Справа № 148/2060/24
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 148/2060/24

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Ковганич С.В.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

19 листопада 2024 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Білої Л.М. Моніча Б.С. ,

секретаря судового засідання: Лунь Т. С.,

за участю:

представника відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа на стороні відповідача УПП у Вінницькій області ДПП, 1 взвод, 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, третя особа на стороні відповідача УПП у Вінницькій області ДПП, 1 взвод, 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Департамент патрульної поліції Національної поліції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Позивач та третя особа, своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористались та не подали відзиви на апеляційну скаргу.

19 листопада 2024 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що 14.08.2024 до УПП у Вінницькій області ДПП надійшло звернення, проте, що 07.08.2024 о 07:20 год. здійснюючи перехід проїжджої частини по не регульованому пішохідному переході у м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, службовий автомобіль УПП у Вінницькій області наближаючись до зазначеного пішохідного переходу не надав переваги пішоходам, які здійснювали перехід проїжджої частини та у результаті здійснив екстрене гальмування, ледь не скоївши наїзд на заявника та інших пішоходів.

В подальшому було опитано позивача, інспектора взводу №1 роти №3 БУПП у Вінницькій області, який здійснював керування зазначеним службовим автомобілем, який пояснив, що 07.08.2024 у ранкову пору доби, керуючи службовим автомобілем та наближаючись до пішохідного переходу, зменшив швидкість до 20-30 км/год. та раптом був засліплений сонячним світлом на декілька секунд втратив орієнтир, після чого побачив пішоходів та різко загальмував, не допустивши наїзду на пішоходів.

Після чого, командиром взводу №1 роти 2 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП Чорногузом А.І. прийнято рішення притягти ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 2899851 за ст. 122 ч.1 КУпАП.

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду для її скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 20 ч.1 п. 1 КАС України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно із ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

У відповідності до ст.. 9 ч. 1 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як вбачається із оскаржуваної постанови серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 водій 07.08.2024 о 07:20 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе,75 керуючи транспортним засобом та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу не зменшив швидкість та не зупинився, чим створив перешкоду для пішоходів, чим порушив п. 18.1 ПДР. Даною постановою ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП.

З матеріалів справи встановлено, що передумовою (підставою) проведення розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_2 , слугувало проведення перевірки інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Вінницькій області ДПП капітаном поліції Сташвевичем Ю.В.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У відповідності з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Відповідно до ст. 33 ч.2 КУпАП при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а у відповідності із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 77 ч.1, 2 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Одна тільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ст. 19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 23 ч.1 п.11 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивачем порушено п. 18.1 ПДР України, яким визначено, що водій транспортного засобу, який наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та притягнення до адміністративної відповідальності за порушення ст. 122 ч.1 КУпАП.

Склад адміністративного правопорушення обов`язково має містити наступні ознаки: об`єкт правопорушення, суб`єкт правопорушення, об`єктивна та суб`єктивна сторони правопорушення.

Відсутність одного із вищезазначених елементів в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вказує на відсутність складу адміністративного правопорушення.

Так, диспозицією ст. 122 ч.1 КУпАП, передбачено відповідальність в тому числі ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах.

Об`єктом правопорушення виступають охоронювані законом відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Об`єктивна сторона правопорушення, за вчинення якого позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, полягає в тому, що водій 07.08.2024 о 7:20 год. в м. Вінниця по вул. Хмельницьке шосе, 75, не надав перевагу пішоходу чим порушив п. 18.1 ПДР України.

Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини у формі умислу або необережності.

В свою чергу, відповідно до вимог ст.283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайта в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

Таким чином, аналіз назначених норм закону свідчить про те, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення, виходячи з його правової природи та завдання, уповноважена особа має всебічно, повно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, зокрема на підставі належних доказів, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення.

Постановою КМУ від 10.10.2001 №1306 затверджено Правила дорожнього руху.

Відповідно до п.1.1 ПДР України останні відповідно до ЗУ «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 ПДР України зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Згідно п. 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до п. 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно з ст. 247 п.1 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом (частина 1 ст. 7 КУпАП)

Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Досліджуючи зміст оскаржуваної постанови, судом апеляційної інстанції встановлено, що в постанові інспектора 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 відсутнє посилання на технічні засоби, якими було зафіксовано правопорушення, з чого можна зробити висновок про відсутність такого запису зробленим саме поліцейським при фіксуванні порушення ПДР.

Наданий відповідачем відеозапис, як зазначено з камер «безпечне місто», не містить ідентифікаційних ознак безпосереднього самого пристрою на який проводилась відео фіксація, а також орган чи посадову особу, кому належить даний пристрій. Крім того, представником відповідача не зазначено у який спосіб, вказаний відеозапис з`явився у посадових осіб УПП у Вінницькій області.

Пояснень свідків (пішоходів чи інших учасників дорожнього руху) чи будь-яких інших доказів порушення позивачем вимог п. 18.1 ПДР України відповідачем не надано, а отже належні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що пояснення особи ОСОБА_3 , не співпадають із тими ж обставинами, на які посилається відповідач в своїх запереченнях.

Із постанови інспектора поліції не можливо встановити всі обставини та причетність ОСОБА_2 до порушення Правил дорожнього руху, які мали місце на думку інспектора поліції 07.08.2024 із фактами, викладеними у постанові від 24.08.2024 та правомірність притягнення особи до адміністративної відповідальності, а також не доведено наявність об`єктивної сторони правопорушення в діях ОСОБА_2 .

Крім того, як вбачається із дослідженого в судовому засіданні відеозапису, доданого до відзиву, останній не може вважатися належним доказом, оскільки не відповідає вимогам ст. 251 КУпАП, а також оскаржувана позивачем постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить відповідного посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.

Такий висновок узгоджується з відповідною позицією, що викладена у постанові Верховного Суду у справі №524/1284/17.

Відповідно до Постанови ВС від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності повинна містити інформацію про будь-яку фіксацію правопорушення.

Згідно ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Згідно правового висновку Верховного Суду України, викладеного у Постанові від 11.10.2016 у справі № 816/4340/14, визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень.

Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.

В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Вищезазначене твердження узгоджується з правовою позицією ВС висвітленою в постанові суду від 30 травня 2018 року у справа №337/3389/16-а.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або Законом.

Частиною першою ст. 55 Конституції України проголошено право кожного на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Перевіривши законність і обґрунтованість притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.1 КУпАП, суд приходить до висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, жодним чином не доведено правомірності свого рішення, не надано суду достатньо доказів, які б підтверджували законність та належність відповідної процедури при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а позивач вказує на протиправність притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.122 ч.1 КУпАП, а тому право останнього є порушеним, у зв`язку з чим воно підлягає захисту судом.

Колегія суддів зауважує, що єдиним можливим доказом вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Однак, оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.

Окрім того, суд приходить до висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 винесена інспектором 1 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Вінницькій області ДПП за порушення ст.122 ч.1 КУпАП з порушенням норм чинного законодавства, оскільки в постанові відсутні відомості про застосування фото чи відео фіксації, що давало б право виносити постанову про притягнення до адміністративної відповідальності на місці зупинки транспортного засобу. При тому, що вказана постанова оспорювалась.

ЄСПЛ у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 звертає увагу, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Європейський суд з прав людини поширює стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, на провадження у справах про адміністративні правопорушення.

Так, у рішеннях в справах «Лучанінова проти України» від 09.06.2011, «Карелін проти Росії» від 20.09.2016, ЄСПЛ зробив висновок, що суд не має права самостійно редагувати фабулу правопорушення, відображену в протоколі, або відшукувати докази на користь обвинувачення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у вчиненні якого певною особою має доводитися в суді; суд також не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення. Адже діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Окремо слід зазначити про порушення порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Апелянт, як на правомірність своїх дій вказує про право поліцейського виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення зафіксоване не в автоматичному режимі на місці зупинки транспортного засобу, або ж на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Однак, оскаржувана постанова винесена 24.08.2024, через 17 днів після подій, які зазначенні в постанові, на підставі матеріалів, які були надані особі, яка проводила розгляд справи.

Із відеозапису фіксації розгляду справи про адміністративне правопорушення, вбачається, що розгляд справи проводив командир взводу № 1 УПП у Вінницькій області, який безпосередньо не виявив адміністративного правопорушення, а оцінював матеріали, які йому були надані. Крім того, останній не досліджував при розгляді справи відеозапис про адміністративне правопорушення, вказані обставини відсутні в наданих відповідачем відеозаписах. Також, за наслідками розгляду справи поліцейський ОСОБА_4 , роздрукувавши постанову, не оголосив її особі, яка притягується до адміністративної відповідальності.

Крім того слід зазначити, що із матеріалів, які надані представником відповідача вбачається, що інспектором відділу моніторингу та аналітичного забезпечення УПП у Вінницькій області Сташкевичем Ю.В. проводилась перевірка в період з 14.08.2024 до 19.08.2024 (включно), за результатами розгляду скарги гр. ОСОБА_3 .

За результатами проведеної перевірки, інспектором було виявлено порушення службової дисципліни поліцейським ОСОБА_5 , про що відображено в п. 4 доповідної записки адресованій заступнику начальника управління начальнику ВМАЗ УПП у Вінницькій області ДПП Гаркавюку О.

В пункті п`ятому вказаної доповідної записки прийнято рішення, про надання копії доповідної записки разом з копією матеріалів звернення - командиру батальйону УПП у Вінницькій області Букатару О. для вирішення питання щодо притягнення до адміністративної відповідальності поліцейського ОСОБА_6 .

Однак, матеріали справи не містять жодних доказів, у який спосіб, та яким чином копії матеріалів перевірки з`явились чи були переданні поліцейському ОСОБА_4 , який проводив розгляд справи і який виносив оспорювану постанову.

Також слід вказати, що встановивши наявність порушення службової дисципліни, орган, посадова особа, мали б керуватись Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», ч.2 ст. 11, якого визначено, що за вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Частиною третьою даної статті передбачено, що поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.

Таким чином, вказаним Статутом визначено, що порушення службової дисципліни є дисциплінарним проступком, який фактично було встановлено в доповідній записці.

В ч.ч. 1-5 ст. 14 Статуту передбачено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, медіа (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

У разі надходження до органу поліції матеріалів про вчинення поліцейським адміністративного правопорушення, що складені в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення, службове розслідування не призначається, а рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності приймається на підставі зазначених матеріалів.

Як випливає, із вказаних правових норм, скарга гр. ОСОБА_3 , не може бути розцінена, як матеріали, що складенні в порядку визначеному КУпАП, за якими не призначається та не проводиться службове розслідування.

Інспектором ВМАЗ Сташкевичем Ю. було в свою чергу проведено перевірку, яка за своєю природою та способом проведення має ознаки службового розслідування, і одноособово було прийнято рішення про передачу командиру батальйону ОСОБА_7 копії матеріалів для вирішення питання щодо притягнення поліцейського ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності. Однак, командир батальйону вказаного питання не вирішив, і в матеріалах відсутні докази на уповноваження вирішення цього питання поліцейського ОСОБА_4 .

Вказані процесуальні правопорушення є суттєвими, та такими що порушують права позивача щодо встановленої процедури розгляду та притягнення поліцейського до адміністративної відповідальності.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірна постанова прийнята відповідачем не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому є протиправною.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, постанова серії ЕНА № 2899851 від 24.08.2024 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 гривень за порушення ст. 122 ч. 1 КУпАП, підлягає скасуванню як така, що винесена з порушенням вимог чинного законодавства, а справу направити на новий розгляд до Управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи відповідача щодо правомірності прийняття оскаржуваних наказів є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення, а рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 вересня 2024 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили у порядку ст.ст. 272, 325 КАС України та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України не може бути оскаржена.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Біла Л.М. Моніч Б.С.