Справа № 149/1992/24
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1992/24 Головуючий суддя 1-ої інстанції - Павлюк О.О.

Суддя-доповідач - Полотнянко Ю.П.

19 листопада 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Смілянця Е. С. Драчук Т. О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Гавриленко І.А.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: Гнатюка Р.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення №155 від 17.06.2024.

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19.08.2024 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та повністю задовольнити його адміністративний позов. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не спростував доводи позивача про відсутність у ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 прав юридичних осіб, порушив ст. 7 Положення Про ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також апелянт зазначає, що він не міг вчинити адміністративно-каране правопорушення за ч.3 ст. 210 КУпАП з 01.08.2022р., бо норма ч.3 ст.210 КУпАП введена в дію лише 19.05.2024.

В судовому засіданні позивач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 17.06.2024 начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 було винесено постанову №155 про визнання винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді 17000 грн. штрафу.

Зі змісту вищенаведеної постанови вбачається, що громадянин ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, внаслідок чого останній не перебував на військовому обліку військовозобов`язаних за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання та для оформлення військово-облікового документа, та має ознаки ухилення від військового обліку, внаслідок чого останнім було порушено вимоги п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» та абз. 2 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`зязаних та резервістів згідно додатку 2 до "Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`зязаних та резервістів" затвердженого Постановою КМУ № 1487 від 30.1.2022., внаслідок своїх дій громадянин ОСОБА_1 вчинив триваюче правопорушення, оскільки даний громадянин мав особисто з`явитись для взяття на військовий облік військовозобов`язаних, та яке припинилося у червні 2024, коли громадянин ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про взяття його на військовий облік та видачу обліково-військового документу, що є порушенням правил військового обліку.

Позивач не погоджується із зазначеною постановою та оскаржив її у судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Так, відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч. 1 ст. 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 33 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу»).

Пунктом 2 ч.1 ст.37 Закону України «Про військовий обовязок та військову службу» визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.

Постановою КМУ від 16 травня 2024 року №559 "Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа" визначено, що військово-обліковий документ є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку, який оформляється (створюється) та видається громадянину України, який є призовником, військовозобов`язаним або резервістом, у тому числі, якщо він був виключений з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідно до пунктів 3 і 4 частини шостої статті 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу та не отримував такий документ до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559 Про затвердження Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа. Військово-обліковий документ оформляється (створюється) та видається (замінюється):

в електронній формі - засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста та/або Державного веб-порталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони та/або Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), зокрема з використанням мобільного додатка Порталу Дія (Дія) (у разі технічної реалізації);

у паперовій формі - на бланку, форма якого затверджується постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 559.

Військово-обліковими документами є посвідчення про приписку до призовної дільниці; військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного.

Згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення мають бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи, а притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В матеріалах справи наявна копія посвідчення про приписку до призовної дільниці видане 26.01.2006 на ім`я ОСОБА_1 із відміткою "Придатний до військової служби", а також копію довідки № 337 від 13.11.2009 та обліково-послужної карти до неї, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у Дружківському МВК та є непридатним до військової служби у мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Як встановлено судом першої інстанції з копії довідки №508-, ОСОБА_1 01.08.2022 взятий на облік як внутрішньо переміщена особа у м. Калинівка Хмільницького району Вінницької області.

Частиною 3 ст. 37 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу визначено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.

Разом з тим, встановлено, що ОСОБА_1 уточнив свої військово-облікові дані лише 27.06.2024, тобто в день звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Щодо посилання позивача на те, що ОСОБА_1 , 01.08.2022 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 та отримав контрольний мобілізаційний талон, то колегія суддів зазначає, що вказаний талон не є військово-обліковим документом.

Будь-яких належних доказів та пояснень стосовно видачі контрольного талона мобілізаційного розпорядження №2, виданого 01.08 ОСОБА_1 за підписом начальника другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , та документів, що стали підставою для видачі контрольного талона мобілізаційного розпорядження №2, а також витягу з журналу (книги тощо) реєстрації вихідної документації, а саме за вих. №1-29/1372 від 01.08 щодо контрольного талона мобілізаційного розпорядження №2, учасниками справи не надано, судом не здобуто.

Представником відповідача в судовому засіданні 19.11.2024 надано довідку №124/4954 від 15.08.2022 та картку обстеження та медичного огляду №124/4954 від 15.08.2022 про проходження позивачем ВЛК 15.08.2022, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо проходження ОСОБА_1 ВЛК 01.08.2022.

Також про відсутність перебування позивача на військовому обліку свідчить відсутність у нього військового квитка, а також те, що в своїх письмових поясненнях, які містяться в протоколі про адміністративне правопорушення № 155 від 08.06.2024 ОСОБА_1 повідомляє, що вчасно не став на військовий облік через незнання законодавства. Таким чином, позивач сам визнав, що на момент складення протоколу про адміністративне правопорушення, він не перебував на військовому обліку.

Доводи апеляційної скарги про те, що норма ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідно до якої його притягнуто до адміністративної відповідальності, набрала чинності з 19.05.2024, тому відповідно до ст.58 Конституції України немає зворотної дії у часі і не може бути до нього застосована, колегія суддів вважає помилковими, оскільки триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом усього часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, неперебування ОСОБА_1 на військовому обліку з 01.08.2022 внаслідок непостановки на військовий облік за новим зареєстрованим місцем проживання в м. Калинівка (як ВПО) є триваючим адміністративним правопорушенням. Оскільки воно було виявлене ТЦК, коли позивач після явки позивача до ІНФОРМАЦІЯ_2 (протокол про адміністративне правопорушення від 08.06.2024), тобто вже після набрання чинності 19.05.2024 частиною 3 ст. 210 КУпАП, позивача правомірно притягнуто до відповідальності за адміністративне правопорушення за вказаною нормою Закону.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що в діянні ОСОБА_1 містилися ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а тому суб`єктом владних повноважень правомірно складено щодо нього протокол про адміністративне правопорушення за вказаною статтею КУпАП, а оскаржувана постанова про накладення адміністративного стягнення є правомірною, і підстав для її скасування не вбачає, обставини вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджені наявними матеріалами справи.

Стосовно доводів апелянта про те, що у ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 відсутні повноваження на винесення постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У даному випадку постанова винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_3 , отже, уповноваженою на те посадовою особою згідно з положеннями ст. 235 КУпАП.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.315,316 КАС Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 19 серпня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття і не може бути оскаржена відповідно до частини 3 статті 272 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Смілянець Е. С. Драчук Т. О.