Справа № 343/1156/24
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 343/1156/24 пров. № А/857/22270/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Носа С. П.,

суддів Кузьмича С. М., Сеника Р. П.;

за участю секретаря судового засідання Демидюк О. В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року у справі № 343/1156/24 (головуючий суддя Керніцький І. І., м. Долина) за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

30 травня 2024 року Долинським районним судом Івано-Франківської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови серії БАД №750563 від 20.05.2024 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. та закриття провадження у справі.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 20 травня 2024 року працівником Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД №750563, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 та ч.4 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн. Вказаною постановою позивача було оштрафовано за те, що він, на думку працівника поліції, 20.05.2024 у с. Голинь Калуського району керував транспортним засобом будучи позбавленим права керування ТЗ, чим порушив п.2.1(а) ПДР України, а також керував транспортним засобом із перевищенням швидкості, чим порушив п.12.4 ПДР України. На думку позивача, оскаржувана постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки прийнята всупереч вимогам чинного законодавства та в порушення принципів адміністративної відповідальності, без забезпечення права на захист, без належного встановлення та підтвердження вини, без належного розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно п. 2.1 (а) ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, але така вимога ПДР не є у взаємозв`язку з ч. 4 ст. 126 КУпАП, оскільки відповідальність за вказаною статтею настає за умови керування транспортним засобом особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами. Відсутність посвідчення водія не дає підстав для складання адміністративних матеріалів за ст. 126 КУпАП. Більш того, в оскаржуваній постанові працівник поліції посилався на рішення Рожнятівського районного суду від 18.04.2024 року у справі №350/587/24, однак таке рішення не набрало законної сили на дату складання постанови серії БАД №750563 від 20.05.2024.

Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАД № 750563 від 20.05.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126, ч.1 ст.122 КУпАП - скасовано, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідачем - Департаментом патрульної поліції, подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що 20.05.2024 близько 13 год. 37 хв. екіпажем УПП в Івано-Франківській області ДПП під час несення служби на автодорозі Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига, на 57 км. в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області виявлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом з перевищенням встановленого обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 31 км/год будучи при цьому позбавленим права керування транспортним засобом на строк 1 рік згідно постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2024, (справа № 350/587/24), чим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч.1 ст.122 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП. Встановивши факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винесено постанову cepії БАД № 750563 від 20.05.2024, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. Поліцейський правомірно здійснив перевірку наявності посвідчення водія та встановив факт керування позивачем автомобілем без права керування таким транспортним засобом, тому в межах своїх повноважень та з дотриманням процедури виніс постанову у справі про адміністративне правопорушення. Також апелянт зазначає про порушення територіальної підсудності судом першої інстанції та про невчасне надіслання повного тексту рішення.

Представником позивача було подано до суду апеляційної інстанції клопотання про відкладення розгляду справи через зайнятість в іншому судовому засіданні.

Перевіривши обґрунтованість клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ст. 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Враховуючи, що КАС України встановлено скорочений строк розгляду справ з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, а також те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь позивача та його представника обов`язковою, відсутність повістки про виклик у інше судове засідання, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вирішив у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи - відмовити.

Учасники справи явки уповноважених представників не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАД № 750563 від 20.05.2024, винесеної поліцейським взводу 1 роти ТОР УПП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції ОСОБА_2 (а.с. 11), ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Зі змісту даної постанови вбачається, що ОСОБА_1 20.05.2024 о 13:37 год. на автодорозі Н-10, на 57 км. в с. Голинь Калуського району Івано-Франківської області, керуючи транспортним засобом перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті більш ніж на 31 км/год, при цьому рухався із швидкістю 81 км/год, чим порушив п.12.4 ПДР України, будучи позбавленим права керування транспортними засобами строком на 1 рік згідно постанови Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2024, чим порушив вимоги п.п. 2.1 (а) ПДР України. Від отримання копії постанови позивач відмовився.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

З приводу доводів апелянта про порушення територіальної підсудності судом першої інстанції, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд - це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ. Отже, належним та компетентним судом у розумінні процесуального закону є суд, який розглядає та вирішує справу за позовною заявою, поданою із дотриманням правил інстанційної, предметної та територіальної підсудності.

Відповідно до частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви, серед іншого, з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Поняття «підсудність» розкривається законодавцем у параграфі 3 глави 2 розділу І Кодексу адміністративного судочинства України та визначається останнім, як територіальна юрисдикція, питання якої врегульовані приписами статей 25-30 Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно положень ч.1 ст. 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Отже, якщо предметом адміністративного позову є оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної особи, то позивач може застосувати альтернативну підсудність.

Таким чином, такий спір може бути розглянуто адміністративним судом за вибором позивача: за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.

Окрім того, законодавець, надаючи право позивачу альтернативної підсудності на подачу до суду позову, пов`язує таке право вибору з урахуванням зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання, перебування чи знаходження цієї особи-позивача.

У розумінні частини першої статті 6 Конвенції право кожного на судовий розгляд справи означає право кожної особи на звернення до суду та право на те, що її справа буде розглянута і вирішена судом. Водночас, особі, яка звернулася до суду за захистом свого права, повинна бути забезпечена можливість реалізувати вказані вище права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист визначає зміст права на доступ до суду. Отож зі статті 6 Конвенції прямо витікає, що доступність правосуддя є невід`ємними елементом права на справедливий суд.

Із змісту ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 55 Конституції України слідує, що одною з передумов забезпечення доступу до суду є наявність в особи права на судовий захист. Відповідно до вказаних норм Конституції України гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини та громадянина. Право людини на судовий захист не може бути обмежене навіть в умовах воєнного стану.

У рішеннях від 13.01.2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» і від 28.10.1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів зазначає, що посилання апелянта на ч. 1 ст. 25 КАС України щодо територіальної підсудності позову виключно за зареєстрованим місцем проживання позивача є помилковим, оскільки згідно зазначеної норми права позивач має право вибору адміністративного суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за місцем свого фактичного перебуванням або знаходження.

Таким чином, твердження апелянта про порушення судом першої інстанції територіальної підсудності не знайшли свого підтвердження.

Щодо суті вчиненого позивачем правопорушення, слід зазначити наступне.

Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

В оскаржуваній постанові вказано на порушення ОСОБА_1 ч.4 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.

Частиною 4 ст.126 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Статтею 294 КУпАП визначено, що постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 32 або 32-1 цього Кодексу. Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.

Встановлено, що постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 18.04.2024 в справі № 350/587/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.

Таким чином, строк на оскарження даної постанови розпочався з 18.04.2024 та закінчився 28.04.2024. У зазначений період апеляційна скарга подана не була, отже постанова суду вступила в законну силу, а отже позивач був позбавлений права керування транспортними засобами.

Через місяць після цього, тобто 20.05.2024 позивач керував транспортним засобом.

Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 28.05.2024 захиснику ОСОБА_1 адвокату Івашківу В.М. відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови Рожнятівського районного суду від 18.04.2024 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 та повернуто апеляційну скаргу захиснику з усіма доданими до неї документами.

За таких обставин колегія суддів не приймає до уваги твердження позивача про те, що постанова суду першої інстанції набрала чинності після перегляду її судом апеляційної інстанції тільки 28.05.2024, як зазначено в ЄДРСР, оскільки відповідно до п.8 ст.294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову. Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Колегія суддів зазначає, що оскільки у поновленні строку на апеляційне оскарження позивачу відмовлено, тому відсутні підстави вважати, що відбувався апеляційний перегляд постанови суду першої інстанції у розумінні КУпАП.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов хибного висновку, що на момент зупинення транспортного засобу під керуванням позивача, 20.05.2024, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення не набрала законної сили, а тому позивач не був позбавлений права керувати транспортним засобом.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, а отже позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Враховуючи дані обставини колегія суддів вважає, що винесене судом першої інстанції рішення, яким задоволено заявлені позовні вимоги, є протиправним.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити, а рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 13 серпня 2024 року у справі №343/1156/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департамент патрульної поліції про скасування постанови - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. П. Нос
судді С. М. Кузьмич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 12.11.2024