Справа № 600/2377/24-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Чернівці Справа № 600/2377/24-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просить:

визнати протиправним п. 15 рішення Міністерства оборони України про призначення одноразової грошової допомоги, як особі звільненій з військової служби, у зв`язку із встановленням інвалідності 2-ї групи з 14.06.2023 внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, оформленого протоколом засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 11/975 від 26.01.2024, в частині визначення йому розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності;

зобов`язати Міністерство оборони України здійснити йому перерахунок та нарахування одноразової грошової допомоги по інвалідності, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХП у розмірі 24-місячного грошового забезпечення інвалідам ІІ групи, що встановлено Порядком та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, виходячи з розміру щомісячного грошового забезпечення відповідної категорії військовослужбовців на день звільнення (14.05.2023) чи встановлення йому міжрайонною загально-профільною МСЕК №2 м. Чернівці від 14.06.2023 2-ї групи інвалідності, у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням військової служби, з урахуванням раніше виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (далі відповідач, Комісія) помилково визначила факт встановлення групи інвалідності вперше саме 2004 року, як підставу для визначення розміру одноразової грошової допомоги.

На думку позивача, у разі посилання на першочергове встановлення групи інвалідності (2004 рік), Комісія зобов`язана була здійснювати призначення одноразової грошової допомоги у відповідності до Порядку № 499. Відповідно, визначення розміру одноразової грошової допомоги мало проводитися виходячи з розрахунку розміру грошового забезпечення станом на день звільнення (14.05.2023) включаючи всі складові такого забезпечення.

З огляду на наведене, позивач вважає, що розмір одноразової грошової допомоги для нього повинен складати 24-місічне грошове забезпечення (24 х 80777,00 грн).

За вказаною позовною заявою відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Міністерство оборони України (далі - відповідач) подало до суду відзив, в якому заперечувало проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість заявленого позову. В обґрунтування заперечень відповідач зазначав, що під час повторного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, відповідно довідки МСЕК серії 12 ААГ № 577054 від 26.05.2023. У зв`язку зі зміною групи інвалідності, у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2004 рік). Враховуючи наведене, відповідач вважає, що Комісією правомірно призначено позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 34805,70 грн (90 x 386,73 грн/розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2004 році/).

ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі третя особа) подав до суду письмові пояснення, в яких просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» виникає у осіб, на яких поширюється дія цього Закону, у день встановлення їм інвалідності, тобто з дати, зазначеної у довідці медико-соціальної експертної комісії. Тому, до спірних правовідносин, які виникли щодо призначення і виплати позивачу такої допомоги, необхідно застосовувати законодавство, чинне станом на вказану дату.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши письмові докази, судом встановлено наступне.

Позивач є учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІ групи, яка має право на пільги, встановлені законодавством України, що підтверджується посвідченнями встановленої форми (а.с. 21, 28).

У позові позивач стверджував та не заперечувалося учасниками справи, що з 21.10.2004, у зв`язку із отриманими травмами та захворюваннями, пов`язаних із проходження військової служби, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності, без призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

На підтвердження наведеної обставини позивачем додано до позовної заяви копію довідки медико-соціальної експертної комісії Серії 2-18 АЄ № 226774 від 21.10.2004, згідно якої позивачу встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14.05.2023 № 135, майора ОСОБА_1 , заступника командира військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_2 " (по особовому складу) від 11.05.2023 № 70 у відставку за підпунктом "б" (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку) відповідно до підпункту 6 пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", визнано таким, що 14.05.2023 справи та посаду здав, а також виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 14.05.2023 (а.с. 18).

В подальшому, за результатами огляду, зафіксованого у довідці до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААГ № 577054 від 14.06.2023, позивачу встановлена ІІ група інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби (а.с. 26).

У зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності, 26.06.2023 позивач звернувся через ІНФОРМАЦІЯ_1 до Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги (а.с. 42 на звороті - 43).

Листом від 26.07.2023 за вих. № 5841 ІНФОРМАЦІЯ_1 направив на адресу Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України на розгляд заяву та документи позивача, звільненого з військової служби 14.05.2023, який 26.05.2023 визнаний особою з інвалідністю ІІ групи від захворювань, пов`язаного з проходженням військової служби.

Із змісту вказаного листа видно, що командування ІНФОРМАЦІЯ_3 вважало, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомогти у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2023).

За результатами розгляду поданих документів, 26.01.2024 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийняла протокольне рішення № 11/975, яке оформлене протоколом та затверджене заступником Міністра оборони України 29.01.2024, пунктом 15 якого позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2004) в сумі 34805,70 грн (а.с. 14).

Із змісту витягу з протоколу засідання Комісії від 26.01.2024 № 11/975 видно, що приймаючи рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги Комісія керувалася постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, виходячи з того, що позивач звільнений з військової служби 14.05.2023 є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, у зв`язку зі зміною групи інвалідності, на підставі довідок МСЕК серії 2-18 АС № 226774 від 08.10.2004 та серії 12ААГ № 577054 від 26.05.2023.

Листом від 16.02.2024 ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив позивача про прийняте рішення від 26.01.2024 № 11/975 та направив на його адресу копію вказаного рішення, яке отримане останнім 16.02.2024, що підтверджується його підписом (а.с. 50).

Вважаючи свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою; далі - Закон № 2232-ХІІ).

Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Статтею 1-1 Закону № 2011-XII визначено, що законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно ч. 10 ст. 16-3 Закону № 2011-XII порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Пунктом 2 цього Порядку встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 року № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до приписів пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Зміст наведених норм права дає підстави дійти висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане із датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положеннями законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09.11.2018 у справі №759/5707/16-а та від 29.04.2020 у справі №295/2741/17.

Підпунктом 2 пункту 17 Порядку № 975 визначено, що у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку, зокрема: військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або особі, звільненій з військової служби, інвалідність якої встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:

120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;

90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;

70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;

Ключовим правовим питанням у справі, що розглядається, є правомірність визначення відповідачем розміру одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності.

Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд зазначає, що у постанові від 08.04.2024 у справі №240/512/22 Верховний Суд дійшов наступних висновків:

«…Порядком № 975 чітко визначено, що у разі зміни групи інвалідності під час повторного огляду, днем встановлення інвалідності є дата, коли інвалідність було встановлено вперше. Розмір одноразової грошової допомоги, у разі встановлення інвалідності II групи, визначається з прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше.

34. Наведені правові норми встановлюють, що розмір одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України і такий розмір одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язаний з днем встановлення інвалідності вперше.

35. Оскільки, як установлено судовими інстанціями, позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності з 26.12.2019, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, колегія суддів вважає правильним висновок судів першої та апеляційної інстанцій, що одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням позивачу вищої групи інвалідності (ІІ групи) 17.03.2021 повинна бути визначена (обрахована), виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, а саме на 01.01.2019».

Розглядом справи по суті встановлено, що вперше ІІІ групу інвалідності встановлено позивачу у 2004 році, а 14.06.2023, під час повторного огляду, позивачу встановлено ІІ групу інвалідності.

За таких обставин, враховуючи сформовану практику Верховного Суду, суд приходить до висновку, що одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням позивачу 14.06.2023 вищої групи інвалідності (ІІ групи) повинна бути визначена (обрахована), виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який був встановлений на 01 січня календарного року, в якому інвалідність встановлено вперше, а саме на 01.01.2004.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.06.2024 у справі № 240/20065/20.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про затвердження прожиткового мінімуму на 2004 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлено в розмірі 386,73 гривні.

Із змісту оскаржуваного рішення видно, що позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2004) в сумі 34805,70 грн (90 x 386,73 грн/розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у 2004 році/).

Враховуючи встановлені по справі обставини та наведені норми матеріального права, суд вважає, що відповідач правомірно визначив позивачу розмір одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням вищої групи інвалідності.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Під час розгляду справи по суті, позивачем не доведено обставин на яких ґрунтуються його вимоги.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини дають підстави для висновку, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Доводи позивача щодо необхідності застосування положень постанови Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 під час призначення одноразової грошової допомоги, виходячи з розрахунку розміру грошового забезпечення станом на день звільнення (14.05.2023) суд відхиляє, оскільки на час встановлення позивачу інвалідності вперше (2004 році) вказана постанова Кабінету Міністрів України не діяла.

Інші доводи позивача суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки вони не спростовують правомірність оскаржуваного рішення.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст. 139 КАС України встановлено, що у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки, у задоволенні позову позивачу відмовлено повністю, та за відсутності понесення відповідачем судових витрат, судом розподіл судових витрат не проводиться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 72 77, 90, 134, 241 - 246, 250 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Повне найменування учасників процесу:

позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідач - Міністерство оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ, );

відповідач - Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України (проспект Повітрофлотський, буд. 6, м. Київ);

третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя В.К. Левицький