Справа № 620/7789/24
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/7789/24 Суддя (судді) першої інстанції: Бородавкіна С.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Епель О.В., Кобаля М.І., секретар судового засідання Євгейчук Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

29.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області, яким просив:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування йому вислуги років за час навчання в Чернігівському училищі внутрішніх справ МВС України та час проходження служби в підрозділах Управління Державного департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Чернігівській області з 15.08.1998 до 10.07.2007 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки;

- зобов`язати відповідача зарахувати йому вислугу років за час навчання в Чернігівському училищі внутрішніх справ МВС України та час проходження служби в підрозділах Управління Державного департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Чернігівській області з 15.08.1998 до 10.07.2007 до стажу служби в поліції для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив йому у зарахуванні вислуги років з 15.07.1998 по 10.07.2007 в за час навчання в Чернігівському училищі внутрішніх справ МВС України та час проходження служби в підрозділах Управління Державного департаменту з питань виконання кримінальних покарань в Чернігівській області до його стажу служби в поліції.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 р. позов задоволено у повному обсязі:

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Чернігівській області щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції, для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки, періоду проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань з 15.08.1998 по 10.07.2007.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Чернігівській області зарахувати до стажу служби в поліції ОСОБА_1 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки період проходження служби в Державному департаменті України з питань виконання покарань 15.08.1998 по 10.07.2007.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення через порушення норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційну скаргу обгрунтовано тим, що серед переліку, визначеного статтею 78 Закону України «Про Національну поліцію», служба в кримінально-виконавчій системі України не визначена. За таких обставин, відсутні підстави для зарахування до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, спірного періоду.

Відповідно до статті 311 КАС України, апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необгрунтованою та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 15.08.1998 по 10.07.2007 проходив службу в органах внутрішніх справ та системі виконання покарань, що підтверджується записами в трудовій книжці серії НОМЕР_1 та в послужному списку (а.с. 13-20).

З 26.08.2010 по 06.11.2015 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ. З 07.11.2015 позивач проходить службу в Національній поліції України. Станом на 06.06.2024 стаж служби ОСОБА_1 для встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки становить 13 років 09 місяців 09 днів (05 років 02 місяці 10 днів - служба в ОВС та 08 років 06 місяців 29 днів - служба в поліції) (а.с. 42-43).

Позивач звернувся до ГУНП в Чернігівській області із заявою про врахування до його стажу служби в поліції періоду проходження служби в системі органів Державного департаменту України з питань виконання покарань (а.с. 11).

Листом від 20.05.2024 за №К-268аз/124/05/20-2024 відповідач у задоволенні заяви відмовив, оскільки відповідно до статті 78 Закону України «Про Національну поліцію» Департамент не входить до переліку органів, служба в яких зараховується до стажу служби в поліції. Одночасно зазначено, що рішення судів про зобов`язання зарахувати спірний період позивачем надано не було (а.с. 12).

Не погоджуючись із такою позицією відповідача, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон №580-VIII) визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

З огляду на положення частин першої, другої статті 59 Закону №580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Статтею 78 Закону № 580-VIII передбачено, що стаж служби в поліції дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки.

Частиною другою статті 78 Закону № 580-VIII визначено, що до стажу служби в поліції зараховуються:

1) служба в поліції на посадах, що заміщуються поліцейськими, з дня призначення на відповідну посаду;

2) військова служба в Збройних Силах України, Державній прикордонній службі України, Національній гвардії України, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній спеціальній службі транспорту;

3) служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду;

4) час роботи у Верховній Раді України, місцевих радах, центральних і місцевих органах виконавчої влади із залишенням на військовій службі, на службі в органах внутрішніх справ України або на службі в поліції;

5) час роботи в органах прокуратури і суді осіб, які працювали на посадах суддів, прокурорів, слідчих, а також служба у Службі судової охорони;

6) дійсна військова служба в Радянській Армії та Військово-Морському Флоті, прикордонних, внутрішніх, залізничних військах, в органах державної безпеки та інших військових формуваннях колишнього СРСР, а також служба в органах внутрішніх справ колишнього СРСР.

Під час обчислення стажу служби в поліції враховуються тільки повні роки вислуги років без округлення фактичного розміру вислуги років у бік збільшення.

Порядок обчислення вислуги років у поліції встановлює Кабінет Міністрів України.

Висновки апеляційного суду.

З вищенаведених норм вбачається, що до стажу служби в поліції зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Спірні правовідносини між сторонами склались щодо незарахування стажу роботи в органах Державної кримінально-виконавчої служби України до стажу служби в поліції, що дає право на встановлення позивачеві надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень Кримінально-виконавчого кодексу України до законодавчого врегулювання питань проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань та його соціального захисту на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширюються дія ст.ст. 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ.

При цьому частина 5 статті 23 Закону України від 23.06.2005 №2713-IV «Про державну кримінально-виконавчу службу України» (далі - Закон №2713-IV) передбачає, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом №580-VIII, а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

У попередніх редакціях частини 5 статті 23 цього ж Закону було передбачено, що на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія ст.ст. 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Отже, фактично законодавцем закріплено поширення усіх норм, які врегульовують порядок і умови проходження служби працівниками органів внутрішніх справ, а в подальшому поліцейських на працівників кримінально-виконавчої служби.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що на позивача, під час проходження ним служби в період, що досліджується, розповсюджується дія нормативно-правових актів органів внутрішніх справ України, а в подальшому поліції. Тобто, всі обов`язки, обмеження служби в органах внутрішніх справ та поліції її специфічні умови, порядок та підстави дисциплінарної відповідальності визнані законодавцем тотожними умовам проходження служби персоналом органів і установ виконання покарань.

Таким чином, служба позивача в органах Державної кримінально-виконавчої служби України має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Дана позиція узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладену у постановах від 20.10.2022 по справі №160/11127/20 та від 01.08.2023 по справі №240/30024/21, який зазначив, що служба в органах Державної кримінально-виконавчої служби України прирівнюється до служби в органах внутрішніх справ України, оскільки здійснювалась вона в порядку, установленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а відтак, має такий же правовий статус і повинна в силу пункту 3 частини 2 статті 78 Закону №580-VIII зараховуватися до стажу служби в поліції.

Верховний Суд також дійшов висновку, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Відтак, зважаючи на наведені вище законодавчі норми, встановлені обставини та правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що позивач має право на зарахування до стажу служби в поліції період роботи в органі Державної кримінально-виконавчої служби України з 15.08.1998 року по 10.07.2007 для встановлення надбавки за вислугу років, а також для нарахування додаткової оплачуваної відпустки.

При цьому, колегією суддів враховується, що доводів щодо періоду апеляційна скарга не містить, отже зазначений період не є спірним.

Разом з тим, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про обгрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19, є недоречними з огляду на не типовість даного спору.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апелянт не довів належними та достатніми доказами правомірність своїх дій та рішення.

Надаючи оцінку всім іншим доводам сторін та учасників справи, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 р. - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 16 липня 2024 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та подальшому оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.1 ст.263 , п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Колегія суддів:О.В. Карпушова
О.В. Епель М.І. Кобаль