Справа № 420/18163/24
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
О К Р Е М А Д У М К А
судді П`ятого апеляційного адміністративного суду Бойка А.В.
В червні 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову ВП №74394028 від 31.05.2024 року про накладення штрафу в розмірі 5 100 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2024 року рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.08.2024 року скасовано та прийнято нове судове рішення, яким позов Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу задоволено: визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.05.2024 року ВП № 74394028 про накладення штрафу в розмірі 5100,00 грн.

В ході розгляду справи було встановлено, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року у справі № 420/26223/23 було зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області з 01.04.2019 року перерахувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на підставі довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області №03/188/13 від 02.06.2023 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, га деяких інших осіб» та положень постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року №704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу-та деяких інших осіб, та здійснити виплату різниці між максимально нарахованим та фактично виплаченим розміром з 01.04.2019 по день проведення перерахунку.

В рамках примусового виконання вищевказаного рішення суду старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 08.03.2024 року ВП №74394028 та зобов`язано боржника виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

Листом від 21.03.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило виконавця, що на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 по справі №420/26223/23, яке набрало законної сили 23.11.2023 року, ОСОБА_1 19.03.2024 року проведено перерахунок пенсії з 01.04.2019 року на підставі довідки Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Одеській області № 03/188/12 від 02.06.2023 року, виданої станом на 05.03.2019 року у відповідності до вимог ст. 43 і 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб". Також орган Пенсійного фонду повідомив, що розмір пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2024 року становитиме 8848,17 грн. у підтвердження чого надав копію перерахунку пенсії. При цьому боржник повідомив виконавця, що сума доплати за період з 01.04.2019 року по 31.03.2024 року з урахуванням фактично виплачених сум склала 123330,17 грн. та обліковується в автоматизованих базах даних обробки пенсійної документації. Додатково повідомлено, що Кабінетом Міністрів України бюджет Пенсійного фонду України на 2024 рік не затверджено. Тому Головне управління на сьогодні діє на підставі тимчасового розпису доходів і видатків Пенсійного фонду України на 1 квартал 2024 року, яким не передбачені кошти на виплати за рішенням суду.

Враховуючи вищезазначене, боржник повідомив, що погашення заборгованості, нарахованої на виконання рішення суду, здійснюватиметься в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету. Боржник вважав, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. Виплата нарахованої доплати пенсії за період з 01.104.2019 року по 31.03.2024 року в сумі 123330,17 грн. буде здійснена після виділення відповідних коштів па погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду з Державного бюджету України.

Однак постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 31.05.2024 року ВП №74394028 було накладено на ГУ ПФУ в Одеській області штраф у розмірі 5100 грн. за невиконання судового рішення у справі №420/26223/23.

Суд апеляційної інстанції за наслідком розгляду даної справи дійшов висновку, що позивачем у межах наданих повноважень вжито належних заходів з метою виконання судового рішення, а саме: здійснено розрахунок доплати до пенсії ОСОБА_1 , яка підлягає виплаті стягувачу на підставі рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року і така заборгованість за період з 01.04.2019 року сформована позивачем в електронному вигляді та обліковується в автоматизованій системі розрахунку пенсій Пенсійного фонду України для врахування її при визначенні необхідного розміру бюджетних асигнувань, в тому числі, на погашення даної заборгованості. Однак, саме у зв`язку з відсутністю бюджетного фінансування виконати рішення у повному обсязі позивачем не мав можливості.

При цьому, як зазначив суд апеляційної інстанції, позивачем була надана державному виконавцю інформація щодо виконання судового рішення в частині перерахунку та нарахування грошових коштів та повідомлено про причини неможливості виконання судового рішення.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону № 1404-VIII. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

За висновком колегії суддів, зважаючи на відсутність у позивача відповідного фінансового забезпечення, необхідного для виконання рішення суду, що свідчить про наявність об`єктивних підстав, які унеможливлювали виконання Головним управлінням ПФУ в Одеській області судового рішення, постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Косюти В.І. від 31.05.2024 року ВП №74394028 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області штрафу за невиконання судового рішення від 23.10.2023 року не може вважатись правомірною та обґрунтованою.

Не погоджуючись з вказаним висновком колегії суддів апеляційного суду, вважаю за необхідне, керуючись ст.34 КАС України, висловити окрему думку.

Статтею 129-1 Конституції України регламентовано, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Згідно ст. 14 КАС України, судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Аналогічні положення містяться в статті 370 КАС України, відповідно до якої судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Таким чином судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок.

Це означає, що учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Крім того, у Рішенні від 26 червня 2013 р. № 5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення.

Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

У ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачається право кожної людини на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо її прав та обов`язків.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Таким чином право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Звертаю увагу на те, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04, в якому Суд зазначив, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України.

Суд вказав на те, що справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань.

В свою чергу, згідно з рекомендаціями, викладеними у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень», КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio".

Все вищевикладене свідчить про те, що виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є важливою гарантією дотримання права особи на справедливий суд. Виконання рішення повинно бути швидким і ефективним. Ухвалене на користь особи судове рішення не може не виконуватись державними органами, оскільки це підриває основоположні принципи правової, демократичної держави.

Однак, незважаючи на наявність конституційних приписів щодо обов`язковості судового рішення, а також наявність численних рішень ЄСПЛ, пов`язаних із питанням невиконання судових рішень, ухвалених на користь людини, державні органи, зокрема, органи Пенсійного фонду, продовжують систематично порушувати права громадян та не виконують судові рішення.

За встановлених у даній справі обставин вбачається, що саме неправомірні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, які виразились у відмові проводити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії, всупереч сталої судової практики, змусили останнього звертатись до суду за захистом порушених прав і це підтверджено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.10.2023 року у справі № 420/26223/23, ухваленим на його користь.

В подальшому, отримавши судове рішення, ОСОБА_1 звернувся у визначеному законодавством порядку до органів державної виконавчої служби з метою примусового виконання зазначеного судового рішення.

Однак, незважаючи на наявний обов`язок виконати судове рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не вжило належних заходів для повного та належного виконання судового рішення у даній справі.

При цьому в обґрунтування своєї бездіяльності Головне управління лише посилалось на відсутність бюджетних асигнувань на виплату заборгованості по пенсії.

Вважаю, що вказані обставини не можуть виправдовувати бездіяльність позивача у справі, свідчити про поважність причин невиконання судового рішення та відсутність підстав для застосування до боржника штрафних санкцій.

Хочу звернути увагу на те, що завданням державної виконавчої служби є саме своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання, зокрема, судових рішень.

Одним із важелів, яким наділені органи державної виконавчої служби з метою спонукання боржника до виконання покладеного на нього обов`язку щодо виконання судових рішень, є можливість застосовувати штрафні санкції за невиконання без поважних причин судового рішення.

В свою чергу підтримання судом позиції позивача у справі про можливість невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, на мою думку, буде сприяти органам Пенсійного фонду в подальшому ігнорувати вимоги Конституції та законів України, уникаючи при цьому будь-якої відповідальності.

Наголошую, що спірна ситуація в даному випадку виникла саме з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, який всупереч сталої судової практики, яка достеменно відома начальнику ГУ ПФУ в Одеській області, продовжує порушувати права пенсіонерів, відмовляючи їм у здійсненні перерахунку пенсії, на який вони мають законне право, що породжує численні звернення пенсіонерів до суду з відповідними позовами, подальше безпідставне оскарження Пенсійним органом законних судових рішень судів першої інстанції та, як ми можемо спостерігати, зухвале невиконання ухваленого на користь пенсіонера судового рішення. І така практика, на превеликий жаль, є стала.

Суди неодноразово у своїх судових рішеннях, ухвалених іменем України, вказували органам Пенсійного фонду на те, що такі їх дії суперечать закону, є необґрунтованими, упередженими, недобросовісними, однак, незважаючи на зазначене, пенсійні органи продовжують таку негативну практику.

Впевнений, що передбачена законом можливість застосування посадовими особами державної виконавчої служби до органу Пенсійного фонду, як боржника у справі, на якого покладено обов`язок щодо виконання судового рішення, штрафу за таке невиконання, є належним та дієвим заходом впливу з метою спонукання боржника до виконання законодавчих приписів щодо обов`язковості судового рішення.

Більш того вважаю, що застосування штрафу сприяє не лише безумовному виконанню судового рішення, а й більш якісному виконанню як керівником так і працівниками пенсійних органів своїх посадових обов`язків, що виключало б «юридичне знущання» над пенсіонерами з надуманих приводів та, як наслідок, не призводило б в подальшому до виникнення обставин для ініціювання пенсіонерами судових процесів з приводу оскарження протиправних дій (бездіяльності) органів Пенсійного фонду, пов`язаних з перерахунком пенсії.

На моє переконання, сама думка про можливість невиконання з будь-яких підстав державним органом судового рішення є неприпустимою з точки зору концепції права, якої дотримуються цивілізовані правові держави.

Вважаю, що невиконання судового рішення грубо порушує права та законні інтереси пенсіонера, що може мати наслідком ухвалення ЄСПЛ рішення проти України на користь особи, і така ситуація беззаперечно негативно вплине на імідж України у сфері верховенства права та призведе до значних витрат з Державного бюджету України, пов`язаних з компенсацією особі шкоди, завданої внаслідок протиправних дій державних органів.

З огляду на все вищезазначене вважаю, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що оскаржувана постанова старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП № 74394028 від 31.05.2024 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. є незаконною та необґрунтованою, що свідчить про наявність підстав для залишення рішення суду першої інстанції без змін та відмови у задоволенні поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позову.

Суддя: А.В. Бойко

на виконання судового рішення у справі № 420/26223/23 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було проведено перерахунок ОСОБА_1 пенсії за період з 01.04.2019 року

В обґрунтування зазначених дій позивач посилався на набрання законної сили рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі № 540/5081/21.

Хочу звернути увагу на те, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року у справі № 540/5081/21 не вирішувалось питання щодо визначення відсотка щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки суд дійшов висновку про передчасність заявлених вимог. Таким чином, вказане судове рішення жодним чином не стосується визначення ОСОБА_2 відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання судді.

В свою чергу рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 22 липня 2019 року по справі № 540/1192/19, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області зарахувати ОСОБА_2 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової служби у складі Збройних Сил СРСР з 11 листопада 1987 року по 18 жовтня 1990 року - 2 роки 11 місяців 08 днів.

При розгляді вказаної справи судом було встановлено, що станом на момент звільнення ОСОБА_2 у відставку його стаж складав 23 роки 8 місяців 6 днів.

Також у рішенні Херсонського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року по справі № 540/5081/21, яке набрало законної сили 27 квітня 2022 року констатовано, що питання стосовно стажу ОСОБА_2 визначено рішенням суду від 22.07.2019 року (справа № 540/1192/19).

Таким чином судовими рішеннями встановлено, що стаж ОСОБА_2 , який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці складає 23 роки 08 місяців 06 днів.

У постанові П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року у справі № 420/6750/23 суд апеляційної інстанції зробив висновок, що при здійсненні перерахунку позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Херсонського апеляційного суду № 596/21 від 31 травня 2021 року пенсійний орган повинен був виходити з показника стажу у 23 роки 11 місяців 8 днів, а не 20 років 08 місяців, що відповідно становить 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Також суд апеляційної інстанції констатував, що суддівський стаж ОСОБА_2 загалом становить 23 роки 11 місяців 8 днів, а тому розмір щомісячного грошового утримання ОСОБА_2 має становити 56% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що обрахунок розміру щомісячного грошового утримання виходячи з 50 % є протиправним та не відповідає наявному суддівському стажу ОСОБА_2 .

У постанові від 27.09.2023 року у справі № 420/6750/23 вказано, що у спірних правовідносинах, пенсійний орган повинен був здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі оновленої довідки з 01 січня 2021 року, виходячи з показника у 56 % суддівської винагороди, натомість відповідачем протиправно застосовано показник у 50 %.

З урахуванням встановлених обставин суд апеляційної інстанції постановою від у справі № 420/6750/23 зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області перерахувати та виплатити ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 56 %, виходячи з розміру суддівської винагороди у 184 976 грн з 01 січня 2021 року з урахуванням раніше виплачених коштів.

При цьому вказана постанова не містить кінцевої дати здійснення перерахунку, тобто вказаним судовим рішенням не обмежено період здійснення перерахунку ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді.

З огляду на зазначене вважаю вірним твердження пенсійного органу про те, що за обставин невизначення у судовому рішенні кінцевої дати здійснення перерахунку, виплата за рішенням суду, яким зобов`язано орган Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату пенсії продовжується до внесення змін до законодавства, яким керувався суд при винесенні рішення або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

В свою чергу в даному випадку ГУ ПФУ у Херсонській області не довело наявності обставин, з якими пов`язується припинення виплати ОСОБА_2 довічного грошового утримання судді у розмірі, визначеному постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року у справі № 420/6750/23.

В даному випадку не відбулось зміни законодавства, якими керувався апеляційний суд при винесенні зазначеного вище рішення, крім того не встановлено обставин зміни умов пенсійного забезпечення ОСОБА_2 .

Як вже зазначалось вище, пенсійний орган пов`язує зменшення ОСОБА_2 розміру щомісячного довічного грошового утримання судді з набранням законної сили рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 року по справі № 540/5081/21, яке не містить оцінки наявності у ОСОБА_2 права на отримання довічного грошового утримання судді у певному відсотковому розмірі (ні у розмірі 56 %, ні у розмірі 50%), а за наявності судового рішення - постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року у справі № 420/6750/23, яким безпосередньо і вирішувалось вказане питання, твердження пенсійного органу про наявність у ОСОБА_2 права на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 50 % взагалі є безпідставними.

З огляду на викладене вище вважаю, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області фактично не виконано постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.09.2023 року у справі № 420/6750/23, оскільки з 27.04.2022 року пенсійний орган безпідставно не здійснив ОСОБА_2 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у розмірі 56 % від суддівської винагороди, як то визначено зазначеним судовим рішенням, що беззаперечно свідчить про наявність у державного виконавця правових підстав для застосування до Головного управління Пенсійного фонду України у Херсонській області штрафу за невиконання без поважних причин судового рішення.

Крім того в ході розгляду даної справи встановлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Херсонській області не було виплачено ОСОБА_2 заборгованість, яка утворилась за період з 01.01.2021 року по 26.04.2022 року у сумі 886 355,63 грн.

Таким чином, незважаючи на наявний обов`язок виконати судове рішення, Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області не вжило належних заходів для повного та належного виконання судового рішення у даній справі.

При цьому в обґрунтування своєї бездіяльності Головне управління лише посилалось на відсутність бюджетних асигнувань на виплату заборгованості.

Вважаю, що вказані обставини не можуть виправдовувати бездіяльність позивача у справі, свідчити про поважність причин невиконання судового рішення та відсутність підстав для застосування до боржника штрафних санкцій.

Хочу звернути увагу на те, що завданням державної виконавчої служби є саме своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання, зокрема, судових рішень.

Одним із важелів, яким наділені органи державної виконавчої служби з метою спонукання боржника до виконання покладеного на нього обов`язку щодо виконання судових рішень, є можливість застосовувати штрафні санкції за невиконання без поважних причин судового рішення.

В свою чергу підтримання судом позиції позивача у справі про можливість невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, на мою думку, буде сприяти органам Пенсійного фонду в подальшому ігнорувати вимоги Конституції та законів України, уникаючи при цьому будь-якої відповідальності.

Наголошую, що спірна ситуація в даному випадку виникла саме з вини Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, який всупереч сталої судової практики, яка достеменно відома начальнику ГУ ПФУ в Херсонській області, продовжує порушувати права пенсіонерів, відмовляючи їм у здійсненні перерахунку пенсії, а також щомісячного довічного грошового утримання судді, на який вони мають законне право, що породжує численні звернення громадян до суду з відповідними позовами, подальше безпідставне оскарження Пенсійним органом законних судових рішень судів першої інстанції та, як ми можемо спостерігати, зухвале невиконання ухваленого на користь особи судового рішення. І така практика, на превеликий жаль, є стала.

Суди неодноразово у своїх судових рішеннях, ухвалених іменем України, вказували органам Пенсійного фонду на те, що такі їх дії суперечать закону, є необґрунтованими, упередженими, недобросовісними, однак, незважаючи на зазначене, пенсійні органи продовжують таку негативну практику.

Впевнений, що передбачена законом можливість застосування посадовими особами державної виконавчої служби до органу Пенсійного фонду, як боржника у справі, на якого покладено обов`язок щодо виконання судового рішення, штрафу за таке невиконання, є належним та дієвим заходом впливу з метою спонукання боржника до виконання законодавчих приписів щодо обов`язковості судового рішення.

Більш того вважаю, що застосування штрафу сприяє не лише безумовному виконанню судового рішення, а й більш якісному виконанню як керівником так і працівниками пенсійних органів своїх посадових обов`язків, що виключало б «юридичне знущання» над громадянами з надуманих приводів та, як наслідок, не призводило б в подальшому до виникнення обставин для ініціювання громадянами судових процесів з приводу оскарження протиправних дій (бездіяльності) органів Пенсійного фонду, пов`язаних з перерахунком пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді.

На моє переконання, сама думка про можливість невиконання з будь-яких підстав державним органом судового рішення є неприпустимою з точки зору концепції права, якої дотримуються цивілізовані правові держави.

Вважаю, що невиконання судового рішення грубо порушує права та законні інтереси позивача, що може мати наслідком ухвалення ЄСПЛ рішення проти України на користь позивача, і така ситуація беззаперечно негативно вплине на імідж України у сфері верховенства права та призведе до значних витрат з Державного бюджету України, пов`язаних з компенсацією особі шкоди, завданої внаслідок протиправних дій державних органів.

З огляду на все вищезазначене вважаю, що в даному випадку відсутні підстави вважати, що оскаржувана постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Херсонській області, в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) ВП № 73933590 від 26.02.2024 року про накладення штрафу в розмірі 5100 грн. є незаконною та необґрунтованою, що свідчить про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні поданого Головним управлінням Пенсійного фонду України в Херсонській області позову.

Суддя: А.В. Бойко