Справа № 300/4547/23
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокуСправа № 300/4547/23 пров. № А/857/5545/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідача - Качмара В.Я.,

суддів - Гудима Л.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року (суддя Главач І.А., м.Івано-Франківськ), -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - в/ч НОМЕР_1 ) в якому просила:

визнати протиправними дії в/ч НОМЕР_1 щодо встановлення ОСОБА_2 з 12.11.2020 розміру грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), замість застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати належне ОСОБА_2 з 12.11.2020 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо незастосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), відповідно Постанови №704, при обчисленні ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення з 01.01.2021;

зобов`язати відповідача нарахувати належне ОСОБА_2 з 01.01.2021 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум;

визнати протиправною бездіяльність в/ч НОМЕР_1 щодо незастосування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), відповідно Постанови №704, при обчисленні ОСОБА_2 розміру грошового забезпечення з 01.01.2022;

зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати належне ОСОБА_2 з 01.01.2022 грошове забезпечення (основні, додаткові та одноразові види грошового забезпечення) виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), яке виплатити ОСОБА_1 , як дружині загиблого, з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржила позивач, яка із покликанням на неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі позивач вказує, що в/ч № НОМЕР_2 протиправно розраховувала грошове забезпечення її померлого чоловіка виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, замість застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.01.2022. Позивач вважає, що набула право, як дружина загиблого, на отримання належного її загиблому чоловіку, але не отриманого ним до дня загибелі, грошового забезпечення.

Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.

У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності нарахованих та невиплачених грошових коштів належних до дня смерті загиблому ОСОБА_2 , зокрема, за наслідками здійснення перерахованого грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт у позивача немає підстав для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.

Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 є вдовою загиблого військовослужбовця - ОСОБА_2 .

Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 28.07.2020 №219 вважати такими, що зараховані до списків особового складу військової частини: молодшого сержанта ОСОБА_2 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 22.07.2020 № 61-PC на посаду командир відділення протитанкового взводу механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , ВОС-139182А з 28.07.2020 зарахувати до списків особового складу частини та на всі види забезпечення, вважати таким, що з 28.07.2020 справи та посаду командира ІНФОРМАЦІЯ_4 прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 17.04.2022 №109 вважати такими, що виключені зі списків особового складу в/ч НОМЕР_1 : сержант ОСОБА_2 , командир бойової машини - командир 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_5 в результаті шоку, розтрощення декількох ділянко нижніх кінцівок, мінно-вибухової травми, ушкодження внаслідок військових дій від вибухів та осколків. 17.04.2022 виключити зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення з грошового знятий з ІНФОРМАЦІЯ_5, продовольчого знятий 01.03.2022 та направити документи до ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 Загибель сталася під час проходження служби у Збройних Силах України, під час виконання службових обов`язків військової служби. Загибель військовослужбовця пов`язана з виконанням службових обов`язків під час безпосередньої участі у бойових діях із забезпечення здійснення заходів національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з боку збройних сил російської федерації, по захисту Батьківщини та територіальної цілісності України і не порушенні державного суверенітету.

01.03.2018 набрала чинності Постанова № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.

Зокрема з 12.11.2020 - дати зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу в/ч НОМЕР_1 , розмір посадового окладу та окладу за військовим званням останнього було визначено шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 - в розмірі 1762 грн, на відповідний тарифний коефіцієнт, та за останньою займаною посадою ОСОБА_2 отримував грошове забезпечення розраховане виходячи з посадового окладу 3170 грн, що відповідає тарифному розряду « 9», та окладу за військовим званням 740 грн.

Посадовий оклад за тарифним розрядом « 9» 1,8 (тарифний коефіцієнт) X 1762 грн. (розмір прожиткового мінімуму) = 3170 грн (заокруглено, згідно Примітки 1 Додатку 1 Постанови №704).

Оклад за військовим званням «сержант» 0,42 (тарифний коефіцієнт) X 1762 грн (розмір прожиткового мінімуму) = 740 грн (заокруглено, згідно Примітки 1 Додатку 1 Постанови №704).

Згідно з грошовим атестатом ОСОБА_2 від 05.05.2023 №1758 та довідкою про розміри грошового забезпечення від 05.05.2023 № 1757 в період з 12.11.2020 по 28.02.2023 ОСОБА_2 був встановлений тарифний розряд « 9». Згідно Додатку 1 Постанови №704 « 9» тарифному розряду відповідає тарифний коефіцієнт « 1,8». Згідно Додатку 14 Постанови №704 за військовим званням «сержант» передбачено тарифний коефіцієнт « 0.42».

Разом з тим, у зв`язку зі скасуванням пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (далі - Постанова №103) та поновлення попередньої редакції пункту 4 Постанови № 704, з 29.01.2020 відбулися зміни в законодавстві, враховуючи які у відповідача виник обов`язок з 12.11.2020 (дати зарахування ОСОБА_2 до списків особового складу військової частини) призначити та виплачувати грошове забезпечення ОСОБА_2 до дати виключення зі списків особового складу військової частини, виходячи з посадового окладу та окладу за військове звання, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

Тобто, з 12.11.2020 у ОСОБА_2 виникло право на отримання грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Проте відповідачем з 12.11.2020 по ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 проводилася виплата грошового забезпечення, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, що були визначені шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018.

10.03.2023 ОСОБА_1 звернулась із заявою на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 щодо виплати їй, як дружині загиблого, належне її загиблому чоловіку, але не отримане ним до дня загибелі, грошове забезпечення.

14.03.2023 ОСОБА_3 звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_4 ) із заявою, в якій, зокрема серед іншого, також просила в межах компетенції вжити заходів щодо підпорядкованої в/ч НОМЕР_5 та забезпечити вручення останнім її заяви про виплату їй, як дружині, належне її загиблому чоловіку, але не отримане ним до дня загибелі, грошове забезпечення.

Відповідей на вказані звернення позивачем отримано не було.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання, а саме межі реалізації військовослужбовцями своїх службових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, а також відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулювання відносини у цій галузі визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначається «Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженим наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197; далі - Порядок № 260).

Відповідно до пункту 1 Розділу ХХХ Порядку № 260 у разі смерті (загибелі) військовослужбовця належне, але не отримане ним до дня смерті (загибелі) грошове забезпечення (у тому числі за весь місяць, у якому військовослужбовець помер (загинув)) виплачується військовою частиною, в якій перебував на грошовому забезпеченні військово-службовець, дружині (чоловіку), а в разі якщо її (його) немає, - повнолітнім дітям, які проживали разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі та не мають дітей.

У разі відсутності зазначених осіб належні суми грошового забезпечення виплачуються іншим спадкоємцям відповідно до чинного законодавства України.

Згідно з пунктом 2 розділу ХХХ Порядку № 260, грошове забезпечення, в тому числі одноразові додаткові види грошового забезпечення, право на які у військовослужбовця виникло включно до дня його загибелі (смерті) або до дня визнання його судом безвісно відсутнім, оголошення померлим, виплачується зазначеним в пункті 1 цього розділу членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - спадкоємцям за їх зверненням на підставі наказу командира військової частини про виплату.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що загиблому чоловікові позивача за життя під час проходження військової служби до дня смерті відповідачем було нараховане/перераховане, але не виплачене грошове забезпечення.

Отже, за відсутності нарахованих, але невиплачених грошових коштів, належних до дня смерті загиблому ОСОБА_2 зокрема здійснення перерахованого грошового забезпечення шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022 на відповідний тарифний коефіцієнт, у позивача-апелянта немає підстав для отримання таких грошових виплат, оскільки виплаті підлягає лише належне (нараховане), але не отримане за життя грошове забезпечення.

Апеляційний суд, вважає за необхідне звернути увагу на те, що законодавець в Порядку №260 визначив поняття «належні» суми, тобто ті, які особа мала б право отримати за будь-яких обставин, як приклад місячне грошове забезпечення, визначене контрактом. При цьому, Порядком №260, а так само і іншими нормативними актами не визначено право на правонаступництво, успадкування, тощо, сум (грошового забезпечення та його складових), які не нараховані, а також не визначені відповідними актами індивідуальної дії, як то наказ, контракт, угода, тощо.

Натомість, законодавець в разі загибелі військовослужбовця визначив компенсаційні виплати іншими нормативними актами.

Відтак, доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, а отже відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до положень частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді Л. Я. Гудим
С. М. Кузьмич