Справа № 285/5464/24
Суддя: Помогаєв А. В.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/5464/24

провадження у справі №2-а/0285/99/24

19 листопада 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

у складі судді Помогаєва А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, справу за адміністративним позовом адвоката Горбань Марини Михайлівни в інтересах ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024 року представник позивача звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому посилається на те, що 30.09.2024 року постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 полковника ОСОБА_2 позивача було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Згідно постанови він порушив вимоги ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки будучий повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 12.08.2024 року, в особливий період, до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 на визначений у повістці час не з`явився без поважної причини.

Вважає постанову незаконною та просить скасувати її, а провадження у справі закрити, оскільки під час зупинки працівники відповідача лише усно повідомили його про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 їм повідомив, що у Звягельському РВП перебувають матеріали кримінального провадження щодо нього за ухилення від мобілізації. Зазначене кримінальне провадження відкрито саме за матеріалами ІНФОРМАЦІЯ_2 , а отже всі необхідні військово-облікові дані щодо ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 має.

Під час складання протоколу відносно ОСОБА_1 його було повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення 30.09.2024. Вказаного дня він не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для розгляду складеного протоколу з поважної причини - у зв`язку з хворобою, що підтверджується інформаційною довідкою з електронної системи охорони здоров`я про тимчасову непрацездатність з 27.09.2024 по 07.10.2024. Отже, під час розгляду протоколу ОСОБА_1 не мав можливості ознайомитись із доказами, що стали підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності та надати пояснення по суті розгляду справи.

28.10.2024 ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області відкрито спрощене позовне провадження.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечує проти позовних вимог та посилається на правомірність оскаржуваної постанови. До відзиву додано копію повістки №59/1938 про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 9 год. 00 хв. 12.08.2024, копію акту щодо відмови від отримання повістки та диск з файлом відеозапису, яким зафіксовано відмову ОСОБА_1 від отримання повістки.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані сторонами докази, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 2 ч.1 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

За змістом ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.

Частиною 3 статті 210-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.

Відповідно до визначення ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.

Отже, 12.08.2024 (дата вчинення правопорушення) діяв особливий період.

Згідно ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності і територіальної цілісності України, шанування її державних символів - є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Крім того, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України, у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Згідно ст. 1 вищезазначеного Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

У відповідності до ч. ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через медіа.

Частиною 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Адміністративні справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України) згідно ст. 235 КУпАП розглядають територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що 30.09.2024 року постановою №697 начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 позивача ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17000 грн.

Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 65 Конституції України та ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки будучий повідомлений про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 о 9 годині 12.08.2024 року, в особливий період, до вказаного ІНФОРМАЦІЯ_2 на визначений у повістці час не з`явився без поважної причини.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 визнає факт своєї відмови від отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому він вважає причини такої відмови поважними, оскільки відносно нього Звягельським РВП ГУНП в Житомирській області розслідується кримінальне провадження за фактом ухилення від мобілізації. За таких обставин ОСОБА_1 вважає неправомірними дії з вручення йому повістки про виклик, оскільки наявні у відповідача та слідчого документи виключають необхідність його особистої явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відмова ОСОБА_1 від отримання повістки, на що він посилається у позовній заяві, не впливає на правомірність процедури вручення такої повістки, оскільки з моменту оголошення її змісту позивач дізнався про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

29.09.2024 офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, з якого вбачається, що 09.08.2024 ОСОБА_1 було запрпоновано отримати повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 09 год. 00 хв. 12.08.2024, але від отримання повістки він відмовився та не з`явився за викликом.

Чинне законодавство не містить підстав та можливості правомірної відмови від виконання обов`язку громадянина України з`явитись за викликом до органу військового управління.

Суб`єктивна оцінка ОСОБА_1 підстав або доцільності вручення йому повістки не має будь-якого значення у правовідносинах, що виникають у випадку ініціювання відповідачем виклику військовозобов`язаної особи.

За таких обставин, у бездіяльності ОСОБА_1 вбачається склад правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Посилання позивача на своє захворювання, як обставину, що перешкоджала його участі у розгляді справи про адміністративне правопорушення, суд визнає таким, що не впливає на правомірність оскаржуваної постанови.

Про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 був повідомлений 26.09.2024, що підтверджується його підписом у протоколі. Заяв про відкладення розгляду справи від нього не надійшло. Неможливість особистої участі у розгляді справи, незалежно від причин, що перешкоджали реалізації такого права, не впливає на правомірність процедури розгляду.

Для вирішення питання про наявність підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності є необхідним дослідження зібраних у справі доказів. У випадку, якщо докази про невинуватість особи існували, але не були досліджені органом (посадовою особою) з будь-яких причин, у тому числі внаслідок неможливості явки на розгляд справи особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, такі докази можуть бути надані під час оскарження рішення по справі.

З матеріалів справи вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 полковник ОСОБА_2 30.09.2024 розглянув справу про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП відносно військовозобов`язаного ОСОБА_1 та виніс оскаржувану постанову №697.

Справа про адміністративне правопорушення розглянута уповноваженою посадовою особою.

Висновок щодо кваліфікації дій ОСОБА_1 є обгрунтованим, оскільки відповідає обставинам справи. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження існування поважних причин його неявки 12.08.2024 за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнення накладено у межах санкції ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.

Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності встановлено ст. 286 КАС України.

Повноваження адміністративного суду в справах даної категорії визначено ч. 3 ст. 286 КАС України наступним чином:

За наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

З`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова є законною та обгрунтованою, підстави для її скасування або зміни відсутні. Позовна заява не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72-76, 246, 250, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо скаргу не було подано. У випадку оскарження - з моменту проголошення судового рішення апеляційної інстанції.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.В. Помогаєв