Справа № 300/4871/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/4871/23 пров. № А/857/11234/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі №300/4871/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій,-

суддя в 1-й інстанції Біньковська Н. В.,

дата ухвалення рішення 29 березня 2024 року,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи в російській федерації з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до його страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що записами у трудовій книжці та довідками роботодавців, які долучені до матеріалів справи підтверджується факт його офіційного працевлаштування. Вказує, що при прийнятті рішення щодо зарахування чи відмови у зарахуванні страхового стажу певних періодів роботи, орган пенсійного фонду повинен враховувати норми законодавства України, в сукупності з нормами законів тієї країни, на території якої працювала в спірний період роботи особа, яка звернулась за призначенням пенсії або ж перерахунком пенсії. Зазначає, що при виникненні сумнівів у достовірності довідок, пенсійний орган може самостійно витребувати додаткові документи, однак таких дій не вчинив. Крім того, зауважує, що відсутність достатньої інформації та інших документів щодо сплати підприємствами, на яких він працював, страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до пенсійного органу не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи на території рф. Звертає увагу на те, що припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не стосується періодів його трудової діяльності, що мали місце в час дії вказаної Угоди, а тому спірні періоди мають бути зараховані до його трудової діяльності. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що до стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи на території росії з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року, оскільки відсутні дані про підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць на території яких проводилась діяльність відповідно до статті 24 Закону №1058 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Вказує, що у долучених довідках відсутні відомості про сплату страхових внесків роботодавцем за позивача у спірних періодах. Крім того, зауважує, що з 01 січня 2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Покликається на практику судів апеляційної інстанції та постанову Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 липня 2022 року позивач у віці 55 років звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29 липня 2022 року №35 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року, оскільки необхідне підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць, на території яких проводилась діяльність відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року; для застосування кратного обчислення страхового стажу в періоди роботи в РКП з 04 січня 1989 року відсутні підстави, оскільки відсутні відомості про укладання трудової угоди та відсутня довідка про атестацію робочого місця. Страховий стаж позивача становить 15 років 24 дні, пільговий стаж 00 років 00 місяців.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 січня 2023 року в адміністративній справі №300/4677/22, яке набрало законної сили 27 квітня 2023 року, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 29 липня 2022 року за №35 в частині не зарахування ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 04 січня 1989 року до 01 січня 1991 року у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік і шість місяців. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи в період з 04 січня 1989 року до 01 січня 1991 року.

30 травня 2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи в росії з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року (а.с.10).

Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області листом від 28 червня 2023 року повідомило позивача про те, що до стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи на території росії з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року, оскільки відсутні дані про підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць, на території яких проводилась діяльність відповідно до статті 24 Закону №1058 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Вказано, що з 01 січня 2023 року росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, стаж на території цієї держави враховується по 31 грудня 1991 року (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період, однак позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком та заявою від 30 травня 2023 року не надав доказів сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за спірний період, а тому відповідачем правомірно не зараховано період роботи позивача в російській федерації з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року до страхового стажу, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими, а відповідач у спірних правовідносинах діяв в межах своїх повноважень, на підставі та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законом України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 (далі - Закон №1788-ХІІ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09 липня 2003 (далі - Закон №1058-IV).

Ч.1 ст.114 Закону №1058-IV передбачає, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років у чоловіків і не менше 24 років у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пункт 20 Порядку №637 передбачає, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив зарахувати до страхового стажу періоди роботи в росії з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року (а.с.10).

Листом від 28 червня 2023 року Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повідомило позивача про те, що до стажу роботи позивача не зараховано періоди роботи на території росії з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року, оскільки відсутні дані про підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць, на території яких проводилась діяльність відповідно до статті 24 Закону №1058 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року. Вказано, що з 01 січня 2023 року росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, стаж на території цієї держави враховується по 31 грудня 1991 року (а.с.12).

Зі змісту вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03 січня 1989 вбачається, що ОСОБА_1 :

- 18 березня 2011 року прийнятий на роботу до ОАО «Белорусское управление по повышению нефтеотдачи пластом и капитальному ремонту скважин» помічником бурильника капітального ремонту свердловин 5 розряду в цех капітального ремонту свердловин, вахтовим методом, на підставі наказу від 18 березня 2011 року №938-к;

- 13 грудня 2011 року звільнений за власним бажанням, п.3 ч.1 ст.77 трудового кодексу російської федерації, згідно з наказом від 09 грудня 2011 року №2481-к;

- 05 травня 2012 року прийнятий на роботу до ООО «Недра» бурильником капітального ремонту свердловин шостого розряду на дільницях капітального ремонту свердловин, вахтовим методом, згідно з наказом від 05 травня 2012 року №492-к;

- 04 вересня 2012 року трудовий договір розірвано з ініціативи працівника, п.3 ч.1 ст.77 трудового кодексу російської федерації, наказ від 04 вересня 2012 року №1470-к;

- 20 вересня 2012 року прийнятий на роботу до ООО «Обьнефтеремонт» на посаду бурильником капітального ремонту свердловин 6 розряду у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин, п.7, вахтовим методом роботи, згідно з наказом від 20 вересня 2012 року №2342-к;

- 16 квітня 2013 року переведений бурильником капітального ремонту свердловин 7 розряду у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин №1, вахтовим методом роботи, наказ №981-к від 17 липня 2013 року;

- 01 вересня 2013 року переведений бурильником капітального ремонту свердловин 7 розряду у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин №6, вахтовим методом роботи, наказ №2161-к від 01 вересня 2013 року;

- 01 жовтня 2013 року переведений майстром по капітальному ремонту свердловин у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин №6, вахтовим методом роботи, наказ №2458-к від 17 жовтня 2013 року;

- 13.06.2014 переведений майстром по капітальному ремонту свердловин у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин, вахтовим методом роботи, наказ №1307-к від 20.06.2014;

- 03 березня 2016 року звільнений у зв`язку із закінченням терміну дії трудового договору, п. 2 ч. 1 ст. 77 трудового кодексу російської федерації, на підставі наказу від 03 березня 2016 року №222-к.

Відповідно до вкладиша трудової книжки серії НОМЕР_2 від 10 березня 2016 року позивач у спірний період (а.с.20):

- 10 березня 2016 року прийнятий на роботу до ООО «Обьнефтеремонт» на посаду майстра по капітальному ремонту свердловин у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин №7, вахтовим методом роботи, наказ від 10 березня 2016 року №236-к;

- 14 січня 2019 року переведений майстром по капітальному ремонту свердловин у виробництво поточного та капітального ремонту свердловин, вахтовим методом роботи, наказ від 14 січня 2019 року №25/1-к;

- 16 грудня 2019 року звільнений за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, прогул, п.п. «а» п.6 ч.1 ст.81 трудового кодексу російської федерації, наказ 1765-к від 16 грудня 2019 року (а.с.14-16).

Крім того, відповідно до записів у трудових книжках позивача періоди його роботи в росії підтверджуються також довідкою ООО «Обьнефтеремонт» від 15 грудня 2019 року №04/252, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_1 працював старшим майстром по капітальному ремонтну свердловин на вказаному підприємстві у період з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року (а.с.17).

У довідці ООО «Недра» вказано, що ОСОБА_1 у період з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року працював на цьому підприємстві на посаді бурильника капітального ремонту свердловин 6 розряду (а.с.18). Згідно з довідкою ОАО «Белорусское УПНП И КРС» ОСОБА_1 дійсно працював на вказаному підприємстві на посаді бурильника капітального ремонту свердловин 5 розряду (а.с.19).

За змістом довідки ООО «Обьнефтеремонт» від 12 січня 2022 року №04/1 позивач у періоди з 20 вересня 2012 року по 30 вересня 2013 року, з 01 жовтня 2013 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 13 січня 2019 року та з 14 січня 2019 року по 16 грудня 2019 року дійсно працював в ООО «Обьнефтеремонт» вахтовим методом, повний робочий день, з повним відпрацюванням щорічної тривалості робочого часу згідно з графіком відпрацювання норми робочих годин, встановлених Трудовим кодексом російської федерації, повний робочий тиждень, як особа зайнята у виробництві «Видобуток нафти, газу та газового конденсату». У довідці зазначено, що робота бурильником капітального ремонту свердловин (помічники бурильника по капітальному ремонту свердловин) дає право на дострокове пенсійне забезпечення за позицією 2130200а-11292, підрозділу 2, розділу №12 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, у відповідності до підпункту 2 пункту 1 статті 30 федерального закону від 28.12.2013 №400-ФЗ «Про страхові пенсії». Робота майстром, старшим майстром, зайнятим на роботах з видобутку нафти, газу та газового конденсату (на нафтогазопромислах), на роботах з підземного та капітального ремонту свердловин, з підтримки пластового тиску, вторинних методів видобутку нафти, газу та газового конденсату, з підвищення нафтовіддачі пластів дає право на дострокове пенсійне забезпечення за позицією 2130200б-23187, підрозділу 2, розділу №12 Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 №10, у відповідності до підпункту 2 пункту 1 статті 30 федерального закону від 28.12.2013 №400-ФЗ «Про страхові пенсії» (а.с.21).

Колегія суддів зауважує, що доказів, які б свідчили про недостовірність записів у трудовій книжці та довідках, відповідачем суду не надано.

Щодо доводів пенсійного органу про те, що з 01 січня 2023 року росія припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, стаж на території цієї держави враховується по 31 грудня 1991 року, то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992 року пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Стаття 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно з абз.2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації "Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Так, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несплату, несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків, законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача, що регламентовано частиною 1, 10, 12 статті 20, частиною 16 статті 106 Закону №1058-IV.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно зі ст.24 цього Закон №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Такі вимоги визначені і в національному законодавстві російської федерації.

Обов`язок реєстрації в системі обов`язкового пенсійного страхування іноземних громадян і осіб без громадянства, та, відповідно, сплати за них страхових внесків на фінансування страхової частини трудової пенсії в бюджет Пенсійного фонду російської федерації виник з 01 січня 2012 року.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» прийнято рішення про вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.

Разом з тим, ч.2 ст.13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що покликання пенсійного органу на те, що з 01 березня 2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року є безпідставними, оскільки Угода про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 була чинна як для України, так і для росії в спірні періоди роботи позивача, а тому такі обставини як повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України та військова агресія по відношенню до громадян України не може бути підставою для відмови пенсійним органом у врахуванні стажу позивача за періоди роботи на території росії, які мали місце до вказаних подій.

Крім того, підставою для незарахування спірного періоду роботи позивача на зазначених посадах до стажу, що дає право на призначення пільгової пенсії було те, що дані про підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць на території яких проводилась діяльність відповідно до статті 24 Закону №1058 та Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року відсутні.

Так, згідно зі статтею 2 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 01 січня 2015 року, страховий стаж - стаж, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Відповідно до частини першої статті 10 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 13 федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації»).

Згідно з частиною другою статті 13 вказаного Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Згідно із частиною другою статті 14 вказаного Закону № 173-ФЗ при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до федерального Закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ "Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування" підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у федеральному законі російської федерації від 28.12.2013 № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

З аналізу наведених вище правових норм можна дійти висновку про те, що страховий стаж за період роботи позивача з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року на території російської федерації на посаді помічника бурильника та бурильника капітального ремонту свердловин відповідно до законодавства російської федерації має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством рф.

Крім того, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи на посаді помічника бурильника та бурильника капітального ремонту свердловин, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29 березня 2023 року у справі №360/4129/20.

Разом з тим, здійснюючи аналіз долучених до матеріалів справи довідок (а.с.17-19) вбачається, що у таких відомості про сплату страхових внесків відсутні, як і відсутні відомості про нараховану заробітну плату, а тому підстави стверджувати про те, що за спірні періоди роботи позивача роботодавцями були сплачені страхові внески до пенсійного фонду російської федерації у колегії суддів відсутні.

Колегія суддів зазначає, що зарахування стажу на пільгових умовах необхідного для призначення відповідної пенсії можливе лише за сукупності законодавчо визначених підстав, що визначають право на пільгову пенсію.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи на посаді помічника бурильника та бурильника капітального ремонту свердловин, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за цей період, однак позивач разом із заявою про призначення пенсії за віком та заявою від 30 травня 2023 року не надав доказів сплати страхових внесків до пенсійного фонду російської федерації за спірний період, а тому відповідачем правомірно не зараховано період роботи позивача в російській федерації з 18 березня 2011 року по 13 грудня 2011 року, з 05 травня 2012 року по 04 вересня 2012 року, з 20 вересня 2012 року по 03 березня 2016 року, з 10 березня 2016 року по 16 грудня 2019 року до страхового стажу, відтак підстави для задоволення позову відсутні.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 березня 2024 року у справі №300/4871/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року.