Справа № 200/4939/24
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року справа №200/4939/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 р. у справі № 200/4939/24 (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 18.07.2023 р. по 21.07.2023 р., з 26.07.2023 р. по 24.08.2023 р., з 29.08.2023 р. по 27.09.2023 р., з 30.09.2023 р. по 20.10.2023 р., з 07.11.2023 р. по 27.11.2023 р., з 01.12.2023 р. по 14.12.2023 р., з 29.12.2023 р. по 11.01.2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 р. у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 18.07.2023 р. по 21.07.2023 р., з 26.07.2023 р. по 24.08.2023 р., з 29.08.2023 р. по 27.09.2023 р., з 30.09.2023 р. по 20.10.2023 р., з 07.11.2023 р. по 27.11.2023 р., з 01.12.2023 р. по 14.12.2023 р., з 29.12.2023 р. по 11.01.2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум за вказані періоди.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року, додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі 100 000,00 грн. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», в розмірі 100000 грн на місяць, з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, з урахуванням вже виплачених сум. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, представник позивача звернулась з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, прийняти постанову, якою позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає.

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 30.09.2023 р. до 20.10.2023 р. під час перебування на лікуванні (реабілітації) у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса.

Скаржник знаходився у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ на стаціонарному лікуванні, хоча це і не зазначено у виписному епікризі № 1857 від 20.10.2023 р., він там проживав та проходив чергове лікування (реабілітацію) після тяжкого поранення та перенесених операцій.

Тобто, оскільки гарнізонна ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ у своїй довідці № 1980 від 28.09.2023р. встановила скаржнику потребу у реабілітації (продовження лікування) в умовах клінічного санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Державної прикордонної служби України в м. Одеса саме на 21 календарний день, ОСОБА_1 перебував у даному санаторії цілодобово, адже там жив, то з наведеного слідує, що скаржник отримував у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ саме стаціонарну реабілітаційну послугу, яка тривала 21 день із тривалістю процедур від 3 годин на день.

Отже, з наведеного слідує, що для виплати збільшеної до 100 000 гривень додаткової винагороди скаржнику за період з 30.09.2023 р. до 20.10.2023 р. під час перебування ОСОБА_1 на лікуванні (реабілітації) у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса дотримано дві умови: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини (про що заначено в довідці гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ №1980 від 28.09.2023 р.) та факт перебування скаржника на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення (згідно виписного епікризу № 1857 від 20.10.2023 р. із клінічного центру «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ, де, зокрема, навіть і чітко зазначена дата виписки скаржника - 20.10.2023 р., тобто, він там знаходився на стаціонарному лікуванні).

Щодо позовних вимог про ненарахування та невиплати додаткової винагороди за періоди з 26.07.2023 року до 24.08.2023 року, з 29.08.2023 року до 27.09.2023 року під час перебування у відпустці за станом здоров`я.

Відповідно до пункту 3.1 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості до тяжких травм відносяться, зокрема, тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше; стійка втрата працездатності (інвалідність).

ОСОБА_1 гарнізонна ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ спочатку надавши відпустку на тридцять календарних днів, потім знову продовжила ще на тридцять календарних днів, тобто, перенесена травма, операції 17.07.2023 р. (йому діставали меніск, відрізали кістку, вирівняли ногу, вставили залізний стержень) не дали можливості хворому ОСОБА_1 тимчасово займатися своїми посадовими обов`язками, тобто, у даному випадку у скаржника спостерігалися саме тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше. Так, після операцій ОСОБА_1 був змушений більше 4 місяців ходити на милицях, пересуваючись та переносячи навантаження власного тіла тільки на здорову ліву ногу, спираючись на милиці. Тобто, перенесена 09.03.2022 р. травма є тяжкою.

Більше того, після наданих відпусток за станом здоров`я на 60 календарних днів, ОСОБА_1 скеровували на реабілітацію (продовження лікування) на двадцять один календарний день (довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 1980 від 28.09.2023 р.), потім ще раз на реабілітацію (продовження лікування) на двадцять один календарний день (довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 2171 від 06.11.2023 р.), потім знову на реабілітацію (продовження лікування) на чотирнадцять календарних днів (довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 2335 від 30.11.2023 р.) і знову на реабілітацію (продовження лікування) на чотирнадцять календарних днів (довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 18 від 28.12.2023 р.). Відповідно дані реабілітації (продовження лікування) зумовлені лише однією травмою, отриманою скаржником 09.03.2022 р., більше жодних травм скаржник не отримував, а за двома останніми оглядами ВЛК ОСОБА_1 вже прописали у довідці ВЛК класифікацію травми - травма тяжка (довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 2335 від 30.11.2023 р. та довідка гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 18 від 28.12.2023 р.).

Крім того, представник позивача просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивач в періоди з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року проходив стаціонарне лікування але не безперервне.

У довідках ВКЛ в період з липня по грудень 2023 року прописується діагноз «Стан після пошкодження медіального та летерального менісків правого колінного суглоба…»

Відповідно до пункту 2 розділу І наказу Адміністрації державної прикордонної служби України від 06.05.2009 № 333, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2009 за № 570/16586 «Про затвердження Положення про проходження медичного огляду у Державній прикордонній службі України» (далі - Положення №333), який був діючий на час лікування позивача, стан після поранення (травми, захворювання) - патологічний стан, який характеризується перебігом клінічних проявів від моменту виникнення до моменту медичного огляду, але не більше одного року.

В довідці ГВЛК від 18.01.2024 діагноз: «Залишкові явища після пошкодження…».

Відповідно до Положення № 333 залишкові явища - патологічні прояви, які виявляються протягом першого року після виникнення патологічного стану (цей термін застосовується щодо осіб, стан здоров`я яких характеризується як "закінчений випадок" протягом року від появи патологічних проявів).

Враховуючи зазначено, і залишкові явище, і стан після поранення - це патологічний стан після поранення.

Отже, за період лікування з приводу залишкових явищ травми чи стану після поранення відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди відповідно до підпункту 1 пункту 2, підпункту 1 пункту 13 Особливостей.

Також зазначає, що відповідно до ст. 122 КАС України позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду.

Крім того, відповідач заперечує проти задоволення клопотання позивача про компенсацію витрат на правову допомогу оскільки вважає їх необґрунтованими, несумісними з виконаною роботою та такими, що є не пропорційними до предмету спору.

Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційних скарг, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_2 .

09 березня 2022 року ОСОБА_1 під час безпосереднього виконання бойового завдання по відбиттю нападу противника, в м. Волноваха Донецької області, під час руху евакуаційної колони з м. Волноваха Донецької області, виконуючи бойовий наказ з відсічі та стримування агресії збройних сил російської федерації та незаконних збройних формувань проти України, попав під обстріл з реактивних систем залпового вогню «БМ-21 ГРАД» та при падінні отримав травму колінного суглобу правої ноги, що підтверджується актом про нещасний випадок № 12/1-2022 від 10.11.2022 року.

Згідно довідки гарнізонної ВЛК № 1593 від 25.07.2023 року травма позивача, так, пов`язана із захистом Батьківщини.

В період з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичній установі ТОВ «Медичний центр лікаря Тарасюка», що підтверджується епікризом від 21.07.2023 року.

Згідно довідки ВЛК №1593 від 25.07.2023 р. позивач потребував відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Згідно довідки ВЛК № 1809 від 28.08.2023 р. позивач потребував відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

В період з 30.09.2023 року до 20.10.2023 року позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса, що підтверджується епікризом від 20.10.2023 року.

В період з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 897.

В період з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 942.

В період з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні в санаторії «Прикордонник-Немирів», що підтверджується випискою № 983.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України установлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон України №2232-ХІІ) передбачено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Згідно п. 1 ст. 9 Закону України №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Пунктами 2 - 4 цієї правової норми встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Відповідно до першого абзацу пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцю на підставі висновку військово-лікарської комісії надається відпустка для лікування у зв`язку з хворобою або відпустка для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва). Відпустка надається без урахування часу, необхідного для проїзду в межах України до місця проведення відпустки та назад, але не більше двох діб в один кінець. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) становить не менше тижня та не може перевищувати в цілому чотирьох місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні). У разі направлення військовослужбовця на лікування за кордон у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, загальний час його перебування на лікуванні за кордоном, включаючи час переміщення з одного іноземного закладу охорони здоров`я до іншого та час очікування між плановими хірургічними втручаннями, не може перевищувати дванадцяти місяців підряд.

Наказом Міністра оборони України №260 від 07 червня 2018 року затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок №260) (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з першим-третім абзацами пункту 9 розділу І Порядку №260 виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.

Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).

Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.

Відповідно до пункту 11 розділу XXXIV Порядку №260 у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.

Згідно з пунктом 12 розділу XXXIV Порядку №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.

Пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28 лютого 2022 року №168 (далі - Постанова №168), в редакції Постанови №386 від 09 серпня 2023 року, установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

09 серпня 2023 року до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 внесено зміни, згідно з якими Постанову №168 доповнено пунктом 1-2.

Відповідно до пункту 1-2 Постанови №168 виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.

Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:

у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії;

захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення);

загинули (померли) внаслідок отриманого після введення воєнного стану поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини (виплата здійснюється за весь місяць, у якому особа загинула (померла), що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Так, з урахуванням змін до Постанови №168 постановою Кабінету Міністрів України №386 від 09 серпня 2023 року, відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Таким чином, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні виплачується військовослужбовцям, зокрема, тим, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини.

Як встановлено матеріалами справи, позивач в періоди з 18.07.2023 року по 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року по 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року по 11.01.2024 року проходив стаціонарне лікування через поранення, пов`язане із захистом Батьківщини.

Суд звертає увагу, що обидві вищевказані умови (пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини та факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення) у даних спірних правовідносинах дотримані та підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи викладене, позивач має право на виплату щомісячної додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 в розмірі 100 000 гривень за періоди стаціонарного лікування з 18.07.2023 року по 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року по 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року по 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року по 11.01.2024 року.

Доводи відповідача, що позивач відповідно до п.7 Наказу АДПСУ №164-АГ в періоди з 18.07.2023 року до 21.07.2023 року, з 07.11.2023 року до 27.11.2023 року, з 01.12.2023 року до 14.12.2023 року, з 29.12.2023 року до 11.01.2024 року проходив стаціонарне лікування але не безперервне, колегія суддів не приймає, оскільки спірні правовідносини виникли в період перебування позивача на стаціонарному лікуванні та відпустці за станом здоров`я з 18.07.2023 року, тобто вже після втрати чинності зазначеного наказу.

При цьому, для виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, на період дії воєнного стану, немає обов`язкової умови щодо безперервного перебування особи на стаціонарному лікуванні.

Тобто, у разі повторного та кожного наступного перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за медичними показниками отриманого раніше поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини, виплата додаткової винагороди здійснюється у розмірі 100000,00 грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні.

Посилання відповідача на те, що за період лікування з приводу залишкових явищ травми чи стану після поранення відсутні підстави для нарахування та виплати додаткової винагороди є незмістовними, оскільки як Постановою № 168, так і Порядком № 36 та Особливостями № 726 обов`язковою умовою для виплати додаткової винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, передбачено наявність двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; факт перебування на стаціонарному лікуванні, внаслідок такого поранення, що підтверджуються належними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Щодо строку звернення суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України від 10.12.1971 № 322-VIII у редакції, яка діяла до 19.07.2022 передбачалось, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Таким чином, до 19.07.2022 звернення до суду з позовом про стягнення належної заробітної плати було визначено вказаними вище періодами.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 за № 2352-IX (далі - Закон № 2352-IX), який набрав чинності 19.07.2022, внесено зміни, зокрема до Кодексу законів про працю України.

Так, пунктом 18 частини 1 розділу І Закону № 2352-IX назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:

«Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, Законом №2352-IX внесено зміни до статті 233 КЗпП України, а відтак змінено нормативне регулювання правовідносин, які виникли з питань щодо стягнення заробітної плати.

Таким чином, після 19 липня 2022 року строк звернення до суду з трудовим спором, у тому числі про стягнення належної працівнику заробітної плати, що включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, обмежений трьома місяцями з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06 квітня 2023 року у справі № 260/3564/22 та у постановах від 19 січня 2023 року у справі № 460/17052/21 і від 06 березня 2024 року у справі № 600/5050/23-а.

З позовної заяви вбачається, що позивач просить визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату додаткової винагороди, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» № 168 від 28.02.2022 р. у розмірі до 100 000,00 грн. щомісячно за період з 18.07.2023 р. по 21.07.2023 р. та з 26.07.2023 р. по 24.08.2023 р., та з 29.08.2023 р. по 27.09.2023 р., та із 30.09.2023 р. по 20.10.2023 р.. та з 07.11.2023 р. по 27.11.2023 р., та з 01.12.2023 р. по 14.12.2023 р., та з 29.12.2023 р. по 11.01.2024 р. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, з урахуванням виплачених сум за вказані періоди.

З відповідним позовом ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду 17.07.2024 року. Тобто, позивачем пропущений тримісячний строк звернення до суду із даним позовом.

На підставі частини 1 статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Як вбачається з додатків до позовної заяви, з липня 2023 р. до кінця січня 2024 р. позивач проходив лікування. Окрім того, позивач 06.02.2024 р. звертався до відповідача з рапортом (№04.4/8168/24-Вн) про виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн. 11.04.2024 р. позивач повторно звертався до відповідача з рапортом (№04.3.3/21101/24-Вн) про виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про поновлення позивачу строку звернення до суду, пропущеного з поважних причин.

Щодо доводів позивача, стосовно ненарахування та невиплати додаткової винагороди за період з 30.09.2023 р. до 20.10.2023 р. під час перебування на лікуванні (реабілітації) у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса, суд зазначає наступне.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 Постанови №168, право на виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень мають військовослужбовці за умов:

- отримання поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;

- перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.

За змістом довідки гарнізонної військово-лікарської комісії в/ч НОМЕР_3 від 28.09.2023 №1980 травма позивача, так, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті графи Розкладу хвороб потребує реабілітації (продовження лікування) в умовах клінічного санаторію «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса. на 21 календарний день.

Згідно епікризу від 20.10.2023 року №1857, в період з 30.09.2023 року до 20.10.2023 року позивач перебував на лікуванні у клінічному санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ в м. Одеса.

Разом з тим, із вказаного епікризу не вбачається, що позивач знаходився у санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» саме на стаціонарному лікуванні.

Посилання позивача на наявність у нього права на отримання суми додаткової винагороди за період з 30.09.2023 року по 20.10.2023 року, оскільки він перебував у санаторії «ІНФОРМАЦІЯ_1» ДПСУ цілодобово, адже там жив, отримував саме стаціонарну реабілітаційну послугу, яка тривала 21 день із тривалістю процедур від 3 годин на день, колегія суддів апеляційного суду вважає безпідставними, оскільки порядок та підстави виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. визначаються Постановою №168, яка є спеціальним нормативно-правовим актом та підлягає застосуванню при вирішенні даного спору, зокрема щодо наявності факту перебування саме на стаціонарному лікуванні внаслідок поранення.

Щодо доводів позивача, стосовно ненарахування та невиплати додаткової винагороди за періоди з 26.07.2023 року до 24.08.2023 року, з 29.08.2023 року до 27.09.2023 року під час перебування у відпустці за станом здоров`я, суд зазначає наступне.

Згідно довідки гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 1593 від 25.07.2023 р. було встановлено позивачу діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після травматичного пошкодження медіального та латерального менісків правого колінного суглоба, передньої хрестоподібної зв`язки (09.03.2022 р.), вільного хондромного тіла хондромаляції внутрішнього виростка стегнової кістки III-VI ступеня, латерального виростка стегнової кістки II-III ступеня, операцій: артроскопії правого колінного суглоба, видалення вільного хондромного тіла, резекції медіального та латерального менісків, кукси передньої хрестоподібної зв`язки, остеофітів (18.07.2023 р.), коригуючої, вальгизуючої високої тібіальної остеотомії правої великогомілкової кістки з фіксацією пластиною та гвинтами (18.07.2023 р.), - у вигляді незміцнілого післяопераційного рубця, сіновіїту, малорухомості правої нижньої кінцівки. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби: потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Згідно довідки гарнізонної ВЛК ЛВМКЦ ДПСУ № 1809 від 28.08.2023 р. було встановлено позивачу діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після пошкодження медіального меніска правого колінного суглоба, пошкодження латерального меніска, передньої хрестоподібної зв`язки, вільного хондромного тіла, хондромаляції внутрішнього виростка стегнової кістки II-III ступеня, операцій: артроскопії правого колінного суглоба, видалення вільного хондромного тіла, резекції медіального та латерального менісків, кукси ПХЗ, остеофітів; коригуючої, вальгізуючої високої тібіальної остеотомії правої великогомілкової кістки з фіксацією пластиною та гвинтами (18.07.2023 р.), - у вигляді незміцнілого кісткового мозоля, з тимчасовими порушеннями функцій правої нижньої кінцівки. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. На підставі статті 81 графи II Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби: потребує відпустки за станом здоров`я на тридцять календарних днів.

Отже, за змістом довідок ВЛК, позивач потребував відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів.

Відповідно до Розкладу хвороб, станів, фізичних вад та пояснення щодо застосування статей, що визначають ступінь придатності до військової служби (який є Додатком 5 до Положення про проходження медичного огляду в Державній прикордонній службі України, затвердженого наказом Адміністрації Державної прикордонної служби 06.05.2009 № 333, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), стаття 81 визначає стани після проведеного лікування з приводу травм, отруєнь та деяких інших наслідків дії зовнішніх чинників.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.07.2007 №370, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.08.2007 за №902/14169, затверджено Класифікатор розподілу травм за ступенем тяжкості, відповідно до пункту 3 якого до тяжких травм відносяться:

підпункт 3.1. за характером отриманих ушкоджень: відкрита проникаюча черепно-мозкова травма; перелом черепа; внутрішньочерепна травма важкого і середньоважкого ступеня тяжкості; поранення, проникаючі в просвіт глотки, гортані, трахеї, стравоходу, а також ушкодження щитоподібної і вилочкової залоз; проникаючі поранення хребта; ушкодження хребців шийного відділу хребта, у тому числі і без порушення функції спинного мозку; нестабільні ушкодження грудних або поперекових хребців; закриті ушкодження спинного мозку; поранення грудної клітки, що проникають в плевральну порожнину, порожнину перикарду або клітковину середостіння, зокрема без ушкодження внутрішніх органів; поранення живота, що проникають в порожнину очеревини; поранення, що проникають в порожнину сечового міхура або кишечнику; відкриті поранення органів заочеревинного простору (нирок, наднирників, підшлункової залози); розрив внутрішнього органа грудної або черевної порожнини або порожнини таза, заочеревинного простору, розриви діафрагми, розриви передміхурової залози, розрив сечоводу, розрив перетинкової частини сечовипускального каналу; переломи заднього півкільця таза з розривом клубово-крижового зчленування і порушенням безперервності тазового кільця або подвійні переломи тазового кільця в передній і задній частинах з порушенням його безперервності; вивихи та переломовивихи великих суглобів кінцівок; закриті та відкриті переломи довгих кісток кінцівок; множинні переломи п`ясних та плесневих кісток; ушкодження крупної кровоносної судини: аорти, сонної (загальної, внутрішньої, зовнішньої), підключичної, плечової, стегнової, підколінної артерій або супроводжуючих їх вен; термічні (хімічні) опіки IV ступеня з площею ураження, що перевищує 1% поверхні тіла; опіки III ступеня з площею ураження, що перевищує 10% поверхні тіла; опіки III ступеня кисті, стопи, ділянок великих суглобів, шиї, статевих органів з площею ураження, що перевищує 1% поверхні тіла; опіки II ступеня з площею ураження, що перевищує 20% поверхні тіла; опіки дихальних шляхів з опіками обличчя і волосистої частини голови; електротермічні ураження (низько- та високовольтні) з ураженням шкіри та субфасціальних структур тіла; відмороження III-IV ступеня, загальне охолодження організму; радіаційні ураження середнього (12-20 Гр) і важкого (20 Гр і більше) ступеня тяжкості; переривання вагітності; ушкодження периферичної нервової системи з функціональними порушеннями; тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше; стійка втрата працездатності (інвалідність); травми органа зору, що супроводжуються порушенням зору;

підпункт 3.2. травми, що в гострий період супроводжуються: шоком будь-якого ступеня тяжкості і будь-якого генезу; комою різної етіології; гострою серцевою або судинною недостатністю, колапсом, важким ступенем порушення мозкового кровообігу; гострою нирковою або печінковою недостатністю; гострою дихальною недостатністю; розладом регіонального і органного кровообігу, що призводить до інфаркту внутрішніх органів, гангрени кінцівок, емболії (газової і жирової) судин головного мозку, тромбоемболії; сепсисом;

підпункт 3.3. травми, які призвели до тяжких наслідків: втрата зору, слуху, мови; втрата якого-небудь органа або повна втрата його функції (при цьому втрата найважливішої у функціональному відношенні частини кінцівки (кисті або стопи) прирівнюють до втрати руки або ноги); психічні розлади; втрата репродуктивної здатності; невиправне понівечення обличчя.

Порівняльний аналіз переліку тяжких травм, наведених у пункті 3 Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості, та травми отриманої позивачем 09.03.2022 року (травматичного пошкодження медіального та латерального менісків правого колінного суглоба, передньої хрестоподібної зв`язки (09.03.2022 р.), вільного хондромного тіла хондромаляції внутрішнього виростка стегнової кістки III-VI ступеня, латерального виростка стегнової кістки II-III ступеня, операцій: артроскопії правого колінного суглоба, видалення вільного хондромного тіла, резекції медіального та латерального менісків, кукси передньої хрестоподібної зв`язки, остеофітів (18.07.2023 р.), коригуючої, вальгизуючої високої тібіальної остеотомії правої великогомілкової кістки з фіксацією пластиною та гвинтами (18.07.2023 р.), - у вигляді незміцнілого післяопераційного рубця, сіновіїту, малорухомості правої нижньої кінцівки), свідчить на користь висновку про те, що отримана позивачем травма не належить до тяжких.

У довідках ВЛК, які містяться в матеріалах справи відсутні відомості, що травма, отримана позивачем 09.03.2022 року належить до категорії тяжкої.

Доводи апелянта, що до тяжких травм відносяться тривалі розлади здоров`я з тимчасовою втратою працездатності на 60 днів і більше; стійка втрата працездатності (інвалідність), колегія суддів не приймає, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення в періоди з 26.07.2023 року до 24.08.2023 року та з 29.08.2023 року до 27.09.2023 року.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про не підтвердження обставин того, що ОСОБА_1 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.

Щодо витрат на правничу допомогу.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 КАС України, має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини 6 статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 КАС України).

Частиною 7, 9 статті 139 КАС унормовано, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, зокрема, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Згідно договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24 клієнт зобов`язується за надання правничої допомоги сплачувати адвокатському об`єднанню плату (гонорар), обумовлену додатками до даного договору (п.4.1.3). Згідно додатку №1 до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24 розмір гонорару адвоката складає 22000 грн.

З детального опису робіт (наданих послуг) від 02.07.2024 р. вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з:

- зустріч, консультація клієнта, узгодження правової позиції - 2000 грн (2 години);

- опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини, аналіз судової практики - 4000 грн (4 години);

- ознайомлення, вивчення та аналіз наданих клієнтом документів. Збір доказів: підготовка та подання до в/ч НОМЕР_1 адвокатського запиту за вих. № 10.06/24 від 10.06.2024 р. - 2000 грн (2 години);

- підготовка та подання до Донецького окружного адміністративного суду позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників справи - 9000 грн (9 годин);

- підготовка відповіді на відзив - 4000 грн (4 години);

- відслідковування стану розгляду справи у суді - 1000 грн (1 година).

Витрати на правничу допомогу підтверджені: договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 05 червня 2024 року №05-06/24; додатком №1 до договору від 05 червня 2024 року №05-06/24, рахунком № 05-06/24-1 від 05.06.2024 р., платіжною інструкцією № @2PL667806 від 07.06.2024 р.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що аналогічні критерії розумності та реальності застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо, - є неспівмірним.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 10 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, в апеляційній скарзі представник позивача просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати правничої допомоги у суді апеляційної інстанції у розмірі 20 000 грн. 00 коп.

На підтвердження здійснених судових витрат на правничу допомогу адвоката, представникам позивача долучено копію додатку № 2 від 14.10.2024р. до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів №05-06/24 від 05.06.2024 р., копію рахунку № 14-10/24-2 від 14.10.2024 р. за договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів № 05-06/24 від 05.06.2024 р., копію платіжної інструкції № @2PL785660 від 18.10.2024 р., копію детального опису робіт (наданих послуг) від 28.10.2024 р. за Договором про надання правничої допомоги та представництво інтересів №05-06/24 від 05.06.2024 р.

Згідно додатку №2 до договору про надання правничої допомоги та представництво інтересів від 14 жовтня 2024 року №05-06/24 розмір гонорару адвоката складає 20000 грн.

З детального опису робіт (наданих послуг) від 28.10.2024 р. вбачається, що витрати на правничу допомогу складаються з:

- вивчення рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.10.2024р. по справі №200/4939/24, визначення підстав для скасування судового рішення у відповідній частині, аналіз судової практики - 4000 грн (4 години);

- зустріч з клієнтом, узгодження правової позиції для подання апеляційної скарги - 2000 грн (2 години);

- підготовка та подання до Першого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01.10.2024р. по справі №200/4939/24 - 10000 грн (10 години);

- підготовка відповіді на відзив та/або відзиву у випадку подання апеляційної скарги відповідачем - 3000 грн (3 години);

- відслідковування стану розгляду справи у суді - 1000 грн (1 година).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку про те, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Проте, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 р. зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи з предмета та підстав позову, наявну судову практику в аналогічних спорах, обсяг виконаних безпосередньо адвокатом робіт, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим та співмірним є зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до 5000,00 грн.

Такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

За наслідками судового розгляду, місцевий суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків місцевого суду.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.

Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Військової частини НОМЕР_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 р. у справі №200/4939/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 р. у справі №200/4939/24 - залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 5000,00 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Постанова у повному обсязі складена 21 листопада 2024 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко