Справа № 320/11528/23
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції - Донець В.А.
Суддя-доповідач - Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року Справа № 320/11528/23

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Бюро економічної безпеки України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивачка) звернулася до суду з позовом до Бюро економічної безпеки України (далі - Відповідач) в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила:

- визнати протиправним та скасувати наказ Бюро економічної безпеки України від 09.01.2023 №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю Бюро економічної безпеки України або на аналогічній посаді у Бюро економічної безпеки України.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що оскільки в Законі №2259-IX відсутні норми, які деталізували б питання проходження служби державними службовцями, яких прийнято на службу під час дії воєнного стану, до спірних правовідносин необхідно застосовувати загальні норми законодавства про державну службу.

Так, Позивачка стверджувала, що Відповідачем не було дотримано частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" щодо виконання обов`язку одночасно з попередженням про звільнення запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Також ОСОБА_1 зазначала, що Відповідачем не враховано переважного права Позивача на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Крім того, Позивачка наполягала на відсутності належного обґрунтування необхідності прийняття Відповідачем наказу від 05.12.2022 №5-ДСК "Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду" та введення в дію з 05.12.2022 змін штатного розпису центрального БЕБ України відповідно до наказу від 05.12.2022 №6-ДСК "Про введення в дію Перелік змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік" та невідповідності нової структури центрального апарату БЕБ України від 05.12.2022 постанові Кабінету Міністрів України від 12.03.2005 №179 "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій". Крім того, на думку Позивачки, Відповідачем допущено порушення норм Бюджетного кодексу України через ліквідацію самостійного структурного підрозділу внутрішнього контролю.

2. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року адміністративний позов задоволено частково, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Бюро економічної безпеки України від 09 січня 2023 року №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Сектору внутрішнього контролю Бюро економічної безпеки України з 11 січня 2023 року.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що переведення державного службовця (за його згодою) на запропоновані рівнозначну або нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей на підставі частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу" має суттєві відмінності від процедури переведення за статтею 41 цього Закону. Так, стаття 87 Закону України "Про державну службу" передбачає гарантії державного службовця з метою уникнення його звільнення, коли є можливість залишити його на посаді в інтересах державної служби.

При цьому, суд зазначив, що застосування частини п`ятої статті 10 вказаного Закону не відповідає меті запровадження призначення державних службовців без конкурсу для недопущення припинення повноважень органів державної влади в умовах воєнного стану, а також встановленим гарантіям державних службовців, передбачених статтею 87 Закону України "Про державну службу" в частині пропонування вакантних посад, застосування переважного права на залишення на роботі, бути переведеним на вакантну посаду.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов до висновку, що зі змісту абзацу другого частини п`ятої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" не вбачається, що законодавець мав намір відступи від зобов`язань, передбачених частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу».

З огляду на викладене вище, суд першої інстанції визнав помилковим твердження представника Відповідача про неможливість пропонування посад та переведення на вакантну посаду державного службовця через її суперечність абзацу другому частини п`ятої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Разом з тим, суд також визнав необґрунтованими доводи Позивачки щодо незаконності змін до структури центрального апарату БЕБ України. При цьому, суд зазначив, що внесення відповідних змін до структури центрального апарату БЕБ України є дискреційними повноваженнями його директора.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зазначаючи, що судом першої інстанції не були враховані вимоги Закону України «Про правовий режим воєнного стану», який є спеціальним до спірних правовідносин.

Зокрема, Апелянт стверджує, що державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені без конкурсного відбору не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування. А тому, переведення та вивчення переважних прав/пропонування посад Позивачці, яка була призначена на посаду без конкурсу, не могло бути реалізовано, у зв`язку з дією на території України правового режиму воєнного стану.

Крім того, Апелянт зазначає, що ОСОБА_1 було ознайомлено з наказом про прийняття на державну службу із посиланням на норми спеціального Закону, які містили законодавчу заборону щодо переведення, та попередження про наступне звільнення, яке містило відомості про неможливість переведення у період дії воєнного стану, з чим Позивачка ознайомилася під особистий підпис без зауважень.

Також представник Бюро економічної безпеки України посилається на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби (далі - НАДС) від 24.04.2024 №181-р/з щодо неможливості пропонування вакантних посад та наступного переведення державного службовця, призначеного на посаду без конкурсу та інформацію на офіційному веб-сайті НАДС у розділі «Відповіді на запитання, що надходили від служб управління персоналом щодо призначення осіб на посади державної служби під час воєнного стану».

Окрім того, Апелянт також посилається на правову позицію інших судів апеляційної інстанції, зокрема на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у справі №320/12821/23 та Другого апеляційного адміністративного суду у справі №440/12540/23.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2024 та від 09.09.2024 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

5. Позивачкою подано відзив на апеляційну скаргу у якому вона просить таку скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на висновки суду першої інстанції.

У відзиві ОСОБА_1 наполягає на тому, що Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не встановлено обмеження гарантованого Конституцією України права громадян на захист від незаконного звільнення.

При цьому, Позивачка зазначає, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому, враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Однак, щодо Позивачки прийнято рішення про звільнення без дотримання вимог частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, жодних вакансій запропоновано не було, хоча в Бюро екномічної безпеки України були наявні вакантні посади.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах по справах № 160/1643/23, № 400/262/19, № 580/7962/21, № 380/13484/21, № 140/9066/21, № 640/12871/21, № 640/17678/21 та правову позицію інших судів першої та апеляційної інстанцій, зокрема на постанови Шостого апеляційного адміністративного суду в справах № 320/13326/23, № 580/1247/23, Першого апеляційного адміністративного суд у справі № 360/52/23, Другого апеляційного адміністративного суду по справі № 440/12364/23 Дніпропетровського окружного адміністративного суду у рішенні від 29 лютого 2024 року № 160/14072/23.

При цьому, Позивачка зазначає, що єдиним правовим висновком щодо застосування даних норм права є висновок Верховного Суду по справі № 160/1643/23.

Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що роз`яснення НАДС містить інформативний характер, не встановлюють правових норм та не є обов`язковими до застосування, оскільки не є підзаконними актами.

6. Апелянтом подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу у якому він підтримує правову позицію, викладену ним раніше та додатково зазначив, що правові висновки Верховного Суду, викладені у справі № 160/1643/23, на які у відзиві посилається Позивачка, не є релевантними до спірних правовідносин.

7. Від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі, у яких вона, зокрема, зазначає аргументи на користь висновку про можливість врахування судом правовиї висновків Верховного Суду, викладених у справі № 160/1643/23. Натомість ухвала касаційного суду у справі №320/12821/23 не є тим актом, який містить висновок Верховного Суду та є джерелом права.

8. Від Апелянта також надійшли додаткові пояснення у справі у яких він повторно зазначив про нерелевантність висновків Верховного Суду, викладених у справі № 160/1643/23 та необхідність врахування норм саме спеціального законодавства.

9. Позивачка повторно подала додаткові пояснення у яких наполягала на необхідності застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для особи у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи.

10. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

11. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Бюро економічної безпеки України (далі - БЕБ України) від 20.07.2022 №335-к відповідно до абзацу першого частини п`ятої, частини сьомої статті 10 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", статей 20, 35, 52 Закону України "Про державну службу", Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, постанов Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15 "Питання оплати праці працівників державних органів" та від 25.03.2016 №229 "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби" ОСОБА_1 призначено на посаду головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю БЕБ України, без конкурсного відбору з 22.07.2022 до дня призначення на цю посаду переможця конкурсного відбору, але на строк не більше 12 місяців з дня припинення чи скасування воєнного стану (стаж державної служби станом 01 місяць 05 днів).

Наказом БЕБ України від 05.12.2022 №5-дск "Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду" відповідно до Указів Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", від 06.12.2021 №184/2021 "Про структуру мобілізаційного плану України, мобілізаційних планів державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій на особливий період", законів України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", "Про Бюро економічної безпеки України", "Про центральні органи виконавчої влади", постанов Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 "Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державної органів" (зі змінами), від 12.03.2005 №179 "Про упорядкування структури апарату центральних органів виконавчої влади, їх територіальних підрозділів та місцевих державних адміністрацій" (зі змінами), Тимчасових методичних рекомендацій щодо розроблення мобілізаційного плану центрального та місцевого органу виконавчої влади, іншого державного органу на особливий період, керуючись "Положенням про Бюро економічної безпеки України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.10.2021 №1068 (зі змінами), та з метою упорядкування структури центрального апарату БЕБ України ліквідовано, зокрема в структурі центрального апарату БЕБ України сектор внутрішнього контролю (3 штатні одиниці) та утворено в структурі центрального апарату БЕБ України сектор спеціального зв`язку (2 штатні одиниці).

Наказом БЕБ України від 05.12.2022 №6-дск "Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік" введено в дію з 05.12.2022 Перелік змін у Штатному розписі центрального апарату БЕБ України особливого періоду на 2022 рік, затвердженого 15.06.2022 та введеного в дію з 15.06.2022 зі змінами, затвердженими наказами БЕБ України від 12.07.2022 №140 та від 06.10.2022 №273.

Згідно з листом БЕБ України "Попередження про наступне звільнення" від 07.12.2022 №1/13/0/17426-22, адресований головному спеціалісту сектору внутрішнього контролю ОСОБА_1 , у зв`язку з введенням в дію змін до структури центрального апарату бюро економічної безпеки України від 05.12.2022 №5-ДСК "Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду" та введенням в дію 05.12.2022 змін до штатного розпису центрального апарату БЕБ України відповідно до наказу БЕБ України від 05.12.2022 №6-ДСК "Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік", ОСОБА_1 поінформовано про ліквідацію сектору внутрішнього контролю та наступне скорочення посади головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю. Відповідно до частини третьої статті 87 Закону України "Про державну службу", у зв`язку зі скороченням зазначеної посади, внаслідок зміни структури та штатного розпису центрального апарату БЕБ України, попереджено про наступне звільнення по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу" з виплатою вихідної допомоги в розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Поінформовано, що державні службовці призначені на посади державної служби відповідно до пункту 5 статті 10 Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо функціонування держаної служби та місцевого самоврядування у період воєнного стану" не можуть бути переведені на інші посади державної служби.

З вказаним листом ОСОБА_1 ознайомлена 09.12.2022, про що свідчить відмітка про ознайомлення та підпис.

Наказом БЕБ України від 09.01.2023 №52-к "Про звільнення ОСОБА_1 " відповідно до пункту 1 частини першої, частини четвертої статті 87, статті 89 Закону України "Про державну службу" та статті 24 Закону України "Про відпустки", наказів БЕБ України від 05.12.2022 №5-ДСК "Про внесення змін до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду", від 05.12.2022 №6-ДСК "Про введення в дію Переліку змін у Штатному розписі центрального апарату Бюро економічної безпеки України особливого періоду на 2022 рік", звільнено ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста сектору внутрішнього контролю, 10.01.2023, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності або штату державних службовців, із припиненням державної служби. Передбачено виплату грошової компенсації за 14 днів щорічної основної відпустки за період роботи з 22.07.2022 по 10.01.2023 та вихідної допомоги в розмірі двох місячних заробітних плат.

Підставою прийняття оскаржуваного наказу від 09.01.2023 №52-к зазначено лист попередження про наступне звільнення від 07.12.2022 №1/13/0/17426-22 з відміткою про ознайомлення 09.12.2022.

12. Вважаючи своє звільнення незаконним, Позивачка звернулась до адміністративного суду з цим позовом.

13. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), «Про правовий режим воєнного стану» від 12 травня 2015 року № 389-VIII (далі - Закон №389-VIII).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Водночас, частиною другою статті 64 Основного Закону України визначено, що в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із п.4 ч.1 ст.83 Закону України №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України №889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Згідно із ч.3 ст.87 Закону України №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду..

Згідно ч.2 ст.49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Частиною 6 вказаної статті встановлено, що вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України №889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

За ініціативою суб`єкта призначення відповідно до ч.1 ст.87 Закону України №889-VIII однією з підстав для припинення державної служби є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

У зв`язку із військовою агресією РФ на території України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан.

Режим воєнного стану регламентовано Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону №389-VIII правовою основою введення воєнного стану є Конституція України, цей Закон та указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих ії місцевостях, затверджений Верховною Радою України.

Згідно ч.5 ст.10 Закону №389-VIII у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Разом з тим, відповідно до ст.1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вказаний Закон визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності. представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами (далі - працівники), у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану»

На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст.43, 44 Конституції України.

У період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

Висновки суду апеляційної інстанції.

14. Переглядаючи рішення суду першої інстанцї з урахуванням доводів Апелянта щодо недотримання судом під час прийняття оскаржуваного рішення положень спеціального Закону України «Про правовий режим воєнного стану», колегія суддів зазначає наступне.

Так, апеляційний суд акцентує увагу на тому, що вказаний вище закон визначає зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб.

15. При цьому, норма абз.2 ч.5 ст.10 Закону №389-VIII містить імперативну заборону на переведення працівників, призначених без конкурсного відбору, на інші посади державної служби у період дії правового режиму воєнного стану.

16. Крім того, відповідно до абзацу другого частини першої статті 28 Закону №389-VIII нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

17. Отже, колегія суддів дійшла до висновку, що частина третя статті 87 Закону України "Про державну службу", яка визначає послідовність дій роботодавця у разі переведення працівника та вивчення його переважних прав, не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки суперечить положенням Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

18. Більш того, апеляційний суд також акцентує увагу на тому, що Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який визначає, зокрема, особливості проходження державної служби у період дії воєнного стану, введено обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачені статтями 43, 44 Конституції України.

19. З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає необґрунтованими та не приймає до уваги доводи Позивачки, викладені у відзиві, про відсутність вказівки на обмеження прав та свобод передбачених ч.6 ст.43 Конституції України.

20. Крім того, згідно з положеннями Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», у період дії воєнного стану не застосовуються норми законодавства про працю, законів України «Про державну службу», «Про службу в органах місцевого самоврядування», інших законодавчих актів, що регулюють діяльність державних службовців, посадових осіб місцевого самоврядування у частині відносин, врегульованих цим Законом.

21. Оскільки ОСОБА_1 була призначена на посаду головного спеціаліста Сектору внутрішнього контролю Бюро економічної безпеки України у період дії воєнного стану без проведення конкурсного відбору, переведення її на іншу посаду не могло бути реалізовано у зв`язку з викладеним вище.

22. При цьому, колегія суддів зазначає, що Позивачку було ознайомлено з наказом про призначення від 20.07.2022 №335-к із посиланням на норми Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та попередженням про наступне звільнення від 07.12.2022 № 1/13/0/17426-22, яке містило відомості про неможливість переведення на інші посади державної служби у період дії воєнного стану. /т. 1 а.с. 106, 110/.

23. Вказане дозволяє судовій колегії ствержувати, що ОСОБА_1 , станом на момент призначення її на посаду, була обізнана з особивостями проходження державної служби особами, які призначені на посаду без конкурсного відбору під час дії правового режиму воєнного стану.

24. При цьому, апеляційний суд повторно зазначає, що нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності Законом України «Про правовий режим воєнного стану», діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

25. З огляду на викладене вище, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у діях Апелянта порушень вимог законодавства та правомірність спірного наказу.

26. Твердження Позивачки про те, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи необхідно застосувувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, колегія суддів до уваги не приймає з огляду на чітку нормативну врегульованість дій роботодавця у період дії воєнного стану під час застосування п.1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII.

27. Посилання ОСОБА_1 на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29 листопада 2023 року у справі № 160/1643/23, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки вони не є релевантними до спірних правовідносин з огляду на наступне.

Так, у справі № 160/1643/23 судом касаційної інстанції було встановлено, що в межах спірних правовідносин фактично відбулася реорганізація територіальних органів Державної служби з питань праці - Управління Держпраці у Кіровоградській області, Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області, Головного управління Держпраці у Запорізькій області як юридичних осіб публічного права шляхом злиття у Південно-Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, а не їх ліквідація. Отже, оскільки фактично, мала місце не ліквідація, а реорганізація органів служби з питань праці зі створенням нових міжрегіональних управлінь служби з питань праці, тому відповідач мав обов`язок одночасно з попередженням про звільнення запропонувати позивачу іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей.

Суд також відхилив посилиння Південно-Східного МРУ Держпраці на частину п`яту статті 10 Закону № 389-VIII, зазначивши, що в умовах дії воєнного стану ця процедура не змінилася, принаймні в тому, що реорганізація державного органу передбачає пропонування посад.

Натомість у справі №320/11528/23 спірні правовідносини виникли у зв`язку із звільненням Позивачки відповідно до пункту 1 частини першої, четвертої статті 87, статті 89 Закону № 889-VIII. При цьому, колегія суддів зазначає, що наказом Бюро економічної безпеки України від 05 грудня 2022 року №359 внесено зміни до структури центрального апарату Бюро економічної безпеки України, яким вирішено ліквідувати сектор внутрішнього контролю, утворити сектор спеціального зв`язку чисельністю. Крім того, як зазначалося судом раніше, Позивачка була призначена на посаду без конкурсного відбору у період дії воєнного стану під час встановлення обмеження права на переведення на іншу посаду державної служби згідно Закону № 389-VIII.

28. Посилання ОСОБА_1 на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах у справах № 400/262/19, № 580/7962/21, № 380/13484/21, № 140/9066/21, № 640/12871/21, № 640/17678/21, колегія суддів також вважає необґрунтованим, оскільки висновки у вказаних справах сформовані за іншового нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

29. Посилання Апелянта та Позивачки на правові позиції інших судів першої та апеляційної інстанцій, а також посилання Апелянта на роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби від 24.04.2024 №181-р/з судова колегія також до уваги не приймає, оскільки вони не є обов`язковими до врахування з огляду на положення статті 7 КАС України.

30. Отже, з огляду на усе викладене вище, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність спірного наказу та наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

31. Водночас, ані Позивач, ані Відповідач у справі під час апеляційного перегляду не зазначали жодних доводів про протиправність висновків суду про законність прийняття наказів від 05.12.2022 №5-ДСК та від 05.12.2022 №6-ДСК.

32. У контексті вказаного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити про наявність дискреційних повноважень Директора Бюро економічної безпеки України щодо визначення структури центрального апарату в цілому та його окремих самостійних підрозділів відповідно до п.4 ч.1 ст.17 Закону України «Про Бюро економічної безпеки України».

33. Крім того, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.01.2021 у справі №753/9240/18, при виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Вказану правову позицію підтримав Верховний Суд і у постанові від 14.12.2023 у справі №420/13741/20.

34. Більш того, правомірність зміни структури та штатного розпису центрального апарату БЕБ України на підставі наказів від 06.10.2022 №№ 270, 273 не є предметом позову у цій справі. Указані накази є чинними та у судовому порядку скасовані не були, а доказів протилежного суду не надано.

35. Переглядаючи рішення суду в іншій частині, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на посаді є похідними від вимоги про визнання наказу про звільнення протиправним та його скасування, а тому є такими, що не підлягають задоволенню.

36. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

37. Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення неправильне застосування норм матеріального права.

38. Таким чином, апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України необхідно задовольнити, рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - скасувати, а у задоволенні позовних вимог - відмовити повністю.

39. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 139 КАС України, судові витрати в цій справі перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Бюро економічної безпеки України - задовольнити.

Рішення рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 травня 2024 року - скасувати та ухвалити постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бюро економічної безпеки України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 19 листопада 2024 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: О.В. Карпушова

Є.І. Мєзєнцев