиною першою статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що позивач за подання даного адміністративного позову сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн., що підтверджується квитанцією від 19.08.2024 року.

Враховуючи, що протиправними дії були визнані Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, суд повертає позивачу судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань саме цього Головного управління у розмірі 968,96 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 9, 32, 139, 243 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд.3, ), до відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54000, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () щодо обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2020, 2021, 2022 роки.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області () здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три роки, що передують року розрахунку пенсії за віком тобто за 2020, 2021, 2022 роки, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії, починаючи з 24.07.2023 року, тобто з часу призначення пенсії за віком з дати подання відповідної заяви.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (54000, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд.1, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 листопада 2024 року.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.О. Голошивець