Справа № 520/14808/24
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 р. Справа № 520/14808/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Любчич Л.В. , Жигилія С.П. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2024, головуючий суддя І інстанції: Панов М.М., м. Харків, по справі № 520/14808/24

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради , Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ісаєнко Ірини Анатоліївни

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ісаєнко Ірини Анатоліївни, в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради (код ЄДРПОУ - 40214227) ОСОБА_2 про відмову в проведенні реєстраційний дій від 19 лютого 2024 року за № 71646201;

- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради (код ЄДРПОУ - 40214227) зареєструвати право власності ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ісаєнко Ірини Анатоліївни про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Роз`яснено позивачу, що розгляд заявлених позовних вимог належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2024, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку та зазначає, що позовні вимоги ОСОБА_1 полягають у скасуванні рішення державного реєстратора та зобов?язанні державного реєстратора вчинити відповідні дії, позовні вимоги про визнання права власності на об?єкт нерухомості чи визнання певного правочину недійсним, що було б характерним для цивільно-правового спору, - заявлені не були. Таким чином, вважає, що спір між позивачем та державним реєстратором має публічно-правовий характер і повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За приписами ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

У відповідності до п.1 та п.3 ч.1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що справа судом першої інстанції розглянута за правилами спрощеного провадження, а також, відсутність клопотань від сторін справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції виходив з того, що укладення іпотечного договору, предметом якого стала спірна нерухомість, також свідчить про наявність спору про право цивільне, що, у свою чергу, унеможливлює розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Водночас, згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.09.2020 у справі № 804/8836/17.

Спори про визнання незаконними та скасування рішень реєстратора, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно розглядаються за правилами цивільного судочинства, якщо такі спори стосуються захисту цивільного права, зокрема випливають з договірних відносин.

З матеріалів справи встановлено, що предметом позову є рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно про відмову в проведенні реєстраційний дій від 19 лютого 2024 року за № 71646201.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається, що 22.11.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (Позичальники) одержали від Позивача ОСОБА_1 (як позикодавця) в позику 89 600 (вісімдесят дев`ять тисяч шістсот) доларів США та зобов`язалися повернути позичені кошти не пізніше 22.05.2020 року, про що між ними був укладений Договір позики.

В п. 1 Договору позики сторони досягли домовленості про повернення позичальниками позичених коштів частинами (з розстроченням) - у визначені умовами договору порядку та строки.

В забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором позики від 22.11.2019 року, того ж дня ОСОБА_5 передала позивачу ОСОБА_1 в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , про що між ними був укладений Іпотечний договір, 22.11 .201 9 року посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6 за реєстровим № 3451.

19.06.2020 року позивач додатково позичив позичальникам ОСОБА_3 і ОСОБА_7 ще 9 600 (дев`ять тисяч шістсот) доларів США, про що між ними було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору позики від 22.11.2019 року та Іпотечного договору, 22.11.2019 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за № 3451, в результаті чого сума позичених ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в позивача коштів збільшилася і склала 99 200 (дев`яносто дев`ять тисяч двісті) доларів США.

17.12.2020 року позивач додатково позичив позичальникам ще 17 600 (сімнадцять тисяч шістсот) доларів США, про що вони уклали Додаткову угоду № 2 до Договору позики від 22.11.2019 року та Іпотечного договору, 22.11.2019 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за № 3451, в результаті чого сума позичених Позичальниками у Позивача коштів збільшилася до 116 800 (ста шістнадцяти тисяч восьмиста) доларів США.

16.11.2021 року Позивач додатково позичив Позичальникам ще 19 200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) доларів США, про що між ними була укладена Додаткова угода № 3 до Договору позики від 22.11.2019 року та Іпотечного договору, 22.11.2019 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за №3451, через що сума отриманої позичальниками позики збільшилася до 136 000 (ста тридцяти шести тисяч) доларів США.

22.12.2022 року позивач додатково позичив позичальникам ще 19200 (дев`ятнадцять тисяч двісті) доларів США, про що між ними була укладена Додаткова угода № 4 до Договору позики від

22.11.2019 року та Іпотечного договору, 22.11.2019 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за № 3451. і сума позичених коштів збільшилася до 155 200 (ста п`ятдесяти п`яти тисяч двохсот) доларів США.

За увесь час з моменту укладення Договору позики, позичальники повернули позивачеві лише 60 800 (шістдесят тисяч вісімсот) доларів США, розмір неповернутої частини позичених коштів склав 94 400 (дев`яносто чотири тисячі чотириста) доларів США.

У зв`язку з невиконанням позичальниками їхніх зобов`язань за Договором позики (основний договір), керуючись ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та підп. «а» п. 9 Іпотечного договору, 22.11.2019 року посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 за № 3451, позивач вирішив звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з вищезазначеним, 09.01.2024 року позивач звернувся до обох позичальників із вимогою про усунення порушення виконання зобов`язань з повернення боргу за Договором позики, з викладом змісту порушених зобов`язань та вимогою про їх виконання у тридцятиденний строк, з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки в разу невиконання цієї Вимоги (на виконання приписів норми ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»).

При цьому, рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Ісаєнко Ірини Анатоліївни №71646201 від 19.02.2024 року було відмовлено в проведенні реєстраційний дій, вказане рішення позивач вважає незаконним.

Отже, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою з рішенням про відмову у реєстрації право власності на майно та намаганням відновити порушене право власності на таке майно.

За таких підстав предметом судового розгляду в цій справі є не стільки дії та рішення державного реєстратора як суб`єкта, наділеного владно-управлінськими функціями, скільки поновлення права власності позивача на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 820/4146/17.

Крім того, колегія суддів зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Водночас приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.".

Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 20 квітня 2021 року у справі № 826/27539/15

Таким чином, зі змісту позовних вимог та обставин, якими ОСОБА_1 їх обґрунтовує, вбачається, що спір у цій справі не пов`язаний із захистом його прав у сфері саме публічно-правових відносин, адже подання цього позову покликано на поновлення порушених, на думку позивача, його прав як іпотекодержателя на предмет іпотеки внаслідок відмови відповідача зареєструвати за ним право власності на квартиру.

Між тим, колегія суддів зауважує, що згідно до іпотечного договору, іпотекодавець - ОСОБА_4 , а іпотекодержатель ОСОБА_1 , тобто в даній справі є третя особа у якій є майновий інтерес.

Спірні правовідносини пов`язані з реєстрацією майнових прав, що виникли на підставі договірних відносин і впливають на цивільні права позивача та третіх осіб які не залучені позивачем до справи, а саме ОСОБА_4 з якою укладено іпотечний договір, а тому ці обставини виключають адміністративну юрисдикційність цього спору.

У цьому випадку спір пов`язаний з реалізацією іпотекодержателем своїх прав на предмет іпотеки, процедура якої передбачає їх здійснення лише за участі нотаріуса (державного чи приватного) або державного реєстратора, дії якого оскаржуються опосередковано через неправомірність дій іпотекодержателя.

Вищенаведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування норм права при вирішенні питання юрисдикції судів щодо спорів у подібних правовідносинах, висловленому, зокрема, у постановах від 3 липня 2019 року у справі № 127/2209/18, від 2 жовтня 2019 року у справі № 640/13144/16-ц, від 20 квітня 2021 року у справі №826/27539/15, від 17 лютого 2021 року у справі №822/620/18.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача про належність спору про оскарження рішення державного реєстратора про реєстрацію права на нерухоме майно до юрисдикції адміністративного суду.

Ці доводи могли б бути слушними тоді, коли учасник реєстраційних правовідносин заявник (власник, інший правонабувач, сторона правочину) подав заяву та документи для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, щодо якого немає спору про право власності чи інші правоможності стосовно цього майна, але державний реєстратор усупереч встановленим законом підставам, умовам та порядку не реалізує надані йому владні повноваження у сфері реєстраційних відносин.

Однак, укладення іпотечного договору, предметом якого стала спірна нерухомість свідчить про наявність спору про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, а тому спір у цій справі не має публічно-правового характеру, не відповідає нормативному визначенню адміністративної справи, тому не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів, а має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09 лютого 2022 року по справі № 826/6904/17.

Крім того, Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2019 року у справі №2а-5881/09/0570 дійшов до висновку, що спірні правовідносини пов`язані з невиконанням умов цивільно-правового договору (іпотечного) не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Статтею 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Враховуючи вказане, в даній справі фактично спір виник з приводу реєстрації майнових прав позивача на нерухоме майно, що є предметом цивільного договору (договору іпотеки), а тому вказаний спір стосується майнових прав позивача та ОСОБА_4 , яка не залучена до участі у справі, на таке майно, що випливає з цивільного договору.

Зважаючи на суб`єктний склад та характер правовідносин у цій справі, наведені в апеляційній скарзі доводи про поширення на неї юрисдикції адміністративного суду, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність розгляду цієї справи в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів відхиляє посилання позивача на висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12.06.2018 по справі № 823/378/16, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року по справі № 1440/1778/18 відступила від висновків, викладених у постановах від 04 та 10 квітня 2018 року у справах № 817/567/16, 826/9928/15, 808/8972/15, від 16 та 23 травня 2018 року у справах № 826/4460/17, 815/4618/16, від 05, 12 та 13 червня 2018 року у справах № 804/20728/14, 823/378/16, 820/2675/17 та 803/1125/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Посилання позивача на постанову Верховного Суду від 25.07.2018 по справі №128/3652/16-ц, колегія суддів не приймає, оскільки суд враховує останню позицію викладеної в постановах Верховного Суду.

Також, колегія суддів зазначає, що висновки до яких дійшла колегія суддів не не суперечать постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 820/4146/17 на яку посилався позивач.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про закриття провадження по справі.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, досліджено наявні докази, надано їм належну оцінку та прийнято рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Згідно з частиною п`ятою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що судом ухвалено судове рішення з додержанням норм процесуального права, законне і обґрунтоване, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а підстави для його скасування відсутні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 по справі № 520/14808/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Любчич С.П. Жигилій