Справа № 320/32902/24
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Київська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа - Київська міська рада про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 02.05.2024 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1; зобов`язання відповідача поновити виконавче провадження ВП № НОМЕР_1.

Київський окружний адміністративний суд рішенням від 03 вересня 2024 року задовольнив позов у повному обсязі.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішення, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дане рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню. Апелянт зазначив, що орган державної виконавчої служби не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені, до компетенції цього органу державної влади.

Дана справа належить до категорії термінових справ, передбачених ст. 287 КАС України та підлягає розгляду з урахуванням особливостей, передбачених параграфом 2 глави 11 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва у справі № 640/26401/20 від 26.05.2021 позов ОСОБА_1 до Київської міської державної адміністрації, Київської міської ради, Департаменту міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради задоволено повністю.

Зобов`язано Департамент міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) провести перевірку щодо встановлення споруд - паркану та воріт, яким обмежено доступ до вулиць Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва та прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку встановлення порушень правил благоустрою міста Києва.

Зобов`язано Київську міську раду здійснити перевірку наявності/відсутності незаконно влаштованого сміттєзвалища, розташованого по вулицям Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва та прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку виявлення порушень чинного законодавства.

Зобов`язано Київську міську державну адміністрацію здійснити перевірку наявності/відсутності незаконно влаштованого сміттєзвалища, розташованого по вулицям Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва та прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку виявлення порушень чинного законодавства. 18.02.20222 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. (далі - державний виконавець) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 з примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа № 640/26401/20, виданого Окружним адміністративним судом м. Києва про зобов`язання Київської міської ради здійснити перевірку наявності/відсутності незаконно влаштованого сміттєзвалища, розташованого по вулицям Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва та прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку виявлення порушень чинного законодавства.

18.07.2022 старшим державним виконавцем відділу винесено вимогу, якою зобов`язано боржника у десятиденний термін надати інформацію щодо виконання рішення суду.

Боржником була надана відповідь № 064-2297 від 28.07.2022, якою повідомлено про проведення перевірки на виконання рішення суду та винесення припису від 04.07.2022 № 2210005. Водночас зазначено, що ним вчиняються дії щодо визначення власників території розміщення сміття.

16.02.2023 державним виконавцем потворно винесено вимогу, якою зобов`язано боржника надати письмові пояснення щодо причин невиконання рішення суду.

Листом № 064-721 від 02.03.2023 боржник повідомив, що інспектором комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради була проведена повторна перевірка, якою виявлено стихійне сміттєзвалище поруч з кооперативом «Чорнобилець-2005». Повідомлено, що балансоутримувача вказаної території встановити не вдалося, а отже відповідно до Закону України «Про відходи», такі відходи вважаються безхазяйними. Розпорядженням Київської міської ради утворено діючу комісію з питань поводження з безхазяйними відходами. З метою приведення територій до належного санітарного стану Департаментом направлені відповідні листи - звернення до Департаменту земельних ресурсів КМДА, Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради та Державної екологічної інспекції України Столичного округу. Вживаються необхідні заходи на виконання рішення суду.

30.08.2023 державним виконавцем винесено вимогу щодо повідомлення про стан виконання рішення суду.

Листом № 064-4522 від 28.09.2023 Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) повідомив відповідача, що на виконання рішення суду КП «Київблагоустрій» здійснено частковий демонтаж паркану, виявлено сміттєзвалище. Державною екологічною інспекцією Столичного округу на підставі наказу від 07.02.2022 № 125-П здійснено позаплановий захід державного нагляду (контролю), у вигляді перевірки, матеріали якої направлені до Оболонської окружної прокуратури м. Києва та відкрито кримінальне провадження № 0000182 від 02.11.2022 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 239 Кримінального кодексу України. Боржник повідомив, що таким чином, ним вжито всіх заходів на виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.05.2021 у справі № 640/26401/20.

02.05.2024 державним виконавцем у межах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Не погоджуючись із постановою державного виконавця від 02.05.2024, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини виникли з приводу закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України установлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Обов`язковість судового рішення означає, що таке рішення повинно бути виконано своєчасно (у розумні строки), належним чином (у спосіб, визначений судом) та у повному обсязі (у точній відповідності до приписів мотивувальної та резолютивної частин рішення).

За позицією Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є одним із аспектів права на суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац третій Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

За приписами пункту 2 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення визначений статтею 63 Закону № 1404-VIII, відповідно до частини першої якої за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

За приписами пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Так у справі № 240/27324/23 Верховний Суд з аналізу наведених норм права висновував, що виконавче провадження з підстав, визначених у пункті 9 частини першої статті 39 Закону № 1404-VIII, закінчується у випадку фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. При цьому про закінчення виконавчого провадження з указаних підстав приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання судового рішення та засоби їхнього встановлення.

Отже, за висновком Суду у вказаній справі, державний виконавець, закінчуючи виконавче провадження із зазначених підстав, зобов`язаний пересвідчитися, що відповідне зобов`язання виконано у чіткій відповідності з резолютивною частиною рішення суду та мотивами, якими керувався суд, постановляючи таке рішення. Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

В даному випадку в резолютивній частини рішення у справі № 640/26401/20 суд, зокрема зобов`язав Київську міську раду здійснити перевірку наявності/відсутності незаконно влаштованого сміттєзвалища, розташованого по вулицям Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва та прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку виявлення порушень чинного законодавства.

При цьому у мотивувальній частині рішення Окружний адміністративний суду посилався на норми статті 20 Закону № 187/98-ВР «Про відходи» від 05.03.1998 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), згідно яких до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері поводження з відходами належить: забезпечення ліквідації несанкціонованих і неконтрольованих звалищ відходів самостійно або за рішенням уповноважених на те органів; здійснення контролю за додержанням юридичними та фізичними особами вимог у сфері поводження з виробничими та побутовими відходами відповідно до закону та розгляд справ про адміністративні правопорушення або передача їх матеріалів на розгляд інших державних органів у разі порушення законодавства про відходи.

Також Окружний адміністративний суд у рішенні закцентував увагу, зокрема на листах Державної екологічної інспекції Столичного округу від 24.01.2020 №2/2/07-27/265 та №9/07-31/534 від 17.02.2020, якими було зобов`язано Київську міську раду та Київську міську державну адміністрацію вжити заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища та посилення контролю щодо недопущення утворення несанкціонованого розміщення відходів на підпорядкованій території, які, відповідно Київською міською радою, здійснені не були.

Колегія суддів зазначає, що вказаним рішенням чітко визначено:

- боржника - Київська міська рада;

- дії які повинен вчинити боржник - здійснити перевірку наявності/відсутності незаконно влаштованого сміттєзвалища, розташованого по вулицям Любимивської, Рожнівської, Сваромської, Хотянівської, Абрикосової, Вербної, Сетомльської та Аркасівської Оболонського району місті Києва;

-спосіб виконання рішення - прийняти рішення в порядок та спосіб встановлений законом, у випадку виявлення порушень чинного законодавства.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з листів-звернень Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради до Департаменту земельних ресурсів КМДА, Управління екології та природних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради, Державної екологічної інспекції України Столичного округу, які містяться в матеріалах виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1, не встановлено, що Київською міською радою було прийнято конкретне рішення, зокрема щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.

Колегія суддів зазначає, що державний виконавець, приймаючи оскаржувану постанову, повинен був пересвідчитися не тільки у вчиненні боржником дій, а саме надіслання листів-запитів до державних органів, а й у тому чи було прийнято боржником рішення в порядок та спосіб встановлений законом у зв`язку з виявленням порушень чинного законодавства. Саме лише звернення Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради до інших структурних підрозділів не мали кінцевого результату, зокрема вжиття заходів щодо ліквідації несанкціонованого сміттєзвалища.

А відтак колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за наведених обставин та правового врегулювання постанова про закінчення виконавчого провадження винесена відповідачем передчасно та за відсутності доказів, які б підтверджували факт належного повного виконання судового рішення.

Суд першої інстанції визначив вірний спосіб поновлення порушеного права позивача шляхом задоволення позовних вимог.

Стосовно доводів апелянта про те, що позивач пропустив строк для звернення до суду з вимогами про визнати неправомірними дій та визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 30 січня 2024 року ВП НОМЕР_3, колегія суддів зазначає наступне.

По-перше у апеляційній скарзі апелянтом зазначено реквізити документів та обґрунтування щодо кінцевої дати подання позову до суду, які не стосуються даної адміністративної справи.

Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначені статтею 287 КАС України.

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (частина перша статті 287 КАС України).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 КАС України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Верховний Суд у постанові від 23.04.2020 у справі № 813/3756/17 досліджував питання строків звернення до адміністративного суду. Так, суд зазначив, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як було зазначено вище у тексті даної постанови оскаржувану постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № НОМЕР_1 було прийнято відповідачем 02.05.2024.

Позовну заяву сформовано адвокатом позивача 14.06.2024 та цього ж дня надіслано на адресу суду.

У позовній заяві позивач зазначав, що постанову від 02.05.2024 не отримував.

Матеріали справи не містять належних та достовірних доказів вручення позивачу оскаржуваної постанови.

Відповідачем також ні до суду першої інстанції ні апеляційному суду не надано доказів вчасного вручення позивачу оскаржуваної постанови.

При цьому у матеріалах справи наявний адвокатський запит представника позивача від 30.05.2024, в якому останній просив надати інформацію про стан виконавчого провадження ВП НОМЕР_1.

Враховуюче наведені вище обставини, а також відсутність у матеріалах справи належних та достовірних доказів вручення позивачу оскаржуваної постанови, колегія суддів вважає, що процесуальний строк звернення до суду стороною позивача пропущено не було.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.

По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.

Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 03 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких