Справа № 420/27648/24
Суддя: Завальнюк І.В.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Завальнюка І.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправними та скасувати рішення від 22.06.2023 № 27 та від 06.09.2023 № 27 про відмову в призначенні пенсії; зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до загального стажу період роботи позивачки в ТОВ «Софья» з 18.02.1992 по 05.01.1998 та призначити пенсію за віком з 15.06.2023 (день звернення).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірними рішеннями пенсійними управліннями їй відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав незарахування до страхового стажу через недоліки в оформленні та веденні трудової книжки. Позивач не погоджується з даними рішеннями, зважаючи на те, що недоліки у веденні трудової книжки є виною адміністрації підприємств, що не може бути підставою для невраховування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії за віком.

Ухвалою судді від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

16.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що після перевірки наданих Позивачем документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 № 27 на підставі відсутності необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано періоди роботи: з 01.09.1986 по 01.01.1992, оскільки відсутня назва підприємства при працевлаштуванні з 18.02.1992 по 05.01.1998, оскільки некоректна дата наказу про звільнення з 01.01.2002 по 31.12.2006 згідно довідки №26993/6/15-32-24-07-10 від 12.06.2023, оскільки по-батькові в довідці не відповідає даним паспорта та відсутні дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 30.08.2023 Позивач вдруге звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії. Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який був уповноважений розглянути подану позивачем заяву. Після перевірки наданих Позивачем документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.09.2023 № 27 на підставі відсутності необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.02.1992 по 05.01.1998, оскільки некоректна дата наказу про звільнення. Відповідно до п. 4.1. Інструкції 58, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Головне управління зазначає, що на момент внесення оспорюваного запису в трудовій книжці Позивача діяла попередня Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена Постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, проте вона містить аналогічні норми з нині діючою Інструкцією №58.

18.10.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що 15.06.2023 та 30.08.2023 ОСОБА_1 зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області з заявою про призначення пенсії за віком. Заява позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській та Дніпропетровській області. Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській та Дніпропетровській області від 22.06.2023 № 27 та від 06.09.2023 № 27 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком. Враховуючи вищевикладене, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не розглядало заяву Позивача про призначення пенсії та не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії за віком, отже, вимога про зобов`язання вчинити певні дії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області є невірним способом захисту порушеного або невизнаного права, оскільки Головне управління не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії. На час звернення за призначенням пенсії 15.06.2023 та 30.08.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повних 60 років. Згідно документів, доданих до заяви про призначення пенсії, страховий стаж Позивача становить 25 років 06 місяців 13 днів (з урахуванням періодів ведення підприємницької діяльності із застосування спрощеної системи оподаткування), що є недостатнім для призначення пенсії за віком згідно статті 26 Закону № 1058. До страхового стажу Позивача не зараховано період роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.04.1986. В трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 17.04.1986, виявлені виправлення в записі № 12, а саме некоректна дата наказу на звільнення з роботи. З огляду на вищезазначене, відсутні підстави для зарахування періоду роботи Позивача згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.04.1986 з 18.02.1992 по 05.01.1998.

07.11.2024 до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, в задоволенні позову просив відмовити, зазначивши, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.02.1992р. По 05.01.1998р., оскільки дата наказу про звільнення занесено некоректно, а саме «місяць 012». На підставі цього Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області прийнято рішення №278 від 06.09.2024 про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону 1058 відповідно до п. 3.1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону 1058 40 страхового стажу включено періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, стаж Позивачки для права становить 25 років 06 місяців 1 днів, якого не достатньо для призначення пенсії за віком. В зв`язку з вищевикладеним відповідач вважає, що рішення про відмову прийнято згідно норм чинного законодавства.

Розгляд справи здійснюється без проведення судового засідання та по суті розпочатий через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення, з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.06.2023 звернулася до Головного управління ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, який був уповноважений розглянути подану позивачем заяву.

Після перевірки наданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 22.06.2023 № 27 на підставі відсутності необхідного страхового стажу.

До страхового стажу не зараховано періоди роботи:

- з 01.09.1986 по 01.01.1992, оскільки відсутня назва підприємства при працевлаштуванні;

- з 18.02.1992 по 05.01.1998, оскільки некоректна дата наказу про звільнення;

- з 01.01.2002 по 31.12.2006 згідно довідки №26993/6/15-32-24-07-10 від 12.06.2023, оскільки по-батькові в довідці не відповідає даним паспорта та відсутні дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

30.08.2023 ОСОБА_1 вдруге звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії.

Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, який був уповноважений розглянути подану позивачем заяву.

Після перевірки наданих позивачем документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 06.09.2023 № 27 на підставі відсутності необхідного страхового стажу. Зокрема, до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.02.1992 по 05.01.1998, оскільки некоректна дата наказу про звільнення.

Зважаючи на неправомірність відмови в зарахуванні періодів роботи до страхового стражу згідно трудової книжки та додаткових документів, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги підлягаючими частковому задоволенню у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За правилами ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Закон України №1058-IV).

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 ст.24 Закону України №1058-IV встановлено, що страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).

За змістом ч.1 ст.26 Закону України №1058- IV починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Згідно ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, ст.48 Кодексу законів про працю України передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідні положення містить і постанова Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637, якою затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (надалі - Порядок №637).

Так, п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993р. №637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у п.3 Порядку №637.

Підпунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20.06.1974 № 162 (надалі - Інструкція № 162) встановлено, що трудова книжка є основним документом трудової діяльності робочих і службовців.

Згідно пп.2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після того ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. переведення працівника на іншу постійну роботу на тому ж підприємстві оформлюється в такому ж порядку, як і прийом на роботу.

Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагородження і заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільнені - в день звільнень повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п.2.3 Інструкції №162).

Пунктом 4.1 Інструкції № 162 передбачено, що при звільненні робітника чи службовця всі записи про роботу, нагородження та заохочення, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідні вимоги щодо заповнення трудових книжок містяться і в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 р. №58 (надалі - Інструкція №58).

Положеннями п.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників підприємств, установ і організацій (надалі підприємств) усіх форм власності, які пропрацювали на них понад 5 днів, включаючи осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

За змістом п.2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

З огляду на матеріли справи, трудова книжка НОМЕР_2 від 17.04.1986 видана на ім`я ОСОБА_1 (мовою оригіналу).

Відповідно запису № 10, з 18.02.1992 позивача прийнято касиром в Орендне підприємство «Софья». На підставі свідоцтва № 40 від 21.06.1996, орендне підприємство «Софья» перейменовано в ТОВ «Софья» (запис № 11).

Згідно запису № 12, починаючи з 05.01.1998 позивача звільнено з займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпПУ за власним бажанням. Однак при внесенні підстави для звільнення, відповідальною особою було допущено описку та вказано пр. № 31 від « 31.012.97», замість вірного « 31.12.97».

З метою отримання підтвердження стажу роботи в ТОВ «Софья», позивач звернулась до Державного архіву Одеської області з метою отримання відповідної довідки, однак листом від 16.04.2024 №2153/06-21 Державним архівом Одеської області повідомлено, що документи з особистого складу вказаного підприємства на зберігання до архіву не надходили.

Поряд з цим, що відповідно до ст.1 Закону №1058-IV застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Тобто, саме на страхувальника, який є роботодавцем, покладається обов`язок зі сплати відповідних внесків за найману особу відповідно до цього закону.

Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон) визначає порядок організації ведення реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування та порядок надання інформації з Реєстру застрахованих осіб.

Відповідно до п. 4 розділу 1 Положення, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Тобто, відсутність страхового стажу за спірний період в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не може бути підставою для відмови у врахуванні стажу наявного у трудовій книжці, оскільки позивач не може нести за це відповідальність, адже внесення таких даних покладається на страхувальника - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої Деркомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, (яка діяла станом на дату заповнення трудової книжки вперше) трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи здійснюються арабськими цифрами (число та місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, пір`яною або кульковою ручкою, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольору.

У разі виявлення неправильного чи неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення та ін. виправлення проводиться адміністрацією того підприємства, де було внесено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівникові у цьому необхідну допомогу.

Відповідно до п. 2.11 вказаної Інструкції, після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом засвідчує правильність внесення відомостей.

Першу сторінку (титульну сторінку) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього проставляється печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), у якому вперше заповнювалась трудова книжка.

Аналіз наведених норм права доводить, що саме на роботодавця покладено обов`язок заповнення трудової книжки робітника, більше того, саме заповнення трудової книжки вперше при зазначенні дати її заповнення, а тому позивач не може нести відповідальність за невиконання роботодавцем покладених на нього обов`язків.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до абз. 1 п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Суд погоджується з доводами позивача, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. А тому, пенсійний орган не може перекладати тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці на позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача пенсії за віком.

Таким чином, описка в даті наказу № 31 « 31.012.97» замість « 31.12.97», здійснена адміністрацією підприємства, на якому працювала позивач в трудовій книжці не є підставою для не врахування такого періоду роботи до страхового стажу.

Отже пенсійним органом протиправно не враховано до страхового стажу позивача період трудової діяльності в ТОВ «Софья» з 18.02.1992 по 05.01.1998 (5 років 10 місяців та 17 днів).

За висновком ГУ ПФУ в Полтавській області, страховий стаж позивача становить 23 роки 09 місяців та 12 днів.

Поряд із тим, згідно трудової книжки НОМЕР_1 , позивач працювала: з 01.03.1986 по 30.08.1986 Портовий клуб ім. Октябрьської революції при Професіональному союзі робітників морського та річкового флоту Одеського ордена Леніна морського торговельного порту; з 01.09.1986 по 01.01.1992 Портовий клуб ім. Октябрьської революції при Професіональному союзі робітників морського та річкового флоту Одеського ордена Леніна морського торговельного порту; з 16.01.1992 по 03.02.1992 Одеський механічний завод; з 18.02.1992 по 05.01.1998 ТОВ «Софья», що в сукупності складає 21 рік та 9 місяців.

Крім того, згідно відповіді ГУ ДПС в Одеській області від 17.08.2023 № 36919/6/15-32-24-07, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перебувала на обліку з 29.01.1998 по 30.09.2021 в Малиновській ДПІ ГУ ДПС в Одеській області. Згідно архівної бази даних та інформаційно-комунікаційної системи ДПС України, платник перебував загальній та спрощеній системах оподаткування та сплачував суми податків з 01.01.2002 по 31.12.2010 (8 років 11 місяців та 29 днів.

Таким чином, на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, їй виповнилося 60 років та страховий стаж складав більше 30 років (30 років 8 місяців та 24 дні), що свідчить про наявність, передбаченого, ч.1 ст.26 Закону України №1058- IV, права на призначення пенсії за віком.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що спірний період роботи позивача є належним чином підтвердженим трудовою книжкою та іншими доказами, наявними у матеріалах справи, а отже будь-яких правових підстав для неврахування його до страхового стажу немає.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Статтею 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та готує документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Правова позиція про те, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії, а ні зобов`язання відповідача призначити таку пенсію позивачу, висловлено Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17.

Відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення", призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.

Відтак, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області, в якому позивач перебуває на обліку, повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.

З огляду на встановлені обставини у справі суд вважає необхідним для захисту прав та інтересів позивача зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву позивача про призначення йому пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб`єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Суд також враховує встановлений ст.3 Конституції України, ст. 6 КАС України принцип верховенства права, який в адміністративному судочинстві зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Суд акцентує увагу на приписах ч. 2 ст. 77 КАС України, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини та з огляду на приписи норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Судові витрати розподілити відповідно до ст. 139 КАС України. При цьому суд вважає за необхідне присудити позивачу понесені ним судові витрати з урахуванням розсуду спору відповідно до положень ч.8 ст.139 КАС України, - за рахунок асигнувань суб`єктів владних повноважень ГУ ПФУ в Дніпропетровській області та ГУ ПФУ в Полтавській області. Так, з порушенням права, яке потребувало судового захисту, в першу чергу пов`язано прийняття неправомірних рішень вказаними пенсійними управліннями.

Керуючись ст.ст. 139, 242-246, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (65012, м. Одеса, вул. Канатна, 83; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ), Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (36014, м. Полтава, вул. Гоголя, 34; ), про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 22.06.2023 № 27 та Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 06.09.2023 № 27.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2023 щодо призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, а саме в частині врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 18.02.1992 по 05.01.1998 на ТОВ «Софья».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Стягнути з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн (одну тисячу двісті одинадцять грн. 20 коп.).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя І.В. Завальнюк