Справа № 480/5156/24
Суддя: О.А. Прилипчук
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 листопада 2024 року Справа № 480/5156/24
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Прилипчука О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5156/24
за позовом ОСОБА_1
до Міністерства оборони України,
третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства оборони України, в якій просить:
1. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене пунктом 33 витягу з протоколу від 15.03.2024 № 5/в, затвердженого заступником Міністра оборони України 18.03.2024, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
2. Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбачену статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
В обгрунтування позовних вимог зазначив, що позивач проходив військову службу та був звільнений зі служби у запас за станом здоров`я.
За результатами первинного огляду медико-соціальною експертною комісією позивача визнано особою з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.
Через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання позивач подав до відповідача визначений законодавством пакет документів щодо виплати одноразової грошової допомоги, право на яку передбачено статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення, оформлене пунктом 33 витягу з протоколу від 15.03.2024 № 5/в та затверджене заступником Міністром оборони України 18.03.2024, яким відмовлено у призначенні допомоги, оскільки, на думку відповідача, платником зазначеної допомоги має бути Товариство сприяння обороні України.
Рішення обґрунтоване посиланням на п. 5 ст.16-3 Закону, що у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який на день отримання інвалідності або на день його звільнення з військової служби обіймав посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.

Вважаючи рішення відповідача про відмову у призначенні допомоги таким, що порушує права позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 10.09.2024 клопотання представника Міністерства оборони України про залучення третьої особи задоволено. Залучено до участі в розгляді даної справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановлено строк для подання пояснень.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до матеріалів доданих до позовної заяви полковника в запасі ОСОБА_1 16.12.2002 було звільнено з військової служби з Товариства сприяння обороні України.

Відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААВ № 663447 від 30.08.2023 під час первинного огляду ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги.

Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Стаття 41 Закону № 2232-XII визначає, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За приписами пункту 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 встановлено, що допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Таким чином, одноразова грошова допомога позивачу повинна призначатись і виплачуватись в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги, тобто на день встановлення позивачу ІІ групи інвалідності.

Крім цього, відповідач зазначив, що пунктом 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Таким чином, за загальним правилом у разі встановлення інвалідності військовослужбовцю, зі спливом трьох місяців після звільнення його з військової служби права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги не виникає.

Як вже було зазначено, ОСОБА_1 16.12.2002 було звільнено з військової служби з Товариства сприяння обороні України, а відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААВ № 663447 від 30.08.2023 під час первинного огляду визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Отже, довідка МСЕК серія 12 ААВ № 663447 від 30.08.2023 видана вже з пропуском тримісячного терміну з дня звільнення з військової служби, а тому не може бути підставою для виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-ХІІ.

Пунктом 5 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога може призначатись і виплачуватись у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності і після закінчення тримісячного строку з дня звільнення з військової служби, але лише внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

В свою чергу, відповідно до довідки МСЕК серія 12 ААВ № 663447 від 30.08.2023 позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а це не є тотожним з підставою: внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби.

Таким чином, оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності пізніше ніж через три місяці після звільнення з військової служби і така інвалідність встановлена внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, то права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до вимог Закону № 2011-ХІІ не виникає.

Щодо зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу відповідач зазначив, що вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги по інвалідності, адміністративний суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про вирішення питання призначення та нарахування такої допомоги, що не належить до компетенції суду, оскільки повноваження Міноборони щодо призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є дискреційними та виключною компетенцією Міноборони, як уповноваженого органу, щодо призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам.

Враховуючи вищезазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 44-47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 надано пояснення, де зазначено, що 25.12.2013 постановою Кабінету Міністрів України № 975 (далі Постанова № 975) затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови № 975 закріплено правило, яким установлено, що допомога, яка не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права (п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ).

Відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Відтак, за наявності відповідних підстав, право ОСОБА_1 на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження військової служби, виникло 11.09.2023.

За змістом абз. 3 пп. 2 п. 6 Порядку № 975 можливі декілька варіантів виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю:

1) коли інвалідність настала в період проходження військової служби;

2) коли інвалідність настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби;

3) у випадку встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження зазначеної служби;

4) у випадку встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок нещасного випадку, що мав місце у період проходження зазначеної служби.

Будь-який з обраних варіантів виключає інший.

Оскільки позивачу встановлено ІІ групу інвалідності після спливу тримісячного строку після звільнення його з військової служби, то він має право на виплату одноразовою грошової допомоги виключно у випадку причинної пов`язаності інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження зазначеної служби.

В той же час, ОСОБА_1 визначено причину інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, що не є тотожним з підставою внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження зазначеної служби.

Крім того, за правилом, закріпленим у п. 5 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ та п. 18 Порядку № 975 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин), у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів цих державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) були відряджені.

Згідно наказу голови Товариства сприяння обороні України (по особовому складу) від 29.11.2002 № 112 при звільненні ОСОБА_1 встановлено виплату грошової допомоги за рахунок коштів Сумського обласного комітету Товариства сприяння обороні України.

Тобто, Міноборони не здійснювало розрахунок позивачу під час звільнення з Товариства сприяння обороні України та витрати, пов`язані із виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу у відповідній організації, мають здійснюватися саме цим Товариством.

Також третьою особою зазначено, що повноваження щодо прийняття рішення про призначення або відмови у призначенні одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам в разі смерті, загибелі, отримання поранення чи інвалідності є дискреційною та виключною компетенцією Міністерства оборони України.

Враховуючи зазначене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с. 58-62).

Дослідивши матеріали адміністративної справи та зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні відносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів.

Судом встановлено, що 25.11.2002 Міністром оборони України прийнято наказ №685, яким полковника ОСОБА_1 , голову Сумської обласної організації Товариства сприяння обороні України звільнено у запас (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а.с.10).

29.11.2002 Наказом голови Товариства сприяння обороні України (по особовому складу) № 112 полковника ОСОБА_1 знято з усіх видів забезпечення та виключено зі списків особового складу Сумської обласної організації Товариства сприяння обороні України як військовослужбовця з 16.12.2002 і встановлено виплату грошової допомоги при звільненні за бездоганну службу у Збройних Силах України у розмірі 50 % грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за рахунок коштів Сумського обласного комітету Товариства сприяння обороні України (а.с. 68 звор.бік).

Згідно Довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААВ № 663447 від 11.09.2023, ОСОБА_1 за результатом первинного огляду, проведеного 31.08.2023, встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (а.с. 11-12).

29.10.2002 госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_1 складено Свідоцтво про хворобу № 616, яким ОСОБА_1 за станом здоров`я визнано непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час. Захворювання ТАК, пов`язане з проходження військової служби (а.с. 66 звор.бік-67).

26.09.2023 ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби (а.с. а.с.64 звор.бік-65).

15.03.2024 комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято протокольне рішення № 5/в, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оскільки виплата такої допомоги має здійснюватися за рахунок коштів Товариства сприяння оборони України, де проходив службу позивач (а.с. 13-14).

Вважаючи рішення протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 за №2232-XII (надалі по тексту - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі відповідно до Конституції України визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 за №2011-XII (надалі по тексту також - Закон №2011-XII).

Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Частиною 1 статті 16 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпунктів 4-9 пункту 2 статті 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

4) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

Відповідно до статті 16-2 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:

а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;

500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;

б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.

Відповідно до частини 2-3 статті 16-3 Закону №2011-XII у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам.

Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Водночас частиною 4 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України (частина 9 статті 16-3 Закону №2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (надалі по тексту також - Порядок №975).

Днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності; у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії (пункт 3 Порядку №975).

Відповідно до пункту 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Так, аналізуючи зміст оскаржуваного протокольного рішення від 15.03.2024 комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 5/в, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, судом встановлено, що відповідач зазначає, що виплата такої допомоги має здійснюватися за рахунок коштів Товариства сприяння оборони України, де проходив службу позивач (а.с. 13-14).

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до п.28 Порядку №965 у разі встановлення інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцю, особі, звільненій з військової служби, який (яка) на день отримання інвалідності, визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або на день його (її) звільнення з військової служби обіймав (обіймала) посаду в державному органі, установі, організації із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів таких державних органів, установ, організацій, до яких він (вона) був (була) відряджений (відряджена).

Так, судом встановлено, що 25.11.2002 Міністром оборони України прийнято наказ №685, яким полковника ОСОБА_1 , голову Сумської обласної організації Товариства сприяння обороні України звільнено у запас (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу (а.с.10).

Суд звертає увагу відповідача, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади саме Міністром оборони України.

Крім того, в матеріалах справи відсутні жодні докази щодо відрядження ОСОБА_1 до Сумської обласної організації Товариства сприяння обороні України, а тому наведені доводи зазначені у відзиві на адміністративний позов, суд вважає безпідставними.

Також, суд зазначає, що в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ, відповідно до якого «Товариство сприяння оборони України» має статус саме громадської організації, а тому, відповідно, не відноситься до державних органів, установ, організацій, які визначені п. 28 Порядку №965 (а.с.15).

Крім того, ч.6 статті 16-3 Закону №2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Разом з тим, виплата одноразової грошової допомоги громадськими організаціями чинним законодавством не передбачено.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить висновку, що саме на Міністерство оборони України покладено обов`язок щодо вирішення питання про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2023 №5/в (п.33), є протиправним та підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а тому позов у зазначеній частині підлягає задоволенню у спосіб визначений судом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, передбачену статтею 16 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, суд зазначає наступне.

Застосовуючи механізм захисту порушеного права та його ефективного відновлення, керуючись повноваженнями, наданими частиною 2 статті 9, частини 2 статті 245 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2023 щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правового висновку суду.

Обираючи саме такий спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що в силу вимог п.6 ст.16-3 Закону №2011-XII та п.12 Порядку №975, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у спірних правовідносинах Міністерством оборони України.

Отже, при розгляді заяви позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності необхідно керуватись приписами ст.16-3 Закону №2011-XII та Порядку №975, де передбачено, що відповідний орган вирішує питання щодо призначення і виплати вказаної допомоги, з`ясовуючи при цьому, чи подано заявником уповноваженому органу пакет необхідних документів.

Відтак, в даному випадку зобов`язання відповідача повторно розглянути документи позивача щодо призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІ групи, та прийняти відповідне рішення, з врахуванням висновку суду, узгоджується із завданням адміністративного судочинства та є ефективним способом захисту прав та інтересів позивача у розглядуваних правовідносинах.

Аналогічний підхід до вирішення питання про дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у подібних правовідносинах застосовано Верховним Судом у постанові від 01.09.2022 року (справа №480/762/19).

Таким чином, суд, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, перевіривши їх наявними в матеріалах справи і дослідженими доказами, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та в матеріалах справі відсутні докази на підтвердження понесення ним інших судових витрат по даній справі, підстави для вирішення питання про розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати п. 33 протокольного рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 15.03.2024 № 5/в, про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю II групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.09.2023.

В задоволенні інших позовних вимог-відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.А. Прилипчук