Справа № 200/7245/24
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2024-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2024 року Справа№200/7245/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі - ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), про:

- визнання протиправними дії щодо незвільнення з військової служби за підпунктом «г » пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років;

- зобов`язання прийняти рішення про звільнення за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або інші поважні причини, а саме: у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем подано рапорт про звільнення до командира роти вогневого забезпечення військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на підставі пп. «г» п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці). Однак, у відповідь на рапорт позивача військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що документи, додані до рапорту позивача, не підтверджують те, що неповнолітній син ОСОБА_2 проживає спільно з позивачем. Таким чином, військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні рапорту позивача у зв`язку з невідповідністю з чинним законодавством. Відтак, позивача не звільнено з військової служби за сімейними обставинами. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його законні права та інтереси.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі № 200/7245/23, за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення осіб (виклику) учасників справи. В ухвалі було запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

28 жовтня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що відповідно до доданих до клопотання документів, відсутні підтвердження підстав для звільнення позивача з військової служби. Так, сержантом ОСОБА_1 не було долучено до рапорту про звільнення з військової служби документів, які б підтверджували утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 (банківські виписки або квитанції про сплату аліментів; будь - які фінансові документи, на підставі яких можна зробити висновок, що батько сплачує аліменти; рішення суду про розірвання шлюбу та призначення аліментів) трьох дітей віком до 18 років, тому підстави для звільнення з військової служби відсутні, а відмова військової частини НОМЕР_1 у звільненні з військової служби за сімейними обставинами, оформлена листом є правомірною. У зв`язку з наведеним, відповідач вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні, тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У відповіді на відзив позивач підтримав обґрунтування заявлених вимог, викладених в позовній заяві.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем та перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 .

Відповідно до свідоцтв про народження, позивач є батьком трьох дітей, а саме:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 14.09.2010 серії НОМЕР_2 , мати: ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження від 12.07.2024 серії НОМЕР_3 , мати: ОСОБА_5 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 12.07.2024 серії НОМЕР_4 , мати: ОСОБА_5 .

20.08.2024 року позивач звернувся до командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 з рапортом щодо його звільнення з військової служби у запас на підставі пп. «г» п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці).

Листом від 21.08.2024 року №1557/4563 Військовою частиною НОМЕР_1 надано відповідь на рапорт позивача, в якому зазначено, що позивачу відмовлено у звільненні з військової служби, оскільки не доведено наявність проживання неповнолітнього сина ОСОБА_2 спільно зі своїм батьком ОСОБА_1 .

З додатків доданих до рапорта відомо, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 14 вересня 2010 року батьки дитини ОСОБА_2 : батько - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 10 травня 2024 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_5 є дружиною сержанта ОСОБА_1 .

Відповідно до доданої заяви від ОСОБА_3 , що сержант ОСОБА_1 добровільно сплачує щомісячно та в достатньому розмірі аліменти та забезпечує неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Доданий витяг №4551 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 10.09.2024 не відповідає дійсності про те, що неповнолітній син ОСОБА_2 проживає спільно зі своїм батьком ОСОБА_1 .

Одночасно відсутнє рішення суду про встановлення місця проживання дитини з батьком після розлучення батьків на підставі вимог внесення змін на засіданні 16 серпня 2024 Кабінету Міністрів України у Постанові №560.

На підставі зазначеного повідомлено, що звільнення військовослужбовця на підставі пп. «г» п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років - може відбуватися виключно у разі надання документів, які підтверджують факт утримання, що підтверджується відповідними документами.

Нормативно - правовими актами не визначено, проте юридичний аналіз передбачає достатнім для доведення факту утримання дитини наявність таких документів:

1. Паспорт заявника.

2. Паспорт дитини (в разі наявності).

3. Свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю кожного з дітей.

4. Рішення суду про розірвання шлюбу та призначення аліментів.

5. Довідку з виконавчої служби щодо відсутності заборгованості зі сплати аліментів.

6. Рішення суду про розірвання шлюбу та призначення аліментів.

7. Банківські виписки або квитанції про сплату аліментів.

8. Будь - які інші фінансові документи, на підставі яких можна зробити висновок, що батько утримує дитину.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у задоволені рапорту від 20.08.2024 про звільнення його із Збройних Сил України, позивач звернувся з цим позовом до суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, врегульовано нормами Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232- XII), а також нормами Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (далі - Положення №1153/2008).

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

На підставі частини 1 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною 6 статті 2 Закону №2232-XII передбачено види військової служби, серед яких військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.

За приписами частини 14 статті 2 Закону № 2232-XII виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє по теперішній час.

Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби.

Так, відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах, під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Відповідно до пункту 3 частини 12 статті 26 Закону військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах, зокрема під час дії воєнного стану - перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Аналіз підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) з підстав:

- наявності перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей;

- вказаним дітям не виповнилось 18 років.

Отже, необхідною умовою звільнення з військової служби є наявність дітей у віці до 18 років.

Позивач, виявивши своє небажання продовжувати проходити військову службу (як умова за підпунктом "г" частини 4 статті 26 Закону №2232-XII), звернувся до командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 20.08.2024 про звільнення на підставі зазначеної норми Закону №2232-XII, який відповідачем отримано.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач є батьком трьох дітей:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 14.09.2010 серії НОМЕР_2 , мати: ОСОБА_3 ;

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження від 12.07.2024 серії НОМЕР_3 , мати: ОСОБА_5 ;

- ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження від 12.07.2024 серії НОМЕР_4 , мати: ОСОБА_5

Отже, вказані обставини підтверджують те, що позивач є батьком трьох дітей до 18 років.

Відповідно до листа Лозівського відділу державної виконавчої служби у Лозівському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 06.09.2024 року №86338/2612-31/8, на виконанні у відділі не перебувають виконавчі документи відносно ОСОБА_1 .

Також, відповідно заяви від 12.09.2024 року, засвідченої приватним нотаріусом, ОСОБА_3 повідомила, що батько сина ОСОБА_1 добровільно сплачує щомісячно та в достатньому розмірі аліменти та забезпечує неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Разом з цим, Законом №2232-ХІІ не визначено поняття «утримання дітей», проте такі правовідносини є предметом регулювання Сімейного кодексу України.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб.

Обов`язок по утриманню зберігається також і у випадку позбавлення батьківських прав батьків (частиною 2 статті 166 Сімейного кодексу України).

У випадку невиконання батьками обов`язку утримувати неповнолітню дитину добровільно, аліменти можуть стягуватися за рішенням суду. При злісному ухиленні батьків від сплати аліментів вони підлягають притягненню до кримінальної відповідальності, відповідно до статті 164 Кримінального кодексу України.

Отже, у батьків дитини зберігається обов`язок утримання своєї дитини з моменту її народження до досягнення нею повноліття, при чому такий обов`язок не залежить від факту зареєстрованого шлюбу між батьками, факту спільного проживання, визнання батьків недієздатними, тощо, а припиняється лише фактом смерті батьків.

При цьому, в контексті спірних відносин, визначальним для цієї справи є не встановлення факту проживання однією сім`єю, а утримання позивачем неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим суд не може погодитись із доводами відповідача щодо необхідності долучення до рапорту про звільнення за сімейними обставинами документів, які підтверджують факт спільного мешкання позивача з дітьми.

Частинами 1-3 статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Таким чином, на позивача, як батька трьох дітей, згідно з чинним законодавством покладено обов`язок утримувати своїх дітей.

На підтвердження своєї участі у матеріальному забезпеченні свого сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачем додано нотаріально завірену заяву ОСОБА_3 від 12.09.2024 року щодо належного утримання сина.

Також, судом встановлено та відповідачем не спростовано, що у позивача заборгованість зі сплати аліментів на користь дітей відсутня.

Відповідно до частини 2 статті 188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Матеріали адміністративної справи не містять рішення суду, згідно з яким позивача звільнено від обов`язку утримувати своїх дітей.

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що обставини перебування на утриманні позивача трьох дітей віком до 18 років знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Щодо посилань відповідача на постанову КМУ №560 від 16.05.2024 року суд зазначає, що дана постанова регулює Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, а не під час проходження військової служби військовослужбовцем.

Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправною відмови Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 20.08.2024 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

Згідно з пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення) закріплено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право на їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.

Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.

Відповідно до пункту 241 Положення накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Згідно з правовими нормами пункту 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Таким чином слідує, що право позивача на звільнення у зв`язку із перебуванням на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років кореспондується із обов`язком відповідача - Військової частини НОМЕР_1 звільнити останнього з військової служби за вказаною підставою за наявності документів, які підтверджують це право.

Суд зауважує, що в даному випадку у відповідача немає дискреційних повноважень, оскільки закон не передбачає будь-яких альтернативних варіантів рішення за наслідками вирішення рапорту військовослужбовця за встановлених судом обставин.

Як наслідок, з метою поновлення порушених прав позивача, відповідача належить зобов`язати прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби згідно його рапорту від 20.08.2024 року за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Тому, враховуючи викладене, позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_1 від 20.08.2024 року про звільнення його з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ.

3. Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з військової служби згідно його рапорту від 20.08.2024 року за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Судове рішення складено та підписано 22 листопада 2024 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко