Справа № 380/14004/24
Суддя: Желік Олександра Мирославівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 рокусправа № 380/14004/24

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із вимогами:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у зарахуванні до пільгового страхового стажу за Списком №1 періоду роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового страхового стажу за Списком № 1 період роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991.

З метою обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач звернувся із заявою від 07.02.2024 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про зарахування до пільгового стажу роботи електрослюсарем підземним в шахті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991, однак відповідачем відмолено у здійсненні йому відповідного зарахування з огляду на те, що довідку про підтвердження пільгового стажу №3122 від 08.06.2023 видано луганською народною республікою. Вказану відмову позивач вважає протиправною з огляду на те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи є трудова книжка.

Позиція Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області викладена у відзиві на позовну заяву (вх.№55820 від 23.07.2024), в якому представник відповідача щодо задоволення позову заперечила та вказала, що ОСОБА_1 звернувся із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком від 02.07.2021 та пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 09.07.2021 прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №37 ОСОБА_1 . В подальшому рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі №360/4493/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов?язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 09 липня 2021 року № 37 про відмову у призначенні пенсії; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 за списком № 1 період роботи на шахті «Молодогвардійська» з 03 березня 1993 року по 31 жовтня 1993 року та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 липня 2021 року про призначення пенсії за віком відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. На виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 у справі №360/4493/21 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 02.08.2022 №37. ОСОБА_1 повторно звернувся із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком від 05.04.2023 та пакетом документів до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Відповідно до пункту 4.2 Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. За принципом екстериторіальності, документи ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком розглядалися, і відповідно, рішення про відмову у призначенні пенсії №37 від 14.04.2023 приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області. В подальшому рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 у справі №380/14736/23 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій, зобов?язання вчинити дії, - задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 02.02.2022 №7 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 14.04.2023 №37 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії. Зобов?язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В решті позовних вимог - відмовлено. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15.12.2023 у справі №380/14736/23 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 02.07.2021.

Як зазначає представник відповідача, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області не приймало рішення щодо не зарахування до пільгового стажу за Списком №1 періоду роботи позивача з 25.01.1990 по 29.04.1991, позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними.

Ухвалою судді від 08.07.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відмолено в задоволенні клопотання представника відповідача про залучення співвідповідача у справі.

Розглянувши позов, подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 з 02.07.2021 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як отримувач пенсії по віку на пільгових умовах, призначену у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Як видно з запису 2 трудової книжки серії НОМЕР_1 (дата заповнення 02.02.1990), ОСОБА_1 25.01.1990 прийнятий на роботу електрослюсарем підземним 4 розряду на шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля».

Згідно запису 3 трудової книжки, ОСОБА_1 29.04.1991 звільнено в зв`язку із необхідністю проходження служби в рядах Радянської армії.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 07.02.2024 про зарахування періоду роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991 до пільгового стажу.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області №5274-4560/Ш-52/8-1300/24 від 23.02.2024 повідомлено позивача, зокрема, про те, що період роботи з 25.01.1990 по 29.04.1991 згідно довідки від 08.06.2023 №3122 не зараховано до пільгового стажу за списком 1, оскільки довідка видана луганською народною республікою та не відповідає вимогам законодавства України.

Вважаючи протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області у зарахуванні до пільгового страхового стажу за Списком №1 періоду роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону №1058-IV).

Як встановлено судом, позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах з 02.07.2021. При цьому ОСОБА_1 відмолено в зарахуванні до пільгового стажу період його роботи з 25.01.1990 по 29.04.1991.

З цього приводу суд відзначає, що відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Суд звертає увагу на те, що станом на момент внесення записів до трудової книжки позивача за спірні періоди роботи, які не були зараховані пенсійним органом при розгляді його заяви, була чинною Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 року №162.

Так, вказаною Інструкцією №162 встановлені загальні вказівки для заповнення відомостей про працівника до трудової книжки.

Згідно абзацу 1 пункту 2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції №162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5 Інструкції №162).

При звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження і заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи в даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Аналогічні за змістом положення містяться також в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірний період роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки робітників та службовців» та даною Інструкцією.

За змістом пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 року №656 «Про трудові книжки працівників» та службовців встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови «Про трудові книжки робітників та службовців» при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до п. 18 постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи особи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Як видно з копії трудової книжки серії НОМЕР_1 , така містить відповідні записи щодо спірного періоду роботи позивача, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу. Жодних закреслень, виправлень, чи неточностей у записах №2-3 трудової книжки позивача судом не виявлено.

Суд презюмує, що підставою витребування у позивача доказів його повної зайнятості на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (зокрема довідки №3122 від 08.06.2023) є пункт 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (далі Порядок № 637).

У відповідності до абзаців першого-другого пункту 20 Порядку № 637 (в редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин) у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Водночас суд вважає необхідним зазначити те, що вищевказаний Порядок № 637 набрав чинності саме з 12.08.1993. Так, як вже було згадано судом раніше, під час внесення записів про спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 25.01.1990 по 29.04.1991 була чинною Інструкція №162, у якій не міститься вимог щодо зазначення у трудовій книжці особи її зайнятості на роботі повний робочий день.

Таким чином, оскільки період роботи ОСОБА_1 з 25.01.1990 по 29.04.1991 електрослюсарем підземним 4 розряду в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» належним чином підтверджено записами трудової книжки, такий повинен зараховуватись до його пільгового стажу при обрахунку пенсії.

Щодо не врахування пенсійним органом довідки №3122 від 08.06.2023, виданої луганською народною республікою, суд відзначає, що згідно частини першої статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Згідно з статтею 18 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон № 1207-VII) громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Положеннями частин 1 - 3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території, є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом, створеним у порядку, не передбаченому законом.

Разом з тим, суд звертає увагу на положення частини четвертої статті 9 Закону № 1207-VII, відповідно до якої встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 10.05.2023 у справі №824/712/18-а.

Судом в межах даної адміністративної справи не встановлено виконання з боку відповідача приписів вказаної норми Закону № 1207-VII для повного та всебічного захисту пенсійних прав позивача.

Насамкінець суд бере до уваги те, що позивач у відповідності до довідки від 20.09.2022 №1308-, виданої Шевченківським відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради є внутрішньо переміщеною особою.

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 жовтня 2014 року №1706-VII (далі Закон №1706-VII).

Відповідно до положень статті 2 Закону №1706-VII Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Таким чином, оскільки відповідачем не було зараховано період роботи позивача з 25.01.1990 по 29.04.1991 електрослюсарем підземним 4 розряду в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» до його пільгового стажу, суд доходить висновку, що дії відповідача, які полягають у відмові зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу ОСОБА_1 слід визнати протиправними.

Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В свою чергу, частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.

Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту та належного поновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком № 1 період роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своїх дій та рішення. Натомість, позивачем доведено та підтверджено належними доказами обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ у Львівській області понесені позивачем судові витрати.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, які полягають у відмові зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №1 періоду його роботи електрослюсарем підземним в шахті «Молодогвардійська» в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) до пільгового стажу за Списком № 1 період його роботи електрослюсарем підземним в шахті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в/о «Краснодонвугілля» з 25.01.1990 по 29.04.1991.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Желік О.М.