Справа № 140/9786/24
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/9786/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Костюкевича С.Ф., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі ГУ ДПС у Волинській області, відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.08.2024 № , № та № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ГУ ДПС у Волинській області надіслано позивачу податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 № про застосування фінансових санкцій в сумі 340,00 гривень за платежем-податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування, податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 № про застосування фінансової санкції за платежем військовий збір, що сплачено фізичною особою за результатами річного декларування та донараховано суму військового збору в сумі 2 446,88 грн; податкове повідомлення-рішення від 28.08.2024 № про застосування фінансової санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, за результатами річного декларування та донараховано податку в сумі 29 362,57 грн, а також розрахунок фінансових та штрафних санкцій до акту про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 за період 2019 рік, за яким загальна вартість до сплати становить 35 330,40 грн.

Вказав, що правовою підставою для винесення вищевказаних податкових повідомлень-рішень слугував акт перевірки контролюючого органу, яким встановлено, що позивачем було отримано від АТ КБ «Приватбанк» у травні 2019 року дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого кредитором).

Зазначив, що відповідно до ст.102.1 ПКУ контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

З огляду на вищенаведене, вважає оскаржувані ППР протиправними та такими, що підлягають скасуванню, тому звернувся із цим позовом до суду.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду 20.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача у відзиві на позов заперечила позовні вимоги та у їх задоволенні просила відмовити. Зазначила, що згідно Відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів та інформації наданої АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-200416/223, громадянин ОСОБА_1 отримав в 2 кварталі 2019 року дохід у вигляді додаткового блага в сумі 163 125,37 грн від АТ КБ «Приватбанк» (код за ).

Вказала, що з ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №1 від 10.04.2019 до кредитного договору №9/08 від 02.06.2008, згідно умов якої АТ КБ «Приватбанк» прощено заборгованість по сплаті основної суми боргу, де зазначалось, що наслідки такого прощення тягнуть за собою виконання вимог частини «д» пп. 164.2.17 ПКУ, а саме: прощені суми є доходом, отриманим ним (платником податків) як додаткове благо і він зобов`язаний самостійно задекларувати та сплатити податок з такого доходу.

Зауважила, що в порушення пп. 49.18.4. п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу (із змінами та доповненнями), фізичною особою ОСОБА_1 не подано податкову декларацію про майновий стан та доходи за 2019 рік, за результатами чого винесено ППР від 28.08.2024 № на суму штрафних санкцій 340,00 грн, на порушення п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, п. 179.7 ст. 179 ПКУ та відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПКУ, позивачем отримано дохід у вигляді додаткового блага на суму 163 125,3 грн та не нараховано податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 29 362,57 грн, а саме: 163 125,37 грн. х 18%, а також внаслідок порушень зазначених у розділі III Акту занижено базу оподаткування військовим збором на 163 125,37 грн., внаслідок чого не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір в сумі 2 446,88 грн., (163 125,37*1,5%), чим порушено пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України.

Вважає, що ГУ ДПС у Волинській області діяло виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

19.05.2020 листом АТ КБ «Приватбанк» повідомлено ГУ ДПС у Волинській області, що громадянин ОСОБА_1 отримав в 2 кварталі 2019 року дохід у вигляді додаткового блага в сумі 163 125,37 грн від АТ КБ «Приватбанк» (код за ). Крім того, зазначено, що 10.04.2019 ОСОБА_1 із ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №9/08 від 02.06.2008, згідно умов якої АТ КБ «Приватбанк» прощено заборгованість по сплаті основної суми боргу, де зазначалось, що наслідки такого прощення тягнуть за собою виконання вимог частини «д» пп. 164.2.17 ПКУ, а саме: прощені суми є доходом, отриманим ним (платником податків) як додаткове благо і він зобов`язаний самостійно задекларувати та сплатити податок з такого доходу.

У період з 24.07.2024 по 26.07.2024 посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб та військового збору за період з 01.01.2019 по 31.12.2019, про що складено акт №20098/03-20-24-07/ від 30.07.2024.

Згідно висновків цього акта встановлено порушення:

- абз.«д» підп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, у зв`язку із чим донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2019 рік на загальну суму 29 362,57 грн;

- підп. 49.18.4 п. 49.18 ст. 49, п. 179.1 ст. 179 Податкового кодексу України в частині неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, зважаючи на що донараховано штрафних санкцій в розмірі 340,00 грн;

- пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162, пп. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, підпункт 1.3 пункт 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, в результаті чого донараховано військовий збір на загальну суму 2 446,88 грн.

На підставі викладеного, позивачем самостійно нараховано податкові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб та військового збору, а також застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у разі визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та за неподання податкової декларації.

28.08.2024 контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № про застосування фінансових санкцій в сумі 340,00 гривень за платежем-податок на доходи фізичних осіб, що сплачений фізичними особами за результатами річного декларування, № про застосування фінансової санкції за платежем військовий збір, що сплачено фізичною особою за результатами річного декларування та донараховано суму військового збору в сумі 2 446,88 грн та № про застосування фінансової санкції за платежем податок на доходи фізичних осіб, за результатами річного декларування та донараховано податку в сумі 29 362,57 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем, підтвердженням чого є рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Вважаючи винесені податкові повідомленням-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовує та визначає Податковий кодекс України (ПК України; тут і надалі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 62 ПК України одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірки щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Зокрема, відповідно до підпункту 78.1.2. пункту 78.1. статті 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, у разі якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Як визначено статтею 79 ПК України, документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу. Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.

Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Присутність платників податків під час проведення документальних невиїзних перевірок не обов`язкова.

За наявності письмового звернення платника податків замість документальної невиїзної перевірки може проводитися документальна виїзна перевірка.

Як встановлено судом, документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 проведено відповідно до наказу Головного управління ДПС у Волинській області від 19.06.2024 №2231-п, який видано на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 ст. 75, підпункту 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України та у зв`язку із неподанням останнім декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік.

Отже, документальна позапланова невиїзна перевірка платника податків проводиться виключно на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, а право на проведення такої перевірки надається лише за умови повідомлення платника податку про таку перевірку та вручення копії наказу про проведення перевірки у спосіб, визначений законом - у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до її початку. З наказом про проведення перевірки, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. Ця вимога є обов`язковою, в тому числі і при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки.

Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 19.06.2024 податковим органом прийнято наказ №2231-п та повідомлення від 21.06.2014 №795 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 .

Даний наказ та повідомлення про проведення перевірки направлені податковим органом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача, яка міститься в базах даних податкового органу та як слідує із дослідженої судом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене поштове відправлення отримане позивачем 29.06.2024.

Отже, у податкового органу були наявні достатні докази про отримання позивачем наказу та повідомлення про проведення перевірки.

Проаналізувавши вищенаведене, суд вважає, що податковий орган не допустив порушень податкового законодавства під час повідомлення позивача про дату початку та місце проведення перевірки.

Відтак, позивач не був позбавлений можливості реалізувати своє право, визначене підпунктом 17.1.6пункту 17.1статті 17 ПК України, бути присутнім під час проведення перевірки та надавати пояснення і документи з питань, що виникають під час таких перевірок, та за власною ініціативою пояснення з питань, що не запитувалися контролюючим органом (у даному випадку щодо укладення кредитного договору, виникнення заборгованості і списання боргу за кредитним договором).

Позивач участі у проведенні перевірки не брав, що не є перешкодою для її проведення.

Поштове відправлення із складеним на виконання вимог пункту 86.4 статті 86 ПК України актом документальної невиїзної перевірки від 30.07.2024 також надіслане за податковою адресою позивача, та згідно дослідженої судом копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, зазначене поштове відправлення отримане позивачем 06.08.2024.

Акт перевірки за змістом пункту 86.8 статті 86 ПК України є підставою для прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу податкового повідомлення-рішення (у випадках, визначених статтею 54 ПК України).

Оскільки судом не встановлено, а позивачем не доведено факту порушення виомг законодавства про проведення відповідачем документальної позапланової невиїзної перевірки, то суд відхиляє доводи позивача про неможливість застосування правових наслідків такої перевірки. Відтак, акт перевірки є доказом джерелом інформації стосовно виявлених порушень вимог податкового законодавства.

Доводи позивача про те, що на момент винесення наказу про проведення перевірки, складення акту перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень минули встановлені статтею 102 ПК України строки давності, суд не бере до уваги з огляду на таке.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39і39-2цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 ПК України визначено, що грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті, якщо податкову декларацію за період, протягом якого виникло податкове зобов`язання, не було подано.

Отже, враховуючи те, що позивачем декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік подано не було, у даному випадку підлягають застосуванню положення саме підпункту 102.2.1 пункту 102.2 статті 102 ПК України.

Стосовно нарахування позивачу оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, військового збору та штрафу за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку з доходів фізичних осіб є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Відповідно до підпунктів 163.1.1, 163.1.2 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).

Як встановлено пунктом 164.1 статті 164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

За правилами підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

За пп. 14.1.47, 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді: а) процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України; б) доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів; в) доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів; г) доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України; ґ) доходів страховиків - резидентів від страхування ризиків страхувальників - резидентів за межами України; д) інших доходів від діяльності, у тому числі пов`язаних з повною або частковою переуступкою прав та обов`язків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем митних органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо); е) спадщини, подарунків, виграшів, призів; є) заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору; ж) доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Отже, додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама по собі ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку - боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.

Крім того, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається в його оподатковуваний дохід. Разом з тим проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, та підвищені проценти, нараховані у разі прострочення платежу, не є доходами, які призводять до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, та підвищених процентів, нарахованих у разі прострочення платежу, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.

Отже, під додатковим благом розуміється основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, нараховані за користування кредитом, прощені (анульовані) кредитором, що узгоджується з правовою позицією в постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 826/12872/17.

За змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи питання щодо обов`язку сплатити податок на доходи фізичних осіб внаслідок анулювання (прощення) боргу кредитором, відповідач виходив з податкової інформації (відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України), згідно якої АТ КБ «Приватбанк» у другому кварталі 2019 року нараховано ОСОБА_1 дохід у сумі 163 125,37 грн з ознакою "126" додаткове благо.

Підпунктом "б" пункту 176.2 статі 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду.

Довідник ознак доходів фізичних осіб (додаток до Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 за ознакою доходу "126" передбачає відображення доходу, отриманого платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 розділу IV Кодексу) (підпункт 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу).

Поряд із цим, за змістом підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) проценти, прощені (анульовані) кредитором.

Законом України від 09.04.2015 №321-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо кредитних зобов`язань" (далі Закон №321-VIII, набрав чинності 07.05.2015) підпункт 165.1.55 пункту 165.1 статті 165 ПК України доповнено абзацом другим, за змістом якого сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності не підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Наведені вище норми вказують на те, що основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощена (анульована) кредитором за його самостійним рішенням, є доходом такого платника. Визначальною ознакою доходу платника податку як об`єкта та бази оподаткування податком з доходу фізичних осіб, в тому числі у вигляді додаткового блага, є приріст показників фінансового та/або майнового стану платника податку. При прощенні (анулюванні) заборгованості особа одержує економічну вигоду у вигляді збереження активів у силу припинення належного кредитору права вимоги та кореспондуючого цій вимозі обов`язку боржника витрачати кошти на погашення заборгованості за кредитом. Тому боржник (платник податків), який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) суми основного боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідних сум податку.

Як вбачається з дослідженого судом листа АТ КБ «Приватбанк» від 19.05.2020 №14922/10/50 заборгованість позичальника ОСОБА_1 по сплаті основної суми боргу в розмірі 163 125,37 грн за договором кредиту №9/08 від 02.06.2008 було прощено відповідно до умов додаткової угоди №1 від 10.04.2019 до вищевказаного кредитного договору.

Також у цьому листі АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу на те, що враховуючи умови договору, анулювання (прощення) кредитної заборгованості є додатковим благом у відповідності до норм підпункту «д» пункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України, про що було повідомлено позивача.

Отже, цими письмовими доказами підтверджено, що позивачу прощено заборгованість за «тілом» кредиту в сумі 163 125,37 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку, що вказана сума у відповідності до пп. "д" пп.164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України є додатковим благом платника податку (позивача) та підлягає включенню до його загального місячного (річного) оподатковуваного доходу за 2019 рік.

Відтак, як встановлено судом, позивачу здійснено анулювання (прощення) основної суми боргу (кредиту), у зв`язку з чим сума такого анульованого боргу вважається додатковим благом і включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу з урахуванням норм підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 Кодексу та оподатковується податком на доходи фізичних осіб та військовим збором.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач, як платник податку, зобов`язаний подати контролюючому органу податкову декларацію про майновий стан і доходи за 2019 рік, в якій відобразити дохід у вигляді додаткового блага, отриманого від АТ КБ «Приватбанк» внаслідок анулювання (прощення) останнім заборгованості.

Статтею 167 ПК України визначено ставки податку з доходів фізичних осіб. Так згідно з пунктом 167.1 вказаної статті ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв`язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті - мінімальна заробітна плата).

Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

Платники податку, які подають податкові декларації за податковий (звітний) рік згідно із статтями 177 і 178 цього розділу, застосовують ставку 20 відсотків до частини середньомісячного річного оподатковуваного доходу, що перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати. Розмір середньомісячного річного оподатковуваного доходу розраховується як сума загальних місячних оподатковуваних доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, поділена на кількість календарних місяців, протягом яких платником податку було одержано такі доходи у податковому (звітному) році, за який здійснюється декларування.

Статтею 8 Закону України 28 грудня 2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" установлено у 2019 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4 173 гривень.

З урахуванням положень статті 167 ПК України ставка податку у 2019 році з доходу, що не перевищує десятикратного розміру мінімальної заробітної плати (4 173 грн) становить 18%, а понад цю суму 20%.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що законність податкового повідомлення-рішення від 28.01.2020 №, яким збільшено на 32 298,83 грн грошове зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (з них 29 362,57 грн - основний платіж та 2 936,26 грн - штрафні санкції).

Надаючи оцінку правомірності прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень від 28.08.2024 № про збільшення позивачу грошового зобов`язання з військового збору у сумі 2 446,88 грн та № про застосування штрафних (фінансових) санкцій у сумі 340,00 грн за неподання декларації про майновий стан і доходи за 2019 рік, суд виходить із того, що Законом України від 28.12.2014 №71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України, відповідно до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.6 пункту 1-6 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Отже, необхідною умовою для нарахування та утримання військового збору, так само як і податку на доходи фізичних осіб, у даному випадку є наявність факту отримання позивачем доходу у вигляді додаткового блага. За таких обставин правомірним є визначення позивачу грошового зобов`язання зі сплати військового збору, обрахованого з суми прощеного (анульованого) кредитором основного боргу (кредиту).

Аналогічна правова позиція щодо застосування до спірних правовідносин відповідних норм права у взаємозв`язку із обставинами справи, що подібні до цієї справи, висловлена Верховним Судом у постанові від 23.05.2018 у справі №260/769/19.

З огляду на зазначене дохід платника податку фізичної особи-резидента, отриманий у вигляді додаткового блага, включається до загального річного (місячного) оподаткованого доходу такого платника та підлягає оподаткуванню військовим збором за ставкою 1,5%, тому сума військового збору згідно з податковим повідомленням-рішенням від 28.08.2024 №, яким збільшено на 2 691,57 грн (у тому числі за податковим зобов`язанням 2 446,88 грн та за штрафними санкціями 244,69 грн) нарахована позивачу контролюючим органом також правомірно.

Підпунктом "в" пункту 176.1 статті 176 ПК України встановлено обов`язок платників податку подавати податкову декларацію за встановленою формою у визначені строки у випадках, коли згідно з нормами цього розділу таке подання є обов`язковим.

Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (пункт 49.1 статті 49 ПК України).

Згідно підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному року для платників податку на доходи фізичних осіб - до 1 травня року, що настає за звітним, крім випадків, передбачених розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 179.1, 179.7 статті 179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу. Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації.

Неподання (крім випадків, якщо податкова декларація не подається відповідно до пункту 49.2 статті 49 цього Кодексу) або несвоєчасне подання платником податків або іншими особами, зобов`язаними нараховувати і сплачувати податки та збори, платежі, контроль за сплатою яких покладено на контролюючі органи, податкових декларацій (розрахунків), а також іншої звітності, обов`язок подання якої до контролюючих органів передбачено цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 340 гривень, за кожне таке неподання або несвоєчасне подання (пункт 120.1 статті 120 ПК України).

Враховуючи, що позивач у встановлений строк не подав декларацію, притягнення його до відповідальності за це порушення є правомірним.

Відтак, з огляду на вищевстановлені обставини, суд дійшов висновку про законність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 28.08.2024 № , № та № .

Аналогічна позиція викладена у постановах Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2023 у справі №140/4654/22, Першого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2024 у справі №200/6885/19-а.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 243 - 246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.Ф. Костюкевич