Справа № 620/6227/24
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/6227/24 Суддя (судді) першої інстанції: Падій В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,

суддів: Грибан І.О., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати відповідача призначити, нарахувати на виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з подання заяви про призначення пенсії - 01 жовтня 2020 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з подання заяви про призначення пенсії - 01 жовтня 2020 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представником Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області подано апеляційну скаргу, в якій останній просить його скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Рішення в частині позовних вимог, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, сторонами не оскаржується.

Апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області мотивована тим, що судом першої інстанції прийнято рішення з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначається, що даний спір виник щодо виконання рішення суду в іншій справі. Так, на думку апелянта, суд першої інстанції неправомірно відхилив посилання відповідача на той факт, що предмет спору у цій справі і справі №620/1451/23 є тотожним.

В обґрунтування своїх вимог апелянт стверджує, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував положення пункту 9 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з яким неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства України.

Посилаючись на такі та інші аргументи, апелянт просить задовольнити апеляційну скаргу.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30.09.2024 та від 22.10.2024 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.

Від представника позивача - адвоката Івашко В.В. 21.10.2024 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що відповідач не забезпечив своєю бездіяльністю отримання позивачем пенсійного забезпечення, тобто перешкоджав реалізації такого конституційного права. Відповідач допустив надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів ОСОБА_1 .

Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до фактичних обставин справи, позивач 01.10.2020, після досягнення повних 56 років, звернувся до Головного управління ПФУ в Чернігівській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До заяви позивачем додано архівну довідку від 16.07.2020 №Л-96-1, видану Виконавчим комітетом Ніжинської міської ради, та довідку від 11.08.2020 №1, видану СПД ОСОБА_2 .

Відповідач 22.10.2020 відмовив ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного спеціального стажу. Також пенсійний орган повідомив позивача, що оскільки підприємство, на якому працював позивач, ліквідоване без визначення правонаступника, для підтвердження пільгового стажу необхідно надати документи на Комісію, рішення якої є підставою для підтвердження пільгового стажу. Зазначено, що видана СПД ОСОБА_2 довідка не містить інформації про те, що виконувана ОСОБА_1 робота є саме роботою на міському пасажирському транспорті, зокрема, автобусі, який відноситься до типу автобусів, робота на яких у свій час була визнана шкідливою, та транспорт, на якому працював позивач, не відноситься до маршрутних мікроавтобусів-таксі. Крім того, до загального страхового стажу не зараховано період проходження військової служби з 02.11.1983 по 12.11.1985, оскільки печатка на титульному листі військового квитка не читається, уточнююча довідка не надана.

Не погоджуючись із відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення від 22.08.2024, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог позивача, відтак і наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Оскільки відповідач у своїй апеляційній скарзі оскаржує судове рішення в частині задоволених позовних вимог, то саме в цій частині перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Надаючи оцінку зазначеним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Вищезазначений Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Стаття 114 Закону №1058-IV визначає порядок та підстави призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Зокрема, пунктом 8 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV передбачено, що водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.

Згідно статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

В силу вимог частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до частини третьої статті 44 цього Закону органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Так, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від суду від 17.12.2020 у справі №620/5473/20 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до загального стажу роботи ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 02.11.1983 по 12.11.1985 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи водієм міського пасажирського транспорту (автобуса) з 11.02.2016 по 06.11.2020.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.03.2021 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 року - без змін.

Крім того, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі № №620/1451/23 визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.09.2022 № 12 про відмову ОСОБА_1 у підтвердженні стажу роботи з 16.04.1986 по 25.01.1994 на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2021 про підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, для зарахування до пільгового стажу згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи позивача, з 16.04.1986 по 25.01.1994, на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні; в решті позову відмовлено. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2023 року апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишено без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2023 року - без змін.

Відповідно до частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, виходячи із зазначеного, матеріалами справи підтверджено, що загальний страховий стаж ОСОБА_1 становить 30 років 09 місяців 22 днів, стаж роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах, для зарахування до пільгового стажу згідно пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» становить більше 12 років 6 місяців.

Доводи апелянта про те, що станом на 01.10.2022 загальний пільговий стаж позивача становив 12 років 04 місяці 28 днів, що не дає право позивачу на призначення пільгової пенсії за віком саме з 01.10.2020 року, колегія суддів оцінює критично, виходячи із наступного.

Проаналізувавши судові рішення у справах за позовом ОСОБА_3 до пенсійного органу, що надані позивачем до позовної заяви, колегія суддів встановила, що позивач на момент подання до відповідача заяви від 01.10.2020 про призначенням пенсії за віком на пільгових умовах набув достатнього віку та стажу для призначення вказаної пенсії. Однак, саме із вини песнійного орагну пенсія за віком на пільгових умовах позивачу до цього часу не була призначена. Таким чином, Головне управління ПФУ в Чернігівській області не забезпечило своєю бездіяльністю отримання позивачем пенсійного забезпечення, яке гарантоване статтею 46 Конституції України.

Що стосується доводів апелянта про те, що судом першої інстанції неправомірно відхилено посилання відповідача на той факт, що предмет спору у цій справі та у справі №620/1451/23 є тотожним, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 11.04.2018 у справі № 11-257заі18, тотожними визнаються позови, у яких збігаються сторони, предмет і підстава, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників адміністративного процесу, вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

Колегія суддів звертає увагу, що нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Так, предметом розгляду у справі №620/1451/23 є рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 23.09.2022 № 12 про відмову позивачу у підтвердженні стажу роботи з 16.04.1986 по 25.01.1994 на посаді водія міського пасажирського транспорту в Ніжинському автотранспортному підприємстві 24011, а предметом даної справи №620/6227/24 є призначення, нарахування та виплата позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з подання заяви про призначення пенсії з 01.10.2020.

Більше того, у рішенні Чернігівського окружного адміністративного суду від 28.06.2023 у справі №620/1451/23 суд зазначив, що не підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 01.10.2020 про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки вказана заява не була предметом розгляду при винесенні відповідачем оскаржуваного рішення.

Обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд приймаючи рішення в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» дійшов висновку, що пенсія повинна бути призначена позивачу з 01.10.2020 - з дня звернення за пенсією.

Згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту), ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог адміністративного позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

У постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року у справі № 809/1231/16 викладено висновок, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. У разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій чи прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Враховуючи те, що відповідач діяв в порушення статті 19 Конституції України та не відновив порушене право позивача на пенсійне забезпечення в повній мірі, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно частково задоволено позовні вимоги.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі «Ковач проти України» від 07.02.2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19.10.2004 року, п. 50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13.01.2011 року, п. 54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014 року тощо.

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Враховуючи, що рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і рішення в справі «Пічкур проти України», як джерело права відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з подання заяви про призначення пенсії - 01 жовтня 2020 року.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанції по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Згідно статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2024 року у справі №620/6227/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді І.О.Грибан

Л.О. Костюк