Справа № 160/32247/23
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2024 року м. Дніпросправа № 160/32247/23
Суддя І інстанції Царікова О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),

суддів: Коршуна А.О., Сафронової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Дивнич Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ПрАТ «Суха Балка» звернулося до суду з вищевказаним позовом в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №/32-00-04-04-01-29 від 24.11.2023 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 373456,00 грн;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків №000//32-00-04-04-01-29 від 24.11.2023 про застосування штрафної санкції в розмірі 3400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на безпідставність висновків контролюючого органу щодо не встановлення факту реальності господарських операцій із зазначеними в акті перевірки контрагентами, враховуючи той факт що податковим органом не було взято до уваги наявність усіх первинних документів що підтверджують реальність вказаних операцій. Також зазначає, що контролюючий орган безпідставно дійшов висновку про продаж руди залізної доменної сортованої за ціною нижче собівартості. Вказує, що товар (руда залізна доменна сортована) було реалізовано на підставі укладеного договору за звичайною ціною, виходячи з їх договірної вартості, що відповідає п.п. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14, п.п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року позов задоволено.

Не погодившись з прийнятим рішенням Східне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на нереальність господарських операцій , що зафіксовані у акті перевірки, у зв`язку з непідтвердженням в ході проведення перевірки здійснення господарських взаємовідносин з ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ», ТОВ «ЛУЧ КР». Вказує, що позивачем занижено базу оподаткування операцій з постачання продукції на території України суб`єкту господарювання - ПрАТ «БЛАСТКО» за цінами, що є нижче звичайних, в результаті чого занижено податок на додану вартість за липень 2023 року на загальну суму 328439,40грн. Позивачем не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні на перевищення звичайних цін над ціною реалізації продукції ПрАТ «БЛАСТКО» за обсягом постачання на суму ПДВ 328439,40 грн. Суд першої інстанції обмежився лише формальними посиланнями на ознаки господарських операцій, не з`ясувавши, яким саме чином спірні операції були виконані контрагентами з урахуванням матеріально технічних та технологічних можливостей для здійснення спірних операцій з урахуванням специфіки відповідного товару що був предметом договірних відносин.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Суха Балка» просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків підтримав вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, представник ПрАТ «Суха Балка» просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у період з 25.09.2023 року по 10.10.2023 року відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питання законності декларування від`ємного значення ПДВ, яке становить більше 100 000 грн, по декларації з ПДВ за липень 2023 року.

За наслідками вищевказаної перевірки складено акт від 10.10.2023 року № 1022/32-00-04-04-02-06/00191329.

Згідно з висновками означеного акта встановлено порушення позивачем:

- п.п. 14.1.71, п.п. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. в) п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 статті 201 Кодексу зі змінами та доповненнями, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за липень 2023 на 598269 грн.;

- п. 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями, а саме, ПрАТ «СУХА БАЛКА» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкові накладні:

- на перевищення звичайних цін над ціною реалізації продукції, всього за обсягом постачання (без ПДВ) на суму 2 451 003 грн. та суму ПДВ 490 201 грн.;

- та на перевищення цін придбання над ціною реалізації продукції, всього за обсягом постачання (без ПДВ) на суму 315 259 грн. та суму ПДВ 63 052 гривень.

Позивачем направлено на адресу відповідача заперечення № 61.6/2428 від 07.11.2023 на акт від 10.10.2023 року № 1022/32-00-04-04-02-06/00191329.

Відповідачем надано відповідь на заперечення позивача № 6284/6/32-00-04-04-01-02 від 22.11.2023, в якому вказано, що з урахуванням вищевикладеного, за результатом розгляду заперечень та додаткових документів, наданих до акта перевірки, висновок акта перевірки № 1022 слід вважати в наступній редакції:

Перевіркою дотримання податкового законодавства при декларуванні за липень 2023 року у декларації з податку на додану вартість з урахуванням поданих уточнюючих розрахунків від`ємного значення з ПДВ, встановлено порушення ПрАТ «СУХА БАЛКА» (код за ):

1) п.п. 14.1.71, п.п 14.1.219, п.п. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п. 200.1, абз. в) п. 200.4 ст. 200, п. 201.1, п. 201.10 статті 201 ПКУ, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації) за липень 2023 року на 373456,45 гривень.

2) п. 201.1, 201.10 статті 201 ПКУ, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями, а саме, ПрАТ «СУХА БАЛКА» не складено та не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на перевищення звичайних цін над ціною реалізації продукції, всього за обсягом постачання (без ПДВ) на суму 1 642 197,01 грн. та суму ПДВ 328439,40 гривень.»

Окрім того, в додатку №3 до акта № 1022/32-00-04-04-02-06-00191329 від 10.10.2023 відповідачем наведено опис господарських взаємовідносин позивача з ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» та ТОВ «ЛУЧ КР»; в додатку № 11 до акта № 1022/32-00-04-04-02-06-00191329 від 10.10.2023 відповідачем описано аналіз ціноутворення на підставі інформації бухгалтерського обліку стосовно собівартості реалізованої продукції, з урахуванням даних податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року та зареєстрованих податкових накладних в ЄРПН за липень 2023 року та встановлено, що позивачем реалізовано руди доменної в асортименті на вітчизняному ринку:

- ПрАТ «БЛАСТКО» - руда залізна домена сортова 16,9% в ПЗ від реалізованої гірничо-рудної продукції;

- ПАТ «Запоріжсталь» - руда залізна домена рядова 49,6% в ПЗ від реалізованої гірничо рудної продукції;

- ПАТ «КАМЕТ-СТАЛЬ» - руда залізна доменна рядова 24,5% в ПЗ від реалізованої гірничо рудної продукції;

- АТ «Нікопольський завод феросплавів» - руда залізна доменна рядова 9% в ПЗ від реалізованої гірничо рудної продукції.

При співставленні показника, задекларованого в рядку 1 Декларації з ПДВ, даних ЄРПН (податкові накладні), первинних документів на реалізацію (договори зі специфікаціями тощо) та даних бухгалтерського обліку позивача за липень 2023 року встановлено реалізацію основного виду продукції позивача за цінами, що є нижче звичайної по контрагенту покупцю на вітчизняному ринку: ПрАТ «БЛАСТКО» сума ПДВ від операцій з реалізації виготовлених товарів зв цінами нижче звичайних 490200,61 грн.

На підставі вищевказаного акта перевірки, з врахуванням результатів розгляду заперечень на акт перевірки, відповідачем прийняті та направлені позивачу податкові повідомлення-рішення: № /32-00-04-04-01-29 від 24.11.2023 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 373 456,00 грн.; № 000//32-00-04-04-01-29 від 24.11.2023 про застосування штрафної санкції в розмірі 3 400,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» укладено договір поставки № СК0011/27 від 26.10.2022, у відповідності до умов якого ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» взяло на себе зобов`язання поставити товар, а позивач взяв на себе зобов`язання здійснити оплату за поставлений товар.

Згідно з умовами означеного договору сторони погодили:

- пункт 1.5 відпуск товару з АЗС здійснюється за довірчими документами (скретч картки) на отримання товару відповідно «Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

- пункт 5.1 строк поставки товарів до закінчення терміну дії довірчого документу (скретч картки).

- пункт 5.2.1. передача покупцю товару за цим договором здійснюється на АЗС постачальника шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явлені довіреними особами покупця скретч картки.

- пункт 5.2.2. скретч картка є підставою для видачі (заправки) з АЗС вказаного у карті об`єму і марки товару, після чого всі обов`язки сторін до погашених скретч картах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості, ніж зазначено в скретч-картці.

Специфікацією №0012/0000902-С відпущених скретч-карток на нафтопродукти по купюрах до видаткової накладної №0012/0000902 від 19.07.2023 визначено кількість скретч-карток, номінал та номери.

В матеріалах справи містяться докази поставки товару (скретч карток на бензин А-95), а саме: видаткова накладна постачальника № 0012/0000902 від 19.07.2023, товарно транспортна накладна № 1 від 19.07.2023, акт від 19.07.2023 про отримання позивачем товару (скретч карток в кількості 140 штук). Оприбуткування на складі позивача підтверджується прибутковим ордером № 119 від 19.07.2023, в якому чітко вказано в розділі «Найменування матеріальної цінності» - Бензин А-95 (10л скретч-картка) та Бензин А-95 (15л скретч-картка), одиниця виміру шт.

Факт оплати позивачем за поставлений товар підтверджується платіжною інструкцією № 10990 від 18.07.2023, належним чином засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» сформовано податкову накладну № 60 від 18.07.2023, яка зареєстрована в ЄРПН Державною податковою службою України відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України.

ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» було зареєстрованою юридичною особою, на момент здійснення з позивачем господарської діяльності та платником ПДВ, про що також зазначено в акті перевірки.

Також між позивачем та ТОВ «ЛУЧ КР» було укладено договір № 0217 від 17.02.2023.

Специфікаціями №3 від 21.04.2023, № 6 від 10.07.2023, які є невід`ємною частиною зазначеного договору, в липні 2023 року було здійснено поставку товару (поршень, шестерня, вал-шестерня, пульт управління, патрон, вал проміжний, гільза, перехідник) на умовах EXW склад Продавця, м. Кривий Ріг.

Поставка товару підтверджується видатковими накладними постачальника № 17 від 11.07.2023, № 18 від 12.07.2023, № 19 від 27.07.2023, товарно - транспортними накладними № 12-1 від 12.07.2023, № 28-1 від 28.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Оприбуткування на складі позивача підтверджується прибутковими ордерами № 117 від 12.07.2023, № 118 від 12.07.2023, № 132 від 28.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

В матеріалах справи містяться сертифікати якості на поставлений товар № 62 від 11.07.2023, № 63 від 12.07.2023, № 72 від 27.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Також, в матеріалах справи містяться докази оплати позивачем за поставлений товар згідно з платіжними інструкціями № 10709 від 11.07.2023, № 10930 від 18.07.2023, №11138 від 25.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем надано докази видачі товару у виробництво - картки складського обліку №№ 610006, 610009, 610010, 610085, 610052, 610018, 610020, 610021, 610085, 610087.

ТОВ «ЛУЧ КР» було сформовано податкові накладні № 63 від 11.07.2023, № 64 від 12.07.2023, № 74 від 27.07.2023, які зареєстровані в ЄРПН, містяться в матеріалах справи та вказані в акті перевірки.

У ТОВ «ЛУЧ КР» згідно інформації, яка вказана в додатку № 3 до акта перевірки №1022/32-00-04-04-02-06-00191329 від 10.10.2023, за 2 квартал 2023 року штатна чисельність 1 особа, на підприємстві обліковуються основні засоби у розмірі 28,5 тис.грн., згідно податкових накладних зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, підприємством (з початку реєстрації 29.07.2021) оренда складських та виробничих приміщень не здійснюється.

В матеріалах справи міститься повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність Форма № 20-ОППП, яке подано ТОВ «ЛУЧ КР» 24.05.2023 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, Криворізька Північна ДПІ, яким підтверджується наявність у товариства цеху, який розташований за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Фабрична, буд. 3/21, що спростовує доводи відповідача про відсутність виробничих та складських приміщень у ТОВ «ЛУЧ КР».

Окрім того, згідно Додатку 4 ДФ «Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 3 квартал 2023 року, який міститься в матеріалах справи, кількість працівників ТОВ «ЛУЧ КР» 2 особи, що спростовує доводи відповідача про кількісний склад працівників.

Листом від 16.04.2024 вх. № 16-04 ТОВ «ЛУЧ КР» повідомило, що закуповує товар у ФОП ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), окрім того зазначило, що контролюючим органом податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги відносно ТОВ «ЛУЧ КР» не виносились.

Задовольняючи позов суд першої інстанцій дійшов висновку, що відповідачем не доведено наявність порушень позивачем податкового законодавства, оскільки реальність господарських операцій позивача з контрагентами ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ», ТОВ «ЛУЧ КР» підтверджується первинними документами, вказані господарські операції спричинили реальну зміну аткивів та економічний ефект, а тому відсутні законні підстави для визначення йому податкових зобов`язань.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з позицією суду першої інстанцій, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини регламентуються положеннями ПК України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та нормативними актами, прийнятими на їх виконання, у відповідних редакціях.

Питання, пов`язані з підтвердженням даних, визначених у податковій звітності, обчисленням податку на додану вартість та податку на прибуток, формуванням виникнення податкових зобов`язань у разі постачання товарів та надання послуг внормовано статтями 14, 44, 134, 138, 139, 187, 198 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до приписів п. 14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Визначення господарської діяльності відображене в п 14.1.36 ст. 14 Податкового кодексу України, відповідно до якого - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Так, підпунктом 44.1 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до пункту 44.2 статті 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Згідно з пп.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Підпунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 даного кодексу, та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

При цьому, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до п. 198.2 ст.198 ПКУ вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до п.201.6 ст.201 ПК України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

У відповідності до приписів п.201.1, п.201.4., п.201.10, ст.201 ПК України платник податку зобов`язаний виписати податкову накладну у двох екземплярах та надати покупцю податкову накладну, що має містити визначені за законом певні реквізити, у т. ч. ставку податку та відповідну суму податку у цифровому значенні.

Відповідно до п.п. 198.6 ст.198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).

У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що наявність у позивача, податкових та видаткових накладних по господарськими операціями, що перевірялися, а також відповідних розрахункових документів, дані яких враховані та відображені у бухгалтерському та податковому обліку позивача повністю підтверджують законність нарахування ПрАТ «Суха Балка» відповідних сум прибутку, валових витрат, нарахування податкового кредиту та податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а також підтверджують факт здійснення господарських операцій позивача з придбання у контрагентів товарів на підставі яких відповідні суми ПДВ у складі вартості придбаних послуг були включені до податкового кредиту.

Вказані первинні документи відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

При укладенні договорів сторонами було досягнуто усіх істотних умов, вони спрямовані на реальне настання правових наслідків, відповідають економічному змісту та чинному законодавству, товари, роботи та послуги придбавались з метою їх подальшого використання у господарській діяльності позивача.

Відповідно до п.200.1-200.4 ст.200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті і перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом, а при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг, а залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі в разі ухилення від сплати) при фактичному здійсненні господарської операції не впливає на податковий кредит покупця та суму бюджетного відшкодування.

Отже, податкові органи не можуть нараховувати податок на додану вартість та накладати штрафні санкції на покупця при несплаті цього податку продавцем, оскільки чинне законодавство не встановлює підстав для такого нарахування та накладання штрафних санкцій.

Висновками перевірки та судом першої інстанції не встановлено жодного фактичного порушення позивачем вимог наведених норм законодавства, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту, від`ємного значення ПДВ та на подальше отримання бюджетного відшкодування.

Реальність господарських операцій по вказаним у акті перевірці контрагентам підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, розрахунковими документами.

Придбані позивачем товари у подальшому були використані ним у власній господарській діяльності.

При констатації порушень норм податкового законодавства податковий орган виходив з наявної податкової інформації та зазначив, що перевіркою не підтверджено реальність господарських операцій позивача з придбання ТМЦ, оскільки у контролюючого органу відсутня інформація щодо придбання контрагентами-постачальниками товару у своїх постачальників, їх реалізація по ланцюгу на адресу позивача є неможливою. Посилаючись на не встановлення джерела походження товару, відповідач дійшов висновку про набуття товарів у власність без наявності будь-яких первинних документів, які опосередковують таке отримання , та нереальність операцій, здійснених позивачем.

Спростуючи такі твердження контролюючого органу суд першої інстанції вірно виходив з того, що використовуючи лише податкову інформацію, отриману з податкових звітів та з наявних баз даних, без дослідження первинної бухгалтерської документації контрагентів постачальників в ході документальної перевірки, відповідач не має підстав стверджувати про відсутність відповідних господарських операцій.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, зокрема, обумовлюватись лише сумнівами щодо діяльності контрагентів постачальників та можливими порушеннями вимог законодавства. При цьому якщо вказані контрагенти допустили такі порушення, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для них, адже законом іншого не передбачено.

Висновки податкового органу про безпідставність формування позивачем податкового кредиту повинні здійснюватися на підставі аналізу первинних документів і не можуть ґрунтуватися виключно на податковій інформації, отриманій за результатами перевірок контрагентів платника податку.

На момент здійснення фінансово-господарських операцій між позивачем та його контрагентами, визначеними в Акті перевірки, - останні були зареєстровані в установленому законом порядку, є платниками ПДВ, відповідні відомості щодо них містилися в Єдиному державному реєстрі підприємств, організацій та установ, реєстрі платників ПДВ на сайті Державної фіскальної служби України.

Чинне законодавство України не ставить в залежність право платника податків - позивача - на віднесення сплачених сум ПДВ до податкового кредиту від стану податкового обліку контрагентів, зокрема, і від сплати останніми своїх податкових зобов`язань і тим паче від неможливості доведення поставки товару за всім ланцюгом. Позивач не може нести відповідальність за невиконання постачальниками своїх контрагентів своїх податкових зобов`язань, адже поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника податків додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його контрагентами та постачальниками контрагентів правил оподаткування, а тому позивач не зобов`язаний володіти інформацією відносно виконання податкових зобов`язань всіма суб`єктами у ланцюгу постачання.

Відсутність у контрагентів достатніх матеріальних, трудових чи будь-яких інших ресурсів, як і наявність або відсутність таких контрагентів за юридичною адресою, чи неможливість проведення у суб`єкта господарювання перевірки, не має своїм наслідком недійсність укладених ним правочинів чи слугувати доказом наявності у таких суб`єктів господарювання такої мети, як порушення інтересів держави у сфері оподаткування.

Ніякі негативні обставини, які мають місце у контрагентів позивача, не є підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з податку на додану вартість, оскільки, як було встановлено судом, позивач виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту, оскільки податкове законодавство України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів, а тим паче постачальників своїх контрагентів. В разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи.

Чинне законодавство не зобов`язує платника податків перевіряти поставку товару за всім ланцюгом на предмет виконання контрагентами в ланцюзі постачання вимог податкового законодавства та їх безпосередню діяльність та діяльність їх посадових осіб перед тим, як відносити відповідні суми витрат до своїх витрат та суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару (робіт, послуг) має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, безпідставними є і посилання контролюючого органу на відсутність реального характеру господарських операцій та настання правових наслідків, обумовлених договорами, укладеними між позивачем та його контрагентами, з підстав неможливості підтвердити рух товару за ланцюгом, відсутності необхідних матеріальних чи трудових ресурсів у контрагентів, оскільки їх наявність або відсутність (ресурсів) у господарюючих суб`єктів не є передумовою для визначення господарської компетенції останніх та не має правового значення для вирішення питання про наявність наміру сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених укладеними правочинами.

Позивач, як платник податку, самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та внесення ним податку до бюджету відповідно до законодавства України і не може нести відповідальність за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності або податкової дисципліни. При вчиненні контрагентами позивача порушень норм податкового чи іншого законодавства саме ці особи повинні нести відповідальність та інші негативні наслідки.

Підставами для формування податкового кредиту, є: наявність у платника податку - покупця належно оформлених податкових накладних, фактична сплата грошових коштів контрагентам, в сумі визначеній у податкових накладних, а також фактичне виконання господарських операцій, за наслідками яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит.

Будь-яких доказів, що первинні документи і податкова звітність позивача є дефектними або підробними, містять недостовірну інформацію, відповідачем не наведено.

Крім того судом першої інстанції вірно спростовано доводи відповідача про віднесення ТОВ «ІНТЕКС ІНВЕСТ» до переліку ризикових відповідно до «Рішення про відповідність платника податку на додану вартість критеріям ризиковості платника податку» від 31.08.2023 № 56075, оскільки скретч-картки на бензин А-95 позивачем придбані в липні 2023 року.

Судом першої інстанції з`ясовано характер та зміст спірних операцій позивача з його контрагентами при виконанні договорів укладених з останніми, зроблено вмотивований висновок про відповідність первинних документів вимогам чинного податкового законодавства, а також про те, що відбувся дійсний рух активів між учасниками відповідних операцій, встановлено наявність зв`язку між фактом придбання товарів, послуг та робіт з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів, послуг та робіт у господарській діяльності.

Стосовно реалізації продукції позивачем за ціною нижче її собівартості на території України ПрАТ «БЛАСТКО» (покупець) в липні 2023 року, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Судом першої інстанції досліджено питання продажу позивачем продукції власного виробництва (руда залізна доменна сортована) нижче собівартості, за ціною встановленою в договорі, укладеному між позивачем та ПрАТ «БЛАСТКО» та встановлення наявності порушення позивачем п.п. 14.1.71, п.п. 14.1.231, п. 14.1 ст. 14, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями.

Так між позивачем та ПрАТ «БЛАСТКО» укладено договір №1155 від 01.02.2018 на поставку позивачем продукції власного виробництва.

Пунктом 1.1. договору № 1155 від 01.02.2018 сторонами погоджено, що постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві руду залізну доменну та руду залізну агломераційну (далі по тексту товар), а покупець зобов`язується прийняти у власність і оплатити товар на передбачених цим договором умовах.

Згідно з п. 1.2 договору № 1155 від 01.02.2028, номенклатурний перелік, асортимент, кількість, ціна, вартість товару та інші умови узгоджуються сторонами в Специфікаціях (Додатках), які після їх підписання є невід`ємною частиною цього договору.

Додатковою угодою № 7 від 30.12.2022 термін договору продовжено на 2023 рік.

Специфікацією № 26 від 14.06.2023, яка є невід`ємною частиною договору № 1155 від 01.02.2018, сторонами визначено найменування товару (руда залізна доменна сортована), код УКТ ЗЕД, якісні показники, кількість, ціну.

Ціна за одну тону руди залізної доменної сортованої визначена сторонами в розмірі 370,00 грн. за тону без ПДВ.

Поставка товару здійснюється на умовах FCA промислова площадка шахти «Ювілейна» або шахти ім. Фрунзе ПрАТ «СУХА БАЛКА», умови поставки визначені відповідно до Міжнародних правил Інкотермс-2010.

У липні 2023 року позивачем поставлено товар (руда залізна доменна сортована) та виписані рахунки фактури № 000000265 від 10.07.2023, № 000000266 від 11.07.2023, №000000270 від 12.07.2023, №000000272 від 13.07.2023, № 000000275 від 14.07.2023, № 000000280 від 17.07.2023, № 000000282 від 18.07.2023, №000000284 від 19.07.2023, №000000286 від 20.07.2023, № 000000288 від 21.07.2023, № 000000290 від 24.07.2023, № 000000292 від 25.07.2023, № 000000296 від 26.07.2023, № 000000299 від 27.07.2023, № 000000300 від 28.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем видано сертифікати якості на руду залізну доменну сортовану, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Поставка товару підтверджується ТТН №660 від 10.07.2023, №663 від 10.07.2023, № 664 від 10.07.2023, № 667 від 10.07.2023, № 661 від 10.07.2023, № 665 від 10.07.2023, № 666 від 10.07.2023, № 668 від 11.07.2023, № 669 від 11.07.2023, № 670 від 11.07.2023, № 671 від 11.07.2023, № 674 від 11.07.2023, № 676 від 11.07.2023, № 677 від 11.07.2023, № 678 від 11.07.2023, № 679 від 12.07.2023, № 682 від 12.07.2023, № 680 від 12.07.2023, № 683 від 12.07.2023, № 684 від 13.07.2023, № 686 від 13.07.2023, № 687 від 13.07.2023, № 688 від 13.07.2023, № 692 від 13.07.2023, № 693 від 13.07.2023, № 695 від 13.07.2023, № 696 від 13.07.2023, № 698 від 14.07.2023, № 699 від 14.07.2023, № 700 від 14.07.2023, № 701 від 14.07.2023, № 703 від 14.07.2023, № 704 від 14.07.2023, № 708 від 17.07.2023, № 709 від 17.07.2023, № 710 від 17.07.2023, № 711 від 17.07.2023, № 714 від 17.07.2023, № 716 від 17.07.2023, № 717 від 18.07.2023, № 718 від 18.07.2023, № 719 від 18.07.2023, № 720 від 18.07.2023, № 722 від 18.07.2023, № 723 від 18.07.2023, № 725 від 18.07.2023, № 726 від 18.07.2023, № 729 від 19.07.2023, № 730 від 19.07.2023, № 731 від 19.07.2023, № 732 від 19.07.2023, № 733 від 19.07.2023, № 734 від 19.07.2023, № 735 від 19.07.2023, № 738 від 20.07.2023, № 739 від 20.07.2023, № 740 від 20.07.2023, № 741 від 20.07.2023, № 743 від 20.07.2023, № 744 від 20.07.2023, № 745 від 20.07.2023, № 746 від 20.07.2023, № 749 від 21.07.2023, № 750 від 21.07.2023, № 751 від 21.07.2023, № 752 від 21.07.2023, № 753 від 21.07.2023, № 754 від 21.07.2023, № 755 від 21.07.2023, № 756 від 21.07.2023, № 761 від 24.07.2023, № 762 від 24.07.2023, № 763 від 24.07.2023, № 765 від 24.07.2023, № 766 від 24.07.2023, № 768 від 24.07.2023, № 769 від 24.07.2023, № 771 від 25.07.2023, № 772 від 25.07.2023, № 773 від 25.07.2023, № 774 від 25.07.2023, № 775 від 25.07.2023, №776 від 25.07.2023, № 777 від 25.07.2023, № 778 від 25.07.2023, № 785 від 26.07.2023, № 792 від 27.07.2023, № 793 від 27.07.2023, № 795 від 27.07.2023, № 796 від 27.07.2023, № 797 від 27.07.2023, № 798 від 27.07.2023, № 799 від 27.07.2023, № 800 від 27.07.2023, № 802 від 27.07.2023, № 803 від 27.07.2023, № 805 від 28.07.2023, № 806 від 28.07.2023, № 807 від 28.07.2023, № 808 від 28.07.2023, № 810 від 28.07.2023, належним чином засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем сформовано податкові накладні № 710002 від 10.07.2023, № 711002 від 11.07.2023, № 712001 від 12.07.2023, №713003 від 13.07.2023, №714001 від 14.07.2023, № 717001 від 17.07.2023, № 718002 від 18.07.2023, №719001 від 19.07.2023, № 720001 від 20.07.2023, № 721001 від 21.07.2023, № 724002 від 24.07.2023, № 725001 від 25.07.2023, № 726001 від 26.07.2023, №727001 від 27.07.2023, №728001 від 28.07.2023, які зареєстровано в ЄРПН, копії яких містяться в матеріалах справи.

Позивачем зазначено, що руда залізна доменна рядова та руда залізна доменна сортована, це різний товар, хімічна складова, тощо.

Судом першої інстанції вірно зауважено, що жодного розрахунку собівартості 1 тони руди залізної доменної сортованої, відповідачем не надано, як і відсутній такий розрахунок в акті перевірки, додатках до акта. Крім того, відповідачем не надано суду доказів щодо методики, формули розрахунків, яким чином це було розраховано відповідачем та на підставі яких даних та документів.

Відхиляючи розрахунок відповідача на суму ПДВ 328439,40 грн., яка розрахована, виходячи з різниці між найнижчою ціною за 1 тону реалізованої гірничо рудної продукції за даними ЄРПН на території України по іншим контрагентам (988,19 грн.) та ціною 1 тони реалізації на ПрАТ «БЛАСТКО» (370,00 грн.) помножену на об`єм реалізації (2 656,46 тон.) = 1 642 197,01грн., суд першої інстанції вірно зазначив, що продаж руди залізної доменної сортованої позивачем іншим контрагентам за ціною 988,19 грн. відповідачем не доведено та не підтверджено.

Вважаючи неприйнятною інформацію, яка наведена відповідачем в додатку 11 до акта № 1022/32-00-04-04-02-06-00191329 від 10.10.2023 щодо господарських взаємовідносин позивача з ПАТ «Запоріжсталь», на підставі укладеного договору № 23/02-22 від 23.02.2022 та додатків № 15 від 07.07.2023, № 16 від 25.07.2023, якими ціна на руду залізну доменну рядову встановлена в розмірі 987,35 грн. без ПДВ, суд першої інстанції вірно зауважив, що позивач реалізовував руду залізну доменну рядову, тобто інший товар, а також відповідачем визначено, за результатами проведеної перевірки, суму 922,66 грн., як різницю між розміром собівартості продукції та ціною реалізації (1292,66грн. 370,00грн.), а за результатами розгляду заперечень в розмірі 988,19 грн. (ціна за 1 тону реалізованої гірничо рудної продукції за даними ЄРПН на території України по іншим контрагентам).

Матеріали справи містять докази, які підтверджують продаж руди залізної доменної сортованої іншим суб`єктам господарювання на території України : договір № 01/19 від 01.08.2019, укладений між позивачем (постачальник) та ПрАТ «ІВАНО- ФРАНКІВСЬКЦЕМЕНТ» (покупець), додаток № 1 від 01.08.2019 (ціна на товар визначена в розмірі 325,00 грн. за тону без ПДВ на умовах поставки FCA відповідно до Міжнародних правил Інкотермс 2010), додаток № 9 від 02.03.2023 (ціна на товар визначена в розмірі 470,83 грн. за тону без ПДВ на умовах поставки FCA відповідно до Міжнародних правил Інкотермс-2010); договір № 9450 від 20.10.2023, укладений між позивачем (постачальник) та ПрАТ «Кривий Ріг Цемент» (покупець), додаток № 1 від 20.10.2023 (ціна на товар визначена в розмірі 509,00 грн. за тону без ПДВ на умовах поставки DDP відповідно до Міжнародних правил Інкотермс -2010, тобто з врахуванням транспортних витрат).

При цьому суд першої інстанції вірно зауважив, що контролюючим органом не підтверджено встановлення вартості руди залізної доменної сортованої на території України на рівні 988,19 грн. за тону.

Підпунктом 188.1 ст. 188 ПКУ встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

Підпунктом 14.1.71 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до статті 39 цього Кодексу.

Згідно з п.п. 14.1.219 п. 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ринкова ціна - ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Статтею 10 Закону України «Про ціни і ціноутворення» від 21 червня 2012 року №5007-VI визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Виходячи з аналізу наведених норм права суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотнє, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін. При цьому чинне законодавство не містить будь-яких нормативно визначених методик встановлення рівня відповідності договірних цін ринковим у операціях з резидентами, і це поряд з тим, що Податковий кодекс України детально визначає такі методики та порядки для контрольованих операцій.

Таким чином, законодавець, діючи послідовно, навмисне не поширював методики встановлення відповідності договірних цін звичайній ціні, викладені у ст. 39 Податкового кодексу України, на будь-які операції між резидентами України. Отже, використання податковим органом довільно обраної методики є не лише безпідставним, але й незаконним з огляду на принципи, викладені у ст.19 Конституції України.

З огляду на зазначене, твердження відповідача про те, що при визначенні бази оподаткування має враховуватися розмір собівартості самостійно виготовлених товарів/послуг не відповідають положенням податкового законодавства, які були чинними протягом періоду, що перевірявся.

Факт доведення реалізації самостійно виготовлених товарів/послуг за цінами, які не відповідають ринковим має доводити особа, яка вважає, що ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, не відповідає ринковим.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено, що ціна, встановлена в договорі № 1155 від 01.02.2018, укладеному між позивачем та ПрАТ «БЛАСТКО» на реалізацію руди залізної доменної сортованої, нижче собівартості або не відповідає ринковим.

Вважаючи необґрунтованими доводи відповідача щодо пов`язаності позивача з ПрАТ «БЛАСТКО» суд першої інстанції вірно зазначив, що нормами чинного законодавства не встановлено заборони на укладання договорів та ведення господарської діяльності з пов`язаними особами.

Стосовно застосування відповідачем штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних (ЄРПН) по акту перевірки № 1022/32-00-04-04-02-06-00191329 від 10.10.2023 в розмірі 3400,00 грн., з врахуванням листа «Про розгляд заперечень» від 22.11.2023 №6284/6/32-00-04-04-01-02 (податкове повідомлення рішення № 000//32-00-04-04-01-29 від 24.11.2023) суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

Так відповідачем нараховано штрафну санкцію в розмірі 3400,00 грн. за порушення позивачем п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями, пп.1, пп.2 п. 3 Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), за відсутність реєстрації податкових накладних при продажу самостійно вироблених товарів, реалізованих нижче їх собівартості.

За позицією контролюючого органу, позивач, як постачальник товару повинен скласти дві податкові накладні: одну на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу на суму, розраховану виходячи з перевищення звичайної ціни, яка не може бути нижче їх виробничої собівартості, над фактичною ціною.

Відповідно до п.15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями, у разі постачання товарів/послуг, крім постачання товарів, базою оподаткування для яких встановлено максимальні роздрібні ціни, база оподаткування яких, визначена відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, перевищує фактичну ціну постачання таких товарів/послуг (зокрема, якщо база оподаткування визначається виходячи із ціни придбання товарів/послуг, звичайної ціни самостійно виготовлених товарів/послуг або балансової (залишкової) вартості необоротних активів і перевищує суму постачання таких товарів/послуг, необоротних активів, визначену виходячи з їх договірної вартості, тобто ціна придбання / звичайна ціна / балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання), постачальник (продавець) складає дві податкові накладні: одну - на суму, розраховану виходячи з фактичної ціни постачання, іншу - на суму, розраховану виходячи з перевищення ціни придбання / звичайної ціни / балансової (залишкової) вартості над фактичною ціною, або може скласти не пізніше останнього дня місяця, в якому здійснено такі постачання, зведену податкову накладну з урахуванням сум податку, розрахованих виходячи з перевищення бази оподаткування над фактичною ціною, визначених окремо за кожною операцією з постачання товарів/послуг.

У податковій накладній (в тому числі зведеній), яка складена на суму такого перевищення, робиться позначка відповідно до пункту 8 цього Порядку (15 - Складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 Податкового кодексу України, над фактичною ціною постачання). Така податкова накладна отримувачу (покупцю) не надається. При цьому у рядках такої податкової накладної, відведених для зазначення даних покупця, постачальник (продавець) зазначає власні дані.

Отже, пунктом 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307 зі змінами та доповненнями, встановлені вимоги до складання двох податкових накладних, при продажі товарів ціна придбання/звичайна ціна/балансова (залишкова) вартість перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання).

Відповідачем не надано доказів того, що позивач здійснив продаж товарів ціна придбання/звичайна ціна/балансова (залишкова) вартість яких перевищує фактичну ціну (договірну вартість) постачання).

Суд зазначає, що позивач здійснив продаж продукції власного виробництва, а не продавав придбаний раніше товар.

Відхиляючи доводи відповідача про порушення позивачем пп.1, пп.2 п. 3 Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 26.01.2016 №21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289 (зі змінами та доповненнями), судом першої інстанції вірно зазначено, що відповідачем не доведено та не надано доказів невірного заповнення/відображення показників податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2023 року.

Матеріалами справи підтверджується (Звіт про фінансовий результат (Звіт про сукупний дохід) Форма №2 станом на 30.09.2023), що за результатами здійснення господарської діяльності протягом 9 (дев`яти) місяців 2023 року, позивачем отримано чистий дохід від реалізації продукції в розмірі 2 444 335 тис. грн., отже зазначені обставини спростовують доводи відповідача, про те, що проведення такої діяльності позивачем призводить не до росту, а до зменшення власного капіталу на різницю між собівартістю зазначеної продукції та вартістю її продажу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що посилання відповідача на п.п. 14.1.231 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України є безпідставним, оскільки дана норма застосовується для цілей статті 39 цього Кодексу, в тому числі при доведенні обставин, що свідчать про відсутність ділової мети, у випадках, визначених пунктом 140.5 статті 140 цього Кодексу, які передбачають застосування відповідних положень статті 39 цього Кодексу, тобто виключно у відносинах з нерезидентами у межах контрольованих операцій.

За встановлених обставин, контролюючим органом не доведено реалізації позивачем основного виду продукції (руда залізна доменна сортована) за цінами, що є нижче її собівартості по контрагенту покупцю на вітчизняному ринку ПрАТ «БЛАСТКО».

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанцій про те, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційної скарги порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 20 листопада 2024 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов

суддя А.О. Коршун

суддя С.В. Сафронова