Справа № 560/3575/24
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/3575/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Козачок І.С.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

18 листопада 2024 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Драчук Т. О. Полотнянка Ю.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2024 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (відповідача) про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання виплатити суми страхових виплат з 29.10.1998 з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, поновити поточні страхові виплати.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 03.06.2024 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що дії відповідача щодо повідомлення заявника про необхідність подачі додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо призначення виплат, є правомірними і не виходять за межі його владних повноважень. Також, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме з вини пенсійного органу позивачу були припинені відповідні виплати, якщо такі проводились.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що до виїзду за кордон отримував страхові виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві. До матеріалів судової справи позивачем надано докази, які підтверджують факт нещасного випадку (Акт від 18.10.1988) на виробництві та копії виписок з акту посвідчення ВО ВТЕК, в тому числі № 044671, з якої вбачається, що причиною встановлення інвалідності є трудове каліцтво, інвалідність встановлена довічно.

Вважає, що відповідачу відомо про наявність в позивача права на отримання страхових виплат.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 у 1998 році оформив документи для виїзду на постійне проживання у республіку Ізраїль. Позивач зазначає про те, що під час роботи на Кожгалантерейній фабриці (перейменована у виробничо-торгову фірму "Кожгалантерея" код ) з ним стався нещасний випадок на виробництві, в результаті чого він отримував страхові виплати до виїзду за кордон, однак у 2023 році дізнався, що проведення цих виплат припинено.

28.08.2023 ОСОБА_1 звернувся через свого представника до органу Пенсійного фонду України щодо поновлення страхових виплат. До заяви позивач додав: картку платника податків, паспорт, виписку з акту освідування ВТЕК до довідки серії ВТЭ5 №044671, виданої 28.04.1991, довідку про інвалідність №116055 від 16.10.1998, трудову книжку, акт №2 від 18.10.1988 про нещасний випадок на виробництві, довідку серії ВТЭ-5 №052125.

Згідно інформації викладеній в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.09.2023 №12311-11845/В-03/8-2200/23 позивача повідомлено, що він, як одержувач страхових виплат, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не перебуває. Справа ОСОБА_1 з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не передавалась. Також роз`яснено, що оскільки до заяви не долучені усі необхідні документи, передбачені Порядком подання, призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 №11, підстав для призначення та виплати позивачу щомісячних страхових виплат немає.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист, є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 3 статті 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 14 січня 1998 №16/98-ВР право на забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням згідно з цими Основами мають застраховані громадяни України, іноземні громадяни, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено законодавством України, а також міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (дія Закону станом на момент припинення виплат) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 № 998, він застосовується у разі, якщо міжнародними договорами України не встановлено інші правила здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали на постійне місце проживання за межі України.

Згідно із пунктом 1 частини 1, 4 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За приписами ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом першої інстанції, у справі відсутні докази перебування позивача на обліку як одержувача страхових виплат від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області до його виїзду за кордон.

При цьому, відповідач надав інформацію про те, що ОСОБА_1 , як одержувач страхових виплат на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не перебуває, а його справа від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Хмельницькій області до пенсійного органу, як правонаступника, не передавалась.

Крім того, як видно із наданих відповідачу документів, при зверненні заявником також не були надані докази того, що до 1998 року йому були призначені та виплачувались відповідні страхові виплати, не надані докази припинення таких виплат та будь-які рішення або повідомлення, на підставі яких можливо б було підтвердити відповідні факти. Не надані такі докази як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції.

Відповідно до положень, закріплених частиною 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Як зазначено частиною 1 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В той же час згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тобто, не можливо вважати доведеними обставини, на які посилається позивач в частині того, що до його виїзду за кордон йому були призначені та виплачувались, а згодом були припинені вказані страхові виплати.

Разом з тим, позивача було повідомлено, що він, як одержувач страхових виплат, на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не перебуває.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що дії відповідача щодо повідомлення заявника про необхідність подачі додаткових документів, необхідних для розгляду питання щодо призначення виплат, є правомірними і не виходять за межі його владних повноважень. Також, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що саме з вини пенсійного органу позивачу були припинені відповідні виплати, якщо такі проводились.

За відсутності ознак протиправності дій органу Пенсійного фонду відсутні і підстави для зобов`язання виплатити суму страхових виплат.

Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 03 червня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Драчук Т. О. Полотнянко Ю.П.