Справа № 420/23141/24
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2024-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

20 листопада 2024 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Левченко А.О.,

за участю

представника позивача Срібної Я.І.,

представника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону Кришталевич В.М.,

представника Офісу Генерального прокурора Пустового В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа № 420/23141/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії

29.07.2024 ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст. 262 КАС України.

02.10.2024 ухвалою суду залучено до участі у справі №420/23141/24 за позовом ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії Офіс Генерального прокурора в якості другого відповідача; зобов`язано ОСОБА_1 у 5-денний строк з дня отримання копії ухвали надіслати позовну заяву з додатками відповідачу - Офіс Генерального прокурора, а докази такого направлення надати до суду протягом 2 днів; запропоновано Офісу Генерального прокурора подати відзив на позовну заяву та всі докази, наявні у відповідача протягом п`ятнадцяти днів з дати отримання копії позовної заяви; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи, ухвалено розгляд справи №420/23141/24 проводити за правилами загального позовного провадження та роз`яснено, що розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі, призначено підготовче засідання на 28 жовтня 2024 року об 14 год 10 хв.

10.10.2024 до суду надійшла заява представника позивача про збільшення позовних вимог (вхід.№ЕС/51762/24).

28.10.2024 ухвалою суду заяву представника позивача про збільшення позовних вимог, задоволено, прийнято до розгляду позовні вимоги у редакції заяви від 10.10.2024 (вхід.№ЕС/51762/24).

01.11.2024 суд ухвалив заяву (вхід.№ЕС/56208/24 від 23.10.2024) представника відповідача Офісу Генерального прокурора про залишення позову без розгляду задовольнити частково; позовну заяву ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Офісу Генерального прокурора, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без руху; встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Суд зазначив, що відносно нарахування та виплати заробітної плати за період з 19.07.2022 по 24.06.2024, у даній конкретній справі, отримання позивачем інформації про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні не змінює момент, з якого він повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а відтак з позовними вимогами у цій частині позивач звернувся до суду з пропуском строку.

Суд зазначив, що недоліки адміністративного позову необхідно усунути шляхом надання заяви/клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з заявленими вимогами у період з 19.07.2022 по 23.04.2024, з зазначенням обставин, які перешкоджали своєчасному зверненню до суду.

05.11.2024 до суду (вх.№ЕС/60418/24) від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку у якій заявник вказує, що строк звернення позивача до суду пропущено внаслідок запровадження законодавцем нормативних змін (ч.1 ст.233 КЗпП України), що суперечать приписам Конституції України.

Із посиланням на приписи ч.4 ст.122 КАС України вказує, що позивач скористався досудовим порядком вирішення спору стосовно розміру його заробітної плати за 2021-2024 року, скерувавши до відповідача лист від 17.06.2024 на що листом від 24.06.2024 отримав відмову, а відтак строк звернення до суду не сплив.

19.11.2024 у судовому засіданні представник позивача на задоволенні клопотання наполягала, представники відповідачів заперечували.

Вирішуючи питання щодо поважності причин пропуску строку на звернення до суду відносно нарахування та виплати заробітної плати за період з 19.07.2022 по 23.04.2024, суд виходить з такого.

Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 Кодексу законів про працю України викладено в такій редакції:

«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).»

Повертаючись до обставин цієї справи необхідно зазначити, що позивач 23.07.2024 звернувся до суду із позовом про нарахування та виплату заробітної плати, у т.ч. за період з 19.07.2022 по 23.04.2024.

Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі до вимог про нарахування та виплату заробітної плати за період з 19.07.2022 по 23.04.2024 застосуванню підлягає норми частини першої статті 233 КЗпП України у редакції після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, оскільки у цій справі вимоги позивача за вказаний період стосуються нарахування та виплати заробітної плати саме під час проходження позивачем служби.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19), що не має місце у спірних правовідносинах з огляду на посаду, освіту та стаж роботи позивача.

Як вбачається зі змісту правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 вересня 2021 у справі № 320/3307/21, причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:

1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;

2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;

3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;

4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, Європейський суд з прав людини виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Водночас, навіть наявність об`єктивних та непереборних обставин, що обумовлюють поважність причин пропуску строку звернення до суду, не може розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення пропущеного строку (справа "Олександр Шевченко проти України", п. 27), оскільки у випадку, якщо минув значний проміжок часу з моменту закінчення пропущеного строку, відновлення попереднього становища учасників справи буде значно ускладнено та може призвести до порушення прав та інтересів інших осіб.

Також чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

Отже, жодних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій позивачем не наведено, як і не було надано жодного належного доказу існування будь-яких перешкод у реалізації ним своїх прав на судовий захист з метою відновлення прав, свобод чи законних інтересів щодо нарахування заробітної плати за період з 19.07.2022 по 31.03.2024.

В той же час щодо розміру нарахування заробітної плати за квітень 2024 року суд вважає, що позивач міг дізнатись не раніше кінця квітня 2024 року, а відтак звернувся до суду своєчасно.

Суд враховує, що 09.09.2024 суд ухвалив у задоволенні клопотання відповідача (вхід.№ЕС/34446/24 від 15.08.2024) Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону про залишення позовної заяви без розгляду по справі №420/23141/24 - відмовити.

При цьому, Верховний Суд у постанові від 07.10.2024 у справі №500/7802/23 та від 31.10.2024 у справі №500/7140/23 зробив висновок щодо застосування приписів ст.233 КЗпП України при звільненні де вказав, що застосуванню у такому випадку підлягають норми частини першої статті 233 КЗпП України у редакції після 19.07.2022.

Суд підкреслює, що принцип єдності судової практики не має абсолютного характеру, оскільки процесуальним законодавством Велика Палата Верховного Суду, об`єднані палати, палати касаційних судів Верховного Суду наділені виключними повноваженнями у встановленому порядку відступати від раніше сформованої правової позиції з огляду на те, що в протилежному випадку це означало б неможливість виправлення судом своєї власної передчасної або «застарілої» позиції, викликаної, наприклад, нечіткістю закону (невідповідності критерію «якість закону»), що призвело до неоднакового тлумачення норм права, або виключало б можливість динамічного розвитку суспільних правовідносин та права; за певних обставин відступ від попередніх правових позицій суду касаційної інстанції узгоджується із уже усталеним виробленим у праві цивілізаційним підходом, згідно з яким «truth or stability - truth is preferable» (при конкуренції між правдивим (правильний, справедливим) і стабільним пріоритет варто віддавати першому).

Тобто, принцип єдності судової практики не є абсолютним, оскільки в протилежному випадку це означало б неможливість виправити судом свою позицію або виключало б можливість динамічного розвитку права та суспільних правовідносин.

Зокрема, у системі загального права допускається скасування попередніх прецедентів і вважається, що прецеденту можна не слідувати, якщо: його можливо відрізнити з огляду на зміну відносин у суспільстві з моменту його прийняття чи якщо змінилися відповідні правові принципи; він був вирішений per incuriam, тобто якщо при його прийнятті з певних причин не були застосовані належні приписи законодавства чи прецеденти або вони були невірно витлумачені; у разі визнання його неправильним і таким, що підлягає скасуванню, або якщо на практиці він не діє.

У даному контексті також важливо зазначити, що Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 755/10947/17 зробила висновок, відповідно до якого під час вирішення тотожних спорів має враховуватись саме остання правова позиція.

Щодо причин пропуску звернення до суду, що зазначені позивачем, суд їх не вважає поважними та вказує, що ч.1 ст.233 КЗпП України неконституційною не визнавалась, а норми ч.4 ст.122 КАС України застосуванню не підлягають, оскільки у даному випадку законом не передбачена можливість досудового порядку вирішення спору, як й не визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору.

Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними немає, а тому наявні підстави для залишення позовної заяви в частині позовних вимог без розгляду.

Керуючись ст.ст. 23, 243, 248, 256 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про:

- визнання протиправною бездіяльності Офісу Генерального прокурора щодо незабезпечення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати ОСОБА_1 заробітної плати (всіх її складових, одноразових виплат та компенсації, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної премії прокурора, компенсації за невикористані дні відпустки), за період з 19.07.2022 по 31.03.2024 виходячи з базового розміру посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2 270,00 грн, 1 січня 2022 року в розмірі 2 481,00 грн, 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 грн, 1 січня 2024 року в розмірі 3 028,00 грн;

- зобов`язання Офісу Генерального прокурора забезпечити Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Південного регіону бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати ОСОБА_1 заробітної плати (всіх її складових, одноразових виплат та компенсації, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної премії прокурора, компенсації за невикористані дні відпустки), за період з 19.07.2022 по 31.03.2024 виходячи з базового розміру посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2 270,00 грн, 1 січня 2022 року в розмірі 2 481,00 грн, 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 грн, 1 січня 2024 року в розмірі 3 028,00 грн;

- визнання протиправними дій Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону щодо нарахування та виплати йому заробітної плати (всіх її складових та одноразових виплат, компенсацій) за період з 19.07.2022 по 31.03.2024, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу прокурора, у розмірі 1600 грн;

- зобов`язання Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 заробітної плати (всіх її складових, одноразових виплат та компенсації, в тому числі грошової допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, щорічної премії прокурора) за періоди з 19.07.2022 по 31.03.2024 виходячи з базового розміру посадового окладу прокурора, обрахованого з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2021 року в розмірі 2 270,00 грн, 1 січня 2022 року в розмірі 2 481,00 грн, 1 січня 2023 року в розмірі 2 684,00 грн, 1 січня 2024 року в розмірі 3 028,00 грн, з урахуванням раніше виплачених сум і з утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повий текст ухвали складений 21.11.2024.

Суддя Олена СКУПІНСЬКА