Справа № 520/13118/24
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Котеньов О.Г.

19 листопада 2024 р. Справа № 520/13118/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,

Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної податкової служби у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкові служби у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

14.05.2024 позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної податкові служби у Харківській області (далі - ГУ ДПС у Харківській області, контролюючий орган), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення ГУ ДПС у Харківській області № 0-2033 від 08.02.2023, яким ОСОБА_1 , на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 Податкового кодексу України (далі ПК України) визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 на суму 11.670.00 грн.

Позов мотивував тим, що винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки останнім неправильно кваліфіковано належне позивачу майно як об`єкт справляння податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ставкою 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. площі об`єкту, замість належної 0.1%, що передбачена для типів «Інші будівлі», до яких і має відноситися належна йому нежитлова нерухомість.

Вказує, що враховуючи приписи ДК 018-2000, правовстановлюючі документи та технічну документацію, виробничий будинок - нежитлову будівлю літ. «А-6», за адресою: АДРЕСА_1 , за найбільшою часткою (питомою вагою) всієї її загальної площі (за головним функціональним призначенням) слід класифікувати як будівлю промислову.

За приписами відповідного акту органу місцевого самоврядування ставка податку у розмірі 1% мінімальної заробітної плати за 1 кв.м. нерухомості передбачена виключно для будівель готельних, офісних, торговельних, для публічних виступів, однак, всупереч законодавства, ГУ ДПС у Харківській області ставку податку розмірі 1% застосував до об`єкта, відносно якого відсутні об`єктивні дані про належність до зазначених вище категорій, а тому спірне рішення, на думку позивача, підлягає скасуванню.

Заперечуючи вимоги адміністративного позову, відповідач зазначив, що у зв`язку з наявною інформацією у контролюючого органу, даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 194.5 м2 перебуває об`єкт, який правомірно віднесений контролюючим органом при визначенні податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як до категорії «торгівельні» (здійснюється діяльність суб`єктів господарювання по КВЕД - 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля, КВЕД 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет), так і до категорії «офісні» (здійснюється діяльність суб`єктів господарювання по КВЕД 47.91 - роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет). Отже, зважаючи на викладене, ГУ ДПС у Харківській області при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.07.2024 (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) задоволено позов ОСОБА_1 .

Судовим рішенням визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення № 0-2033 від 08.02.2023.

За рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Харківській області на користь ОСОБА_1 стягнуто суму судового збору у розмірі 1 200.20 грн.

Судове рішення вмотивовано тим, що наданими до суду доказами (технічним паспортом, експлікацією, тощо), підтверджено, що вказана будівля є промисловою, при цьому доказів того, що така будівля є торгівельною чи офісною, відповідачем до суду не надано.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, про протиправність оскаржуваного рішення з огляду на неправомірне застосування контролюючим органом ставки податку 1% замість ставки для промислових будівель та складів, а тому податкове повідомлення рішення № 0-2033 від 08.02.2023 підлягає скасуванню.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ДПС у Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Аргументи, наведені контролюючим органом в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Черкез А.М., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, обґрунтовуючи таке прохання доводами, які по сутті аналогічні підставам звернення до суду, викладеними у позовній заяві.

Зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, на основі повного і всебічного з`ясування обставин справи, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, при повному дослідженні усіх наявних у справі доказів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

В даному випадку, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не є складними, виходячи з визначення справ незначної складності.

Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України).

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з наступних підстав.

Судовим розглядом справи встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.2017, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калінчук І.В., реєстр за № 706 ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі літ. «А-6», яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Загальною площею 194.5 м2, право власності набуто 19.06.2017. (а.с. 7-8).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 95300971 від 22.08.2017 ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення 1 6 поверхів в літ. «А-6», загальною площею 194.5 кв.м, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Згідно даних технічного паспорту на виробничий будинок нежитлова будівля літ. «А-6» заг.пл. 194.5 кв.м. (інвентаризаційна справа № 84404) за адресою: АДРЕСА_1 визначено як : «нежитлова будівля» (а.с. 10-18).

ГУ ДПС у Харківській області у відношенні ОСОБА_1 прийнято податкове повідомлення - рішення № 0-2033 від 08.02.2023, яким ОСОБА_1 , на підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 на суму 11 670.00 грн (а.с. 6).

Розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0-2035 від 08.02.2023: за об`єкт житлової нерухомості нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 194.5 м2, сума податку складає: 194.5 х 60.00 = 11 670,00 грн, де 194.5 - площа нежитлового приміщення, 60.00 - ставка податку у 2021 (1% *6 000.00 грн).

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно з пп.16.1.4 п.16.1 ст. 16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За визначенням, наведеним у ст. 265 ПК України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.

Відповідно до пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, об`єктом оподаткування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є житлова та нежитлова нерухомість, в тому числі її частка.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 261 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості .

Як встановлено положеннями пп. 266.3.1 та 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом п. 266.5.1 ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до пп.266.6.1 п.266.2 ст.266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Пунктами 14.1.129 та 14.1.129-1 ПК України об`єкти житлової та нежитлової нерухомості розмежовані законодавцем за категоріями і саме у залежності від конкретної категорії об`єкта згідно з рішенням органу місцевого самоврядування застосовується певна ставка податку.

Таким чином, з аналізу наведених норм слідує, що визначення ставки податку, яку слід застосовувати до нерухомого майна, як об`єкту стягнення податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки в порядку ст. 266 ПК України контролюючим органом має здійснюватися на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з обов`язковим урахуванням місця розташування (зональності) та типу чи категорії такого об`єкту нерухомості.

Згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України питання встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) вирішують місцеві ради в межах повноважень, визначених ПК України.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному ПК України (пп. 12.3.1 п. 12.3 ст. 12 ПК України).

Підпунктом 12.3.2 ПК України передбачено, що при прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та/або зборів обов`язково визначаються об`єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов`язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору.

Так, відповідно до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» (зі змінами та доповненнями), встановлено ставки з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у місті Харкові згідно з додатком 1 цього рішення, яким передбачена ставка податку на нерухоме майно, для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, у розмірі 1 відсотка від мінімальної заробітної плати встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр.

Відповідно до п. 5 Додатку 1 до цього рішення ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах:

1) будівлі готельні - 1 %;

2) будівлі офісні - 1 %;

3) будівлі торговельні - 1 %;

4) гаражі 0.1 %;

5) будівлі промислові та склади 0.2 %;

6) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 %;

7) господарські (присадибні) будівлі - 0 %;

8) інші будівлі 0.1 %.

Відповідач класифікував об`єкт нерухомого майна, що належить позивачу та щодо якого проведено нарахування податку, як будівлі : торговельні.

Колегія суддів зазначає, що Інструментом ідентифікації об`єктів нерухомості в частині їх належності до відповідних типів нерухомого майна є Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, затверджений наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507 (далі - ДК 018-2000), призначений для використання органами центральної виконавчої влади та всіма суб`єктами господарювання (юридичними фізичними особами) в Україні.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16, ДК 018-2000 використовується для визначення статусу нежитлового приміщення, від якого залежить ставка податку для об`єктів нежитлової нерухомості, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації на об`єкт нерухомого майна.

Так, в Розділі І Вступ ДК 018-2000 вказано, що будівлі класифікуються за їх функціональним призначенням. Будівлі, що використовуються або запроектовані для декількох призначень, повинні бути ідентифіковані за однією класифікаційною ознакою відповідно до головного призначення.

Головне призначення повинно бути визначене таким чином:

обчислюється відсоткове співвідношення площ різних за призначенням приміщень будівлі в складі повної загальної площі з віднесенням цих приміщень згідно з їх призначенням чи використанням до відповідного класифікаційного угруповання;

потім будівля класифікується за методом «зверху вниз». Будівлю спочатку відносять з» розділу (один розряд коду), що охоплює всю чи більшу частку всієї її загальної площі. Далі їх відносять до підрозділу (два розряди коду) - житлові будівлі, нежитлові будівлі за найбільшою питомою вагою площі в цій будівлі;

Наступним кроком визначається група (три розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі в межах підрозділу.

Нарешті, вибирається належність будівлі до класу (чотири розряди коду) за найбільшою часткою всієї загальної площі у межах групи.

З аналізу наведеного слідує, що до торговельних будівель відносяться виключно ті споруди, які використовуються суб`єктом господарювання в процесі діяльності, пов`язаної з торгівлею або громадським харчуванням.

Отже, враховуючи наведені положення ДК 018-2000, досліджені судом апеляційної інстанції правовстановлюючі документи та технічну документацію, яка міститься в матеріалах справи, відповідно до яких загальна площа приміщень усього по літ. «А-6», що знаходиться за адресою: Харків, провулок Артюхівський, 38, складає 7 310.7 кв.м, (основні виробничі (цехи, майстерні та склади) 6 648.3 кв.м., що складає 90.9% від загальної площі будівлі та допоміжні (підсобні приміщення) 662.4 кв.м., що складає 9.1 % від загальної площі будівлі), вказану нежитлову будівлю літ. «А-6», належну ОСОБА_1 , слід класифікувати як будівлю промислового призначення.

Така класифікація вказаної будівлі підтверджується також наявним в матеріалах справи висновком експерта (інженера з інвентаризації нерухомого майна) ТОВ «БУДГРУПП» щодо визначення функціонального призначення будівлі від 04.02.2021 № 3870121-1 (а.с. 21).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16 та в ухвалі Верховного Суду від 18.01.2024 у справі № 520/2983/22.

Згідно із даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зазначене вище нежитлове приміщення, загальною площею 194.5 м2, не визначено як готельні, офісні, торгівельні будівлі.

При цьому слід зауважити, що відповідачем ані до суду першої ані апеляційної інстанції не надано жодного доказу та не наведено обставин, які б спростовували приналежність вказаного об`єкту нерухомості (нежитлової будівлі літери «А-6» в частині площі 194.5 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ) до будь-якого іншого типу, відмінного від наведеного судом.

Відповідачем не надано жодного доказу віднесення належного ОСОБА_2 нежитлового приміщення до будь-якої з вказаних вище категорій будівель (готельних, офісних, торговельних будівель та будівель для публічних виступів) та ніяким чином не обґрунтовано застосування ним саме такої ставки податку у розмірі 1% до вказаної будівлі.

Посилання апелянта на використання відомостей інформаційних баз ГУ ДПС в Харківській області при формуванні, зокрема, оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів не приймає, оскільки як зазначалось вище, в силу приписів п.п 266.3.2 ПК України, при обчисленні бази оподаткування об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб контролюючим органом використовуються дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та відомості, зокрема, документи на право власності платника податків, що в свою чергу свідчить про неможливість використання відповідачем інших, ніж визначені вказаною нормою, джерел такої інформації, в тому числі інформаційних баз ГУ ДПС в Харківській області.

Доводи апелянта про невідображення у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо цільового призначення нежитлової будівлі літери «А-6» в частині площі 7 116.2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , чим останній з поміж іншого обґрунтовує правомірність винесення оскаржуваного рішення, не спростовують обов`язку відповідача за відсутності такої інформації, вжити заходів, спрямованих на з`ясування типу (цільового призначення) вказаної будівлі для визначення розміру ставки податку, та не наділяють контролюючий орган правом на власний розсуд, без законного на те обґрунтування, визначати будь-яку ставку податку.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 20.10.2020 у справі № 822/2972/13-а, від 15.12.2020 у справі № 826/4847/15 та від 25.05.2021 у справі № 823/1147/16, саме відповідач у межах реалізації покладених на нього функцій уповноважений отримувати у порядку, визначеному законодавством, інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи.

Колегія суддів зазначає, що відповідач, встановивши у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутність відомостей щодо цільового призначення об`єкта нежитлової нерухомості, за витребуванням додаткових документів до позивача не звертався.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі щодо віднесення спірного приміщення до «будівлі торговельні торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування» з огляду на те, що ОСОБА_1 у звітному періоді отримано дохід від надання майна в лізинг, оренду, тобто дана будівля використовується іншими особами в сфері торгівлі, оскільки спірне нежитлове приміщення належить ОСОБА_1 саме як фізичній особі, відповідно види діяльності інших осіб, яким дана будівля може здаватись в оренду, лізинг, не можуть впливати на кваліфікацію нежитлової власності позивача у якості об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно та не засвідчують факт здійснення торгівельної діяльності саме у вказаних приміщеннях.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин відповідачем не надано обґрунтованих пояснень, чи враховано останнім, крім даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інші відомості, зокрема документи про право власності.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги та заперечення сторін на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Харківській області - залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 25 липня 2024 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Л.В. Мельнікова
Судді А.О. Бегунц В.Б. Русанова