Справа № 620/8682/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/8682/24 Суддя (судді) першої інстанції: Дар`я ВИНОГРАДОВА
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Карпушової О.В., Костюк Л.О.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 26.01.2024 року.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відмова відповідача, викладена у листі від 20.02.2024 № 2804-1410/Р-02/8-2500/24, є протиправною та такою, що порушує її права.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. Вказує на те, що судом першої інстанції безпідставно залишено поза увагою обставину про те, що незважаючи на те, що з кінця 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стали проживати окремо, однак продовжували бути подружжям, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, ОСОБА_2 здійснював грошові перекази дружині.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2024 та від 21.10.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2024 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області докази до матеріалів справи, а саме: належним чином засвідчену копію заяви ОСОБА_1 про перехід на пенсію в разі втрати годувальника від 26.01.2024 та усі документи, які подані разом із заявою.

На виконання вимог ухвали суду від 11.11.2024, представником відповідача 19.11.2024 надано копію заяви ОСОБА_1 від 26.01.2024 та копії документі, які подані разом із заявою. Крім того, повідомлено, що особово-пенсійна справа або інша інформація щодо матеріалів пенсійної справи ОСОБА_2 відсутня.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в пенсійному органі та отримує пенсію за віком, що підтверджується копією посвідченням серії НОМЕР_1 .

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено шлюб, прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_3 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 10.08.2020 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті АДРЕСА_1 .

Позивачка 26.01.2024 звернулася до Головного управління ПФУ в Чернігівській області із заявою про перехід на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Відповідач листом від 20.02.2024 № 2804-1410/Р-02/8-2500/24 повідомив, що відповідно до статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні. Повідомлено, що зробити запит пенсійної справи ОСОБА_2 з російської федерації на даний час немає можливості, оскільки AT «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинило приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень призначенням до російської федерації та республіки білорусь. Угода про порядок пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їхніх сімей і державне страхування військовослужбовців держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, вчинена у м. Ташкенті 15.05.1992, припинила свою дію для України 04.01.2024.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, ОСОБА_1 звернулася з відповідним позовом до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач документів, що засвідчують факт перебування її на утриманні померлого годувальника, органу Пенсійного фонду не подала, а тому суд дійшов до висновку, що у останнього були відсутні правові підстави для прийняття рішення про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції необґрунтованим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі Закон № 2262-XII). Цим Законом держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Згідно з статтею 29 Закону № 2262-XII, пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до статті 30 Закону № 2262-XII, право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).

Незалежно від перебування на утриманні годувальника пенсія призначається: непрацездатним дітям; непрацездатним батькам і дружині (чоловікові), якщо вони після смерті годувальника втратили джерело засобів до існування, а також непрацездатним батькам і дружині (чоловікові) військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти в період проходження служби або пізніше внаслідок поранення, контузії, каліцтва чи захворювання, що мали місце під час служби.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються:

а) діти, брати, сестри та онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років. При цьому братам, сестрам та онукам право на пенсію надається у тих випадках, якщо у них немає працездатних батьків;

б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю;

в) батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або якщо вони мають право на пенсію незалежно від віку відповідно до частини третьої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на дострокову пенсію за віком, пенсію за віком на пільгових умовах чи пенсію із зменшенням пенсійного віку відповідно до закону, або якщо вони є особами з інвалідністю;

г) дід і бабуся - при відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати;

д) дружина (чоловік) або один з батьків чи дід, бабуся, брат або сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо вона (він) зайнята доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8-річного віку, і не працює.

Згідно із статтею 31 Закону № 2262-XII, члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Колегія суддів звертає увагу, що під час розгляду справи судом першої інстанції, у матеріалах справи була відсутня заява позивачки від 26.01.2024 та усі додані до неї документи про перехід на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби».

Таким чином, висновок суду першої інстанції, що позивачкою не надано до пенсійного органу жодного доказу, що підтверджує факт перебування на утриманні померлого годувальника є необґрунтованим, оскільки подані позивачкою до заяви документи були відсутні в матеріалах справи.

З аналізу листа Головного управління ПФУ в Чернігівській області від 20.02.2024 №2804-1410/Р-02/8-2500/24 вбачається, що відповідачем не ставився під сумнів факт перебування позивачки на утриманні померлого годувальника.

Так, у листі відповідачем процитовано норми Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та повідомлено, що зробити запит пенсійної справи ОСОБА_2 з російської федерації на даний час немає можливості, оскільки АТ «Укрпошта» з 24.02.2022 тимчасово припинило приймання всіх видів міжнародних поштових відправлень до російської федерації та республіки білорусь.

З вказаного вище вбачається, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби» не містить такої підстави для відмови у призначенні пенсії у разі втрати годувальника, як відсутність в пенсійного органу пенсійної справи.

Неможливість зробити запит про витребування пенсійної справи не відповідає вимогам Закону і не може слугувати підставою для відмови у призначенні пенсії, виходячи із норм Закону №2262-XII.

Реалізація суб`єктами публічної адміністрації своїх повноважень, які є законодавчо визначеними, що випливає з положень частини другої статті 19 Конституції України, здійснюється в межах відповідної законної дискреції.

У свою чергу, під дискреційними повноваженнями слід розуміти надання органу або посадовій особі повноважень діяти на власний розсуд в межах закону. Зокрема, дискреційні повноваження полягають у тому, що суб`єкт владних повноважень може обирати у конкретній ситуації альтернативне рішення, яке є законним.

Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.

Під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.

Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.

При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.

Так, відповідно до приписів Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 р., під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Враховуючи, що відповідачем, за наслідком розгляду заяви ОСОБА_1 від 26.01.2024 не приймалось жодного рішення, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію по втраті годувальника з 26.01.2024 року буде втручанням у дискреційні повноваження відповідача, у зв`язку з чим у задоволенні такої слід відмовити.

Втім, колегія суддів вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із тим, що право позивачки на призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника, не підтверджено належними та допустимими доказами, адже вказані судом обставини не були підставою для відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника та взагалі не досліджувались.

Беручи до уваги, що конституційне право на соціальний захист включає правно на пенсійне забезпечення, колегія суддів дійшла висновку, що належним способом захисту порушеного права, який відповідатиме змісту спірних правовідносин, буде визнання протиправною відмови Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_6 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим, суд вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Зі змісту статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Керуючись п. 2 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 317 Кодекс адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як встановлено апеляційним судом з матеріалів справи, позивач за подання позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі - 1212,00 грн, а за подання апеляційної скарги - 1820,00 грн.

Враховуючи законодавчі вимоги щодо розміру судового збору, колегія суддів зазначає, що в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ПФУ в Чернігівській області понесені нею судові витрати в розмірі 2422, 40 гривень.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 року у справі №620/8682/24 - скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо призначення ОСОБА_1 пенсії в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26.01.2024 та прийняти рішення, з урахуванням висновків постанови суду апеляційної інстанції.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м.Чернігів, вул. П`ятницька, 83а, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судові витрати в сумі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

Л.О.Костюк