Справа № 400/648/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 р.м. ОдесаСправа № 400/648/22

Перша інстанція: суддя Мороз А. О.,

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Градовського Ю.М., Шеметенко Л. П.

розглянувши, в порядку письмового провадження, апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року у справі за позовом адвоката Павлова Юрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , до Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також про зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2022 року адвокат Павлов Ю.В., представляючи інтереси ОСОБА_1 ,

звернувся до суду першої інстанції з позовом до Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області (далі Софіївська сільрада), в якому просив:

1) визнати протиправним та скасувати пункт 20 рішення XII сесії восьмого скликання Софіївської сільради від 07.12.2021 №446 «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам»;

2) зобов`язати Софіївську сільську раду прийняти рішення на підставі його клопотання від 27.09.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги адвокат зазначив, що земельна ділянка, орієнтовною площею 2 га, яка обрана ОСОБА_1 для безоплатної приватизації знаходиться на земельному масиві, що за межами населених пунктів на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільради. Як він стверджує, даний земельний масив не сформовано в земельну ділянку, в розумінні частини 1 статті 79-1 Земельного кодексу України, за приписами якої передбачається визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру.

На переконання адвоката, у Софіївської сільради не було підстав для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності на підставі того, що вказана земельна ділянка віднесена до складу земель колективної власності що підлягають паюванню.

На думку представника позивача є безпідставним посилання в оскаржуваному рішенні, що надання відповідного дозволу суперечить вимогам пунктів 17, 21 Перехідних положень Земельного кодексу України та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», оскільки ОСОБА_1 просив надати дозвіл на розроблення документації із землеустрою з метою її формування та не ставив питання про передачу її у власність.

Тобто, як резюмує адвокат Павлов Ю.В., Софіївська сільрада повинна розрізняти передачу земельної ділянки у власність, від надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо її відведення.

Звертає увагу представник позивача також на те, що орган місцевого самоврядування, зазначаючи в рішенні, що бажана земельна ділянка віднесена до складу земель, що підлягають паюванню, не вказує на наявність відповідного проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) за яким спірна земельна ділянка віднесена до таких земель.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), позов ОСОБА_1 задоволено.

Суд визнав протиправним та скасував пункт 20 рішення XII сесії восьмого скликання Софіївської сільради від 07.12.2021 № 446 «Про відмову в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам».

Також суд зобов`язав Софіївську сільську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, за його клопотанням від 27.09.2021 в місячний строк, після закінчення дії обмежень, які передбачені підпунктом 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України.

Вирішуючи справу по суті та приймаючи рішення про задоволення частини вимог, суд першої інстанції виходив із того, що підстави для відмови в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства є вичерпними і не потребують розширеного тлумачення, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Оцінюючи підстави, зазначені в оскаржуваному рішенні про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції, проаналізувавши пункти 17 та 21 Перехідних положень Земельного Кодексу України та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», суд виснував, що вони не містять заборони надавати дозвіл на розробку проекту землеустрою, оскільки ці землі вже не є комунальною власністю.

На думку суду, з урахуванням приписів статті 118 Земельного кодексу України у Софіївської сільради, за результатами розгляду заяви позивача, не було підстав відмовляти у наданні відповідного дозволу, позаяк пункти 17, 21 Перехідних положень Земельного кодексу України не містять заборони надавати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою стосовно земель колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені. Як зазначив суд, в наведених пунктах Перехідних положень Земельного кодексу України зазначено, що землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані, що є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки.

Далі, суд першої інстанції звернув увагу, що підпункт 5 пункту 27 розділу X Земельного кодексу України забороняє, під час дії воєнного стану, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельної ділянки, а також розроблення такої документації.

Ураховуючи, як зазначив суд, що термін дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діє на теперішній час ефективним захистом прав, свобод та інтересів позивача, є обов`язок Софіївської сільради прийняти рішення про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, за межами населених пунктів, за його клопотанням від 27.09.2021 після закінчення дії наведених вище обмежень.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду таким, що не відповідає ознакам законності та обґрунтованості, перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури, діючи в інтересах держави, в особі Софіївської сільради, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Зміст апеляційної скарги свідчить про таке.

По - перше, прокурор зазначає, що висновки суду першої інстанції суперечать нормам матеріального права, зокрема статті 118, підпункту 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України, статтям 1, 2, 3, 7, 9, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Пояснюючи свою позицію прокурор указав, що зі змісту оспорюваного пункту рішення Софіївської сільради, випливає, що підставою для відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 є віднесення ділянки до складу земель колективної власності, що підлягають паюванню.

Водночас, на думку скаржника, суд першої інстанції проігнорував клопотання Софіївської сільради від 17.02.2022, в якому ставилося питання про відкладення розгляду справи та надання додаткового строку для подачі відзиву та для вжиття заходів до розшуку схеми паювання земель сільськогосподарського підприємства, за рахунок яких, ОСОБА_1 бажав отримати земельну ділянку у власність.

Покликаючись, на отриману в ході прокурорської перевірки інформацію, скаржник зазначає, що відповідно до «Технічної документації щодо складання схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) Колективного пайового сільськогосподарського підприємства «Вівсянівське» (далі - КПСП «Вівсянівське»), земельна ділянка, стосовно якої подано заяву ОСОБА_1 , відноситься до земель колективної власності цього підприємства.

За таких обставин, як наголошує прокурор, бажана земельна ділянка увійшла до площі земель, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності, а відтак надання сільрадою дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок таких земель, суперечить вимогам Земельного кодексу України, Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

По-друге, скаржник зауважує, що суд першої інстанції, зобов`язавши сільську раду надати повивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в місячний строк після закінчення дії обмежень, які передбачені підпунктом 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України, порушив вимоги законодавства, спрямовані на збереження земельних ресурсів країни під час воєнного стану.

Покликаючись на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 03.08.2023 у справі №300/3771/22, прокурор заявляє, що чинне законодавство, яке регулює відносини у період воєнного стану, не містить винятків у застосуванні положень підпункту 5 пункту 27 Розділу X «Перехідних положень» Земельного кодексу України, а також не містить застережень, що розгляд поданих клопотань про надання дозволу на складення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність переноситься на період після припинення воєнного стану, не зупиняє перебіг строків, встановлених для розгляду даного питання.

По третє, перший заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури, обґрунтовуючи підстави для вступу в цю справу на стадії апеляційної оскарження, указує, що оскаржуване судове рішення може мати наслідком незаконне набуття права власності на земельну ділянку, яка відноситься до території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства, особою, що не має на це права, а також наголошує на тому, що сільрада не вжила належних заходів для оскарження цього судового рішення.

На його переконання наведені підстави, свідчать про те, прокурор діє відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статті 53 КАС України.

Адвокат Павлов Ю.В. у відзиві на апеляцію указує на безпідставність її доводів та наголошує, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Доводи відзиву відтворюють зміст позовної заяви та рішення суду першої інстанції.

Стаття 311 КАС України надає право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

27.09.2021 ОСОБА_1 звернувся до Софіївської сільради з клопотанням про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, в межах земельної ділянки, розташованої на території Баратівського старостинського округу Софіївської сільської територіальної громади Баштанського району Миколаївської області.

До клопотання додав графічні матеріали, копії паспорта і картки РНОКПП.

07.12.2021 р. Софіївська сільрада прийняла рішення № 446, зазначивши в пункті 20 про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_1 .

Відмова мотивувалася тим, що передача земельної ділянки, визначеної на графічних матеріалах, суперечить вимогам пунктів 17, 21 Перехідних положень Земельного Кодексу України та статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» позаяк віднесена до складу земель колективної власності, що підлягають паюванню.

Як випливає з доказів, які приєднані, за клопотанням прокурора, до матеріалів справи, Софіївська сільрада відмовляючи ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства керувалася електронною версією графічних матеріалів «Технічна документація щодо складання Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)», розробленої, на замовлення КПСП «Вівсянівське», Миколаївською філією інституту землеустрою.

Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 02.04.2024 №10-14-0.110-1570-24, наданої на запит прокуратури від 15.03.2024 №15/1- 176вих-24, відповідно до вказаної технічної документації, земельна ділянка, щодо якої подано заяву ОСОБА_1 , відноситься до земель колективної власності КПСП «Вівсянівське».

На викопіюванні з відображенням бажаного місця розташування земельної ділянки (додаток до клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою), кольорових викопіюваннях з публічної кадастрової карти та наданих Головним управлінням Держгеокадастру в Миколаївської області графічних матеріалах з «Технічної документації по складанню Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї)» КПСП «Вівсянівське» зображено накладення території, за рахунок якої позивач бажає отримати земельну ділянку у власність, на пайові землі КПСП «Вівсянівське» (кольорове викопіювання додається до апеляційної скарги).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідаючи на довід апеляційної скарги про заборону органу місцевого самоврядування приймати рішення про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам на праві колективної власності, адже така земля підлягає розподілу між власниками земельних часток (паїв), колегія суддів установила наступне.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) визначено Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 №899 IV (далі Закон №899 IV).

Відповідно до статті 1 Закону №899 IV право на земельну частку (пай) мають:

колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку;

громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом;

громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай);

громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Згідно статті 2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі- продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 3 Закону № 899-IV визначено, що підставою для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради.

Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища).

У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

За статтею 5 Закону № 899-IV сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості):

- розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок;

- приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості);

- розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв);

- організовують проведення розподілу земельних ділянок між особами, які мають право на виділення їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та земель, що залишилися у колективній власності, в порядку, визначеному цим Законом;

- оформляють матеріали обміну земельними частками (паями), проведеного за бажанням їх власників до моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку.

Статті 7 та 9 Закону №899 IV унормовують, що проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) розробляється суб`єктами господарювання, які мають у своєму складі сертифікованих інженерів-землевпорядників, погоджується відповідною сільською, селищною, міською радою і затверджується на зборах більшістю власників земельних часток (паїв) у межах земель, що перебувають у користуванні одного сільськогосподарського підприємства, та оформляється відповідним протоколом.

У проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), а також земельних ділянок, що передаються у комунальну власність, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні.

Розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Також, відповідно до статті 13 Закону №899 IV, нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження.

За такого правового регулювання слід погодитися з доводами скаржника, що Законом №899 IV чітко визначено коло осіб, які мають право на земельну частку (пай), визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну частку (пай), а також передбачено можливість передачі органом місцевого самоврядування нерозподілених земельних ділянок та невитребуваних часток (паїв) після формування їх у земельні ділянки в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Понад те, аналіз наведеного Закону, дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 , який не належить до осіб, що визначені в статті 1 Закону №899 IV, не вправі отримати у власність земельну ділянку за рахунок території земельних часток (паїв), а орган місцевого самоврядування не наділений повноваженнями передавати у власність нерозподілені земельні ділянки або невитребувані частки (паї) особам, які не мають права на них.

Верховний Суд у постановах від 26.02.2020 у справі № 360/1498/19, від 06.03.2024 у справі №340/10339/21 сформулював висновок щодо застосування норм Закону № 899-IV у питанні виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та наголосив, що тільки власники сертифікатів на право на земельну частку (пай) мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості), подавши до селищної ради відповідну заяву.

Досліджуючи довід першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури про порушення судом першої інстанції вимог законодавства, що спрямовані на збереження земельних ресурсів країни під час воєнного стану, колегія суддів установила таке.

Як мовилося вище, суд першої інстанції задовольняючи вимоги ОСОБА_1 зобов`язав Софіївську сільраду надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в місячний строк після закінчення дії обмежень, які передбачені підпунктом 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України.

Так, Законом України від 24.03.2022 № 2145-ХІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до Земельного кодексу України.

Вказаним законом зокрема розділ X «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 27 підпунктом 5 якого безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється на час дій воєнного стану.

Є доречним посилання прокурора на правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 03.08.2023 №300/3771/22, де розглядалося питання про відмову у наданні, органом місцевого самоврядування, особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, в період оголошення в Україні воєнного стану.

У вказаному рішенні суд касаційної інстанції відзначив, що з огляду на зміни, які внесені до Земельного кодексу України Законом № 2145-IX, із 07.04.2022 до припинення (скасування) воєнного стану в Україні, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.

На думку суду касаційної інстанції, позивачі, після закінчення воєнного стану в Україні не позбавлені можливості отримати у встановленому порядку відповідні дозволи на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Отож, узагальнюючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим довід першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури про відсутність у суду першої інстанції підстав для надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність в місячний строк після закінчення дії обмежень, які передбачені підпунктом 5 пункту 27 розділу Х Земельного кодексу України.

Аналіз аргументів апеляційної скарги, в їхньому логічному взаємозв`язку з відображеними в судовому рішенні суду першої інстанції обставинами справи, дає підстави колегії суддів виснувати про обґрунтованість вимог апеляційної скарги щодо скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення, відповідно до пунктів 1,4 частини 1 статті 317 КАС України є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції не дослідив обставин, який статус має земельна ділянка, на яку претендував позивач, а також неправильно розтлумачив пункт 27 підпункту 5 розділу Х Земельного кодексу України, де встановлена заборона, зокрема, на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельної ділянки у власність на період воєнного стану.

За результатом апеляційного розгляду розподіл судових витрат, у вигляді судового збору, відповідно до статті 139 КАС України не проводиться.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, що ухвалено у справі розглянутої за правилами спрощеного позовного провадження, відсутні підстави для касаційного оскарження.

Керуючись статтями: 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури задовольнити.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позову адвоката Павлова Юрія Володимировича, в інтересах ОСОБА_1 , до Софіївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області про визнання протиправним та скасування рішення, а також про зобов`язання прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Ю. М. Градовський

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 21.11.2024.