Справа № 600/3009/24-а
Суддя: Сіжук Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. м. Чернівці Справа № 600/3009/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сіжук О.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 з такими позовними вимогами з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність стосовно не нарахування та невиплати додаткової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.2023 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я);

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.2023 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я);

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період 2022-2024 роки;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки за період 2022-2024 роки;

- визнати протиправною бездіяльність щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

В обґрунтування позовних позивач вказав, що він має право на отримання збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за період проходження лікування, оскільки пов`язаність його поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини підтверджується та встановлена довідкою ВЛК від 25.01.2024 №375/110 та довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 18.05.2023 №1343, а факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такої травми підтверджується виписками із медичних карток амбулаторного (стаціонарного) хворого №4279 та 5427.

Також позивач зазначає, що після звільнення з військової служби в нього виникло право на грошову компенсацію за всі невикористанні дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки, яка йому не була виплачена.

Крім того, позивач вважає, що він як такий, що має вислугу років один рік і 10 місяців, набув право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, яка йому не була виплачена при звільнені з військової служби.

За таких обставин просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Чернівецького окружного адміністративного суду від 16.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання до суду заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 29.08.2024 прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву та заперечення на заяву про зменшення позовних вимог, де вказав, що підстави для виплати позивачу збільшеної до 100000,00 грн додаткової винагороди відсутні, оскільки за даними документообігу у Військовій частині НОМЕР_1 інформація щодо отримання позивачем 29.10.2022 бойового поранення відсутня. Службове розслідування з приводу отримання позивачем поранення не проводилось. Довідки про обставини травми військовою частиною не видавались.

Вказує, що на підставі наявних у військовій частині підтверджуючих медичних документів про проходження курсу стаціонарного лікування позивачем у закладах охорони здоров`я в період з 11.08.2023 по 06.10 2023 та з 12.10.2023 по 29.01.2024 військовою частиною вбачається, що позивач проходив курс лікування не внаслідок отримання поранення, а по соматичному захворюванню, яке ніяк не пов`язане з пораненням внаслідок бойових дій. Посилання на посттравматичний синдром не може відноситись до категорії поранення.

Зазначає, що виплату додаткової винагороди за період перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з лікуванням захворювання, навіть якщо таке захворювання пов`язане із захистом Батьківщини, Постановою №168 не передбачено.

Також вказує, що підстав для виплати позивачу компенсації за всі невикористанні дні додаткової відпустки за період з 2022 по 2024 відсутні, оскільки на момент звільнення з військової служби по даним документообігу військової частини НОМЕР_1 дані про набуття позивачем статусу учасника бойових дій були відсутні.

Щодо вимоги про нарахування та виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, то в цій частині відповідач не погоджується з підстав того, що позивачу, як мобілізованому військовослужбовцю вже нараховано при звільненні з лав Збройних Сил України одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби згідно наказу Міністерства оборони України №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць, але не менше 25% місячного грошового забезпечення.

З огляду на викладені обставини просить в задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за призовом під час мобілізації.

Згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2022 №277 військовослужбовця, призваного по мобілізації солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_2 , призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від 16.10.2022 №148-РС, на посаду номера обслуги 2 гірсько-штурмового відділення 2 гірсько-штурмового взводу 1 гірсько-штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 управління Військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 18.10.2022 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою з 4 тарифним розрядом, посадовий оклад 2730 гривень на місяць, шпк «солдат».

Як слідує із довідки Військової частини НОМЕР_1 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 18.05.2023 №1343, 17.05.2023 позивач отримав акубаротравму за обставин безпосередньої участі у бойових діях, під час захисту батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 отримав травму під час ворожого обстрілу в районі населеного пункту Спірне Донецької області. Перебував у засобах індивідуального захисту. Травма не пов`язана з вчиненням кримінального правопорушення чи навмисного нанесення собі тілесного ушкодження, чи самогубства, не перебував у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння.

З матеріалів справи, зокрема, із виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4279 від 06.10.2023, вбачається, що в період з 11.08.2023 по 06.10.2023 позивач проходив лікування в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні.

В період з 12.10.2023 по 29.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №5427 від 29.01.2024.

Згідно з довідкою військово-лікарської комісії Чернівецької обласної психіатричної лікарні від 25.01.2024 №375/110 позивача визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку.

Як слідує із змісту вказаної довідки, діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Посттравматичний стресовий розлад зі стійкими різко вираженими хворобами проявами у вигляді тривожно-депресивної симптоматики, панічних атак, стійкої інсомнії та помірного загикування.

Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини.

Наслідки вибухової травми (17.05.2023): акубаротравми вух у вигляді двобічної хронічної післятраматичної сенсоневральної приглухуватості, стійке зниження слуху при сприйнятті шепітної мови на відстані 5 метрів на обидва вуха.

Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (довідка №1343 від 18.05.2023). Згідно з класифікатором тяжкості отриманих травм, дана травма відноситься до легких.

Дисциркуляторна енцефалопатія І ступеня з легким лікворо-гіпертензивним синдром, стійкою цефалгією, синдромом вегето-судинної дистонії, незначним порушенням функції ЦНС. Далекозорість слабкого ступеня обох очей. Ангіопатія сітківки обох очей. Гіпертонічна хвороба І стадії, І ступінь, СН 0, помірний ризик.

Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 №103 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.

Із змісту вказаного наказу вбачається, що вислуга років позивача у Збройних Силах становить: календарна 01 рік 09 місяців 10 днів, пільгова 00 років 01 місяців 09 днів, загальна 01 рік 10 місяців 19 днів; позивачу виплачено надбавку за особливості проходження військової служби згідно наказу Міністра оборони України від 11.06.2018 №260 в розмірі 100% від посадового окладу з урахуванням окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років за період з 01.04.2024 по 08.04.2024, премію за особистий внесок у загальні результати служби, сумлінне виконання функціональних обов`язків та бездоганну військову дисципліну в розмірі 624% від посадового окладу за період з 01.04.2024 по 08.04.2024. Позивач не використав щорічну основну відпустку за 2022 рік в кількості 5 діб, за 2023 рік, за 2024 в кількості 7 діб.

Відповідно до абзацу третього пункту 14 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачу виплачено грошову компенсацію за 42 доби невикористаної щорічної основної відпустки за 2002, 2023, 2024 роки; грошову допомогу на оздоровлення за 2024 отримав.

Також із даного наказу слідує, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, за 2024 позивач не отримав; ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби згідно наказу Міністра оборони України від 17.09.2014 №460 в розмірі 4% місячного грошового забезпечення за кожен повний календарний місяць але не менше 25% місячного грошового забезпечення.

Як вбачається із змісту довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації про України, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 20.04.2024 №881, позивач дійсно в період з 18.10.2022 по 07.11.2022, з 20.04.2023 по 02.05.2023, з 05.05.2023 по 17.05.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресію російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій та Луганській областях.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та не виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в розмірі 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні за період з 11.08.2023 по 06.10.2023 та з 12.10.2023 по 29.01.2024, не виплату компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період 2022 по 2024 роки, а також не виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.11.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Згідно з пунктами другим-третім статті 9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший, другий пункту 4 статті 9 Закону №2011-XII).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

На момент виникнення спірних у цій справі відносин, як станом і на час розгляду цієї адміністративної справи, строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

Відповідно до статті 1 Закону України від 12.05.2015 №389-VIII «Про правовий режим воєнного стану» (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Статтею 16 Закону №389-VIII передбачено, що за рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію в установленому порядку указом Президента України, утворені відповідно до законів України військові формування залучаються разом із правоохоронними органами до вирішення завдань, пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану, згідно з їх призначенням та специфікою діяльності.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168.

Відповідно до абзацу другого пункту 1-1 Постанови №168 на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Абзацом 4 пункту 1-2 Постанови №168 установлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Абзацом четвертим пункту 10 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі Порядок №260) передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.

Згідно пункту 11 Розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за №1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.

Отже, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебуваючи безпосередньо в районах ведення (здійснення) бойових дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають (перебували) на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого. При цьому Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним під час захисту Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як слідує із матеріалів справи, відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), виданої Військовою частиною НОМЕР_1 18.05.2023 №1343, 17.05.2023 за обставин безпосередньої участі солдата ОСОБА_1 у бойових діях, під час захисту Батьківщини, а саме виконання бойових завдань у складі підрозділу в/ч НОМЕР_1 отримав акубаротравму під час ворожого обстрілу в районі населеного пункту Спірне Донецької області.

При цьому, як вбачається зі змісту відзиву, відповідачем не заперечується обставина щодо отримання позивачем травми під час виконання бойового завдання у зв`язку з виконанням конституційного обов`язку щодо оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Відповідачем не заперечується, що отримана позивачем травма пов`язана із захистом Батьківщини.

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що у період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.23 по 29.01.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з посттравматичним синдромом вираженого ступеня у проявах тривожно-депресивної симптоматики, стійкої інсонмії та помірного загикування .

Факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у період з 11.08.2023 по 06.10.2023 та з 12.10.2023 по 29.01.2024 в Чернівецькій обласній психіатричній лікарні підтверджується виписками з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №4279 від 06.10.2023 та №5427 від 29.01.2024 відповідно.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про те, що у розумінні абзацу четвертого пункту 1-2 Постанови №168 позивач вважається особою, яка у зв`язку з отриманим травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, перебувала на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, а тому він має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні у період з 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.2023 по 29.01.2024.

Однак, як слідує із картки особового рахунку військовослужбовця № НОМЕР_3 від 24.07.2024 №1486, позивачу у спірний період додаткова грошова винагорода, передбачена абзацом четвертим пункту 1-2 Постанови №168 у розмірі до 100000,00 грн пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), виплачена не була.

Суд не приймає до уваги доводів відповідача про відсутність підстав для виплати додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, з посиланням на те, що позивач проходив у 2022 році лікування не внаслідок отримання поранення, а по соматичних захворюваннях, які не пов`язані з пораненням внаслідок бойових дій, а відповідач вводив медичний персонал в оману з метою прив`язування всіх своїх хронічних хвороб під наслідки поранення, контузії, яких не існувало, з огляду на наступне.

Як було встановлено судом, факт отримання травми 17.05.2023 підтверджується довідкою відповідача про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва від 18.05.2023 №1343. Водночас з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №5756/2023 вбачається, що позивач в період з 18.05.2023 по 03.06.2023 проходив лікування КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» з діагнозом постконтузійний синдром внаслідок отриманих повторних ВТ (жовтень 2022 року, 17.05.2023) ЗЧМТ, СГМ, АБТ з вираженої тривожно-депресивною симптоматикою, стійкою дисомнією. Водночас обставина перебування позивача на лікуванні у зв`язку з посттравматичним синдромом в спірний період підтверджена виписками №4279 від 06.10.2023 та №5427 від 29.01.2024, при цьому пов`язаність травми із захистом Батьківщини підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 25.01.2024 №375/110.

Суд зазначає, що доказів оскарження чи відкликання вказаних медичних документів відповідач суду не надав, вказані документи підписані відповідальними особами, які в силу виконання своїх професійних обов`язків досліджують стан здоров`я позивача, встановлюють відповідний діагноз і несуть відповідальність за видачу відповідного документа.

Стосовно твердження відповідача щодо перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач не був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 . Наказів про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження і про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення військова частина НОМЕР_2 не здійснювала відносно позивача.

Посилання відповідача щодо перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні військової частини НОМЕР_2 не спростовує проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , та як наслідок, обов`язку у військової частини НОМЕР_1 здійснити позивачу виплату додаткової винагороди відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.23 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я).

Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що військова частина НОМЕР_1 є окремим суб`єктом владних повноважень, який уповноважений на нарахування військовослужбовцям грошового забезпечення, а також те, що командування військової частини НОМЕР_1 самостійно приймає рішення, зокрема щодо виплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

Таким чином, саме військова частина НОМЕР_1 зобов`язана нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.23 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позовної вимоги шляхом визнання протиправною бездіяльності стосовно не нарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.2023 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я) та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороди відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.2023 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я).

Стосовно позовної вимоги про не нарахування та невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період 2022-2024 роки, суд зазначає наступне.

Згідно із пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 №3551-ХІІ (далі - Закон України №3551-ХІІ) учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.

Статтею 4 Закону України «Про відпустки» від 05.11.1996 №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) передбачено такі види щорічних відпусток: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу зі шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.

Відповідно до статті 16-2 Закону України №504/96-ВР учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни, статус яких визначений Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, реабілітованим відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років», із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу, надається додаткова відпустка зі збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.

Згідно з пунктом 8 статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ від 20.12.1991 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.

Абзацом третім пункту 14 статті 10-1 Закону України №2011-ХІІ передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI Порядку №260 у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України №504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України №3551-ХІІ.

На підтвердження статусу учасника бойових дій позивачем надано довідку про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України від 20.04.2024 №881 та посвідчення серія НОМЕР_4 від 14.06.2024 особи інвалідності внаслідок війни.

Відповідно до статті 5 Закону №3551-XII учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Згідно статті 4 Закону №3551-XII до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Отже, учасники бойових дій є ветеранами війни.

Статтею 18 Закону №3551-XII передбачено, що ветеранам війни вручаються посвідчення та нагрудні знаки. Порядок виготовлення та видачі посвідчень і знаків встановлюється Кабінетом Міністрів України та міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302 затверджено Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни (далі Положення №302).

Згідно пункту 2 Положення №302 посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до пункту 3 Положення №302 відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.

Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій».

Отже, законодавством визначено спосіб підтвердження статусу учасника бойових дій. Такий статус підтверджується посвідченням учасника бойових дій. При цьому законодавством не передбачено право суду самостійно визначати наявність такого статусу в особи.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази надання позивачу статусу учасника бойових дій, підстави для нарахування та виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки за період 2022-2024 роки в розумінні пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відсутні.

Стосовно позовної вимоги про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, суд зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах: 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби: за станом здоров`я; за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України); які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду; у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Водночас, абзацом сьомим пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

При цьому частина шоста статті 2 Закону №2232-XII визначає такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Таким чином, військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.

З матеріалів справи слідує, що позивач призваний на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, що підтверджується копією наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.10.2022 №277.

Тому, у контексті спірних правовідносин саме абзац сьомий пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI є спеціальною правовою нормою, що містить особливі умови виплати одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям, які проходили військову службу за призовом по мобілізації, а саме:

- особливий суб`єкт отримання допомоги - військовослужбовець, який був призваний на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- обмежений період виплати одноразової грошової допомоги - виплата здійснюється за період проходження військової служби за призовом у зв`язку з мобілізацією;

- при виплаті такої допомоги не враховується період попередньої військової служби у мирний час.

Відтак, саме положення абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI, як положення спеціальної правової норми, підлягають застосуванню до спірних правовідносин щодо наявності у позивача, як у військовослужбовця, який проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, права на одноразову грошову допомогу.

Так, на виконання вимог пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 17.09.2014 №460, якою затвердив Порядок та умови виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби (далі - Порядок №460).

Правовими нормами пунктів 1 - 4 Порядку №460 визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Також, суд звертає увагу на те, що положеннями Закону №2011-XI не передбачено можливості набуття військовослужбовцем права на виплату декількох одноразових допомог при звільненні з різних підстав набуття права на них.

Таким чином, враховуючи вищезазначене правове регулювання спірних правовідносин, суд приходить до висновку, що при звільненні з військової служби позивач, як військовослужбовець, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, відповідно до абзацу сьомого пункту 2 статті 15 Закону №2011-XI та Порядку №460 мав право на одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення, отриманого ним за кожний повний календарний місяць служби, яка йому призначена відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 08.04.2024 №103.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність у позивача, як військовослужбовця, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої абзацом першим пункту 2 статті 15 Закону № 2011-XI.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та похідної позовної вимоги зобов`язального характеру.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 72, 73, 74-76, 77, 90, 241 - 246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 стосовно не нарахування та невиплати додаткової винагороди ОСОБА_1 відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.23 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я).

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до пункту 1-2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період із 11.08.2023 по 06.10.2023 та 12.10.23 по 29.01.2024 (період знаходження на стаціонарному лікуванні у закладі охорони здоров`я).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи НОМЕР_6 ).

Суддя Сіжук Ольга Володимирівна