Справа № 200/7544/24
Суддя: Духневич О.С.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року Справа№200/7544/24

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Духневича О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (адреса: 84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Машинобудівників, буд. 32, ), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, будинок 3, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2024 року через систему «Електронний суд» до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просить суд:

1) Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 74783037, яка полягає:

- у невчиненні дій щодо повторного зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати докази формування та направлення Пенсійним фондом України додаткових бюджетних запитів до Мінсоцполітики (як головного розпорядника бюджетних коштів) стосовно збільшення асигнувань з Державного бюджету для виконання судового рішення у справі № 200/4932/22 та доказів звернень боржника до Пенсійного фонду України щодо ініціювання подання таких бюджетних запитів;

- у невчиненні дій щодо направлення Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області вимоги виконавця щодо усунення допущених порушень законодавства про виконавче провадження;

- у невчиненні дій щодо повторного зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перевірку виконання спеціалістами Головного управління рішення суду у справі № 200/4932/22;

- у невчиненні дій щодо зобов`язання посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024, від 04.06.2024 та від 02.10.2024.

2) Зобов`язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити наступні дії у виконавчому провадженні № 74783037:

- повторно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати докази формування та направлення Пенсійним фондом України додаткових бюджетних запитів до Мінсоцполітики (як головного розпорядника бюджетних коштів) стосовно збільшення асигнувань з Державного бюджету для виконання судового рішення у справі № 200/4932/22 та докази звернень боржника до Пенсійного фонду України щодо ініціювання подання таких бюджетних запитів;

- направити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області вимогу виконавця щодо усунення допущених порушень законодавства про виконавче провадження;

- повторно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перевірку виконання спеціалістами Головного управління рішення суду у справі № 200/4932/22;

- зобов`язати посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024, від 04.06.2024 та від 02.10.2024.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 200/4932/22, яке набрало законної сили 06.02.2023 станом на сьогодні виконано частково. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснено перерахунок пенсії, однак нараховані кошти в сумі 254 215,90 грн. відповідачем не виплачені.

Позивач вказує, що протягом 2023 року він неодноразово подавав державному виконавцю клопотання про вчинення ряду виконавчих дій, а державним виконавцем складалися вимоги, якими було зобов`язано боржника надати документальну підтверджену відповідь стосовно виконання вимог виконавчого провадження.

Листом від 17.10.2024 державний виконавець повідомила позивача про те, що Пенсійний фонд України не є боржником у виконавчому провадження щодо виконання рішення суду № 200/4932/22, у зв`язку із чим надання доказів направлення будь-яких запитів є втручанням в діяльність іншого державного органу, який не є боржником у виконавчому провадженні. Роз`яснено, що виплату доплати пенсії за рішенням за період з 01.04.2019 по 28.02.2023 в загальній сумі 254 215,90 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Позивач зазначив, що державний виконавець обмежилася констатацією недостатності бюджетних асигнувань для виконання судового рішення і не вжила заходів для перевірки повноти та належності дій Головного управління, спрямованих на збільшення обсягу таких бюджетних асигнувань. При цьому державний виконавець невірно визначила обсяг повноважень Головного управління щодо виконання рішення суду і дійшла помилкового висновку про те, що заявлені у клопотаннях вимоги передбачають безпосереднє зобов`язання виконавцем саме Пенсійного фонду України (а не Головного управління) стосовно надання документів або доказів вчинення дій.

Позивач вказує, що саме Головне управління є органом, уповноваженим здійснювати виплату пенсій та облік фінансових зобов`язань, що виникають внаслідок нарахування коштів на виконання судових рішень.

Боржником у цій справі є Головне управління. Відтак саме Головне управління, а не будь-який інший орган, повинно вживати конкретних заходів для ініціювання подання розпорядником бюджетних коштів вищого рівня додаткових бюджетних запитів.

У цьому виконавчому провадженні Головне управління таких вичерпних заходів не вжило.

Позивач зазначає, що у виконавчому провадженні № 74783037 має місце повторне невиконання боржником законних вимог державного виконавця. В цьому аспекті державний виконавець мала б відреагувати на таке порушення шляхом складання вимоги про усунення порушень законодавства про виконавче провадження та зобов`язання посадових осіб Головного управління надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024, від 04.06.2024 та від 02.10.2024.

Позивач вказує, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 74783037, допустив неправомірну бездіяльність, щодо не вчинення дій, які б спонукали Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо виконання судового рішення.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2024, зазначена вище справа була розподілена та передана судді Духневичу О.С.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01.11.2024 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10-ти денний строк з дня вручення копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви у спосіб подання до суду: заяви про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважності причин його пропуску, разом із доказами в їх обґрунтування.

04.11.2024 на адресу суду надійшла заява у якій позивач зазначив, що клопотання від 17.09.2024 не дублювало зміст попереднього клопотання від 09.07.2024, не було звичайним нагадуванням щодо необхідності виконання його вимог і не мало на меті штучне створення нової точки відліку для строку звернення з позовом до суду. Після подання клопотання від 17.09.2024 він мав правомірні очікування щодо належного врахування державним виконавцем викладених у ньому аргументів.

Також позивач вказав, що державний виконавець, отримавши клопотання від 17.09.2024, не розцінила його як дубляж попереднього клопотання від 09.07.2024, а навпаки частково погодилася з доводами клопотання, про що свідчить вчинення нової виконавчої дії, а саме складання повторної вимоги від 02.10.2024. Конкретний характер, зміст та обсяг бездіяльності, яка є предметом оскарження, остаточно з`ясувалися лише після одержання листа державного виконавця від 17.10.2024.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 КАС України. Зобов`язано відповідача подати до суду: засвідчені належним чином у відповідності до вимог ст. 94 КАС України копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 74783037.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Донецьким окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.

18.11.2024 на адресу суду надійшли копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 74783037 та відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи відзив відповідач зазначає, що Головним управлінням пенсійного фонду України в Донецькій області надано до Відділу документально підтверджену інформацію про здійснення перерахунку пенсії стягувачу на виконання рішення суду; про розмір кошторисних призначень боржника на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду; про направлення запитів до розпорядника коштів вищого рівня щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості за рішенням суду та отримані на них відповіді.

Відповідач вказує, що враховуючи те, що боржник виконав рішення в частині нарахування, а виплата заборгованості за рішенням суду не проведена у зв`язку з відсутністю відповідного фінансування розпорядником вищого рівня, застосування заходів, визначених статтями 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, винесення постанови про накладення штрафу, є недоцільним.

Крім того, відповідачем зазначено, що державний виконавець не може вийти за рамки виконавчого документу, Закону України «Про виконавче провадження» та не може вимагати того, що не передбачено виконавчим документом.

Питання зобов`язання боржника за виконавчим документом надати будь-які документи чи докази вчинення дій не боржником за виконавчим документом заборонено діючим законодавством, оскільки державним виконавцем дії вчиняються в межах та у спосіб, зазначений у виконавчому документі.

Пенсійний фонд України не є боржником у даному виконавчому провадженні, у зв`язку з чим, витребування доказів направлення будь-яких запитів, тощо є втручанням в діяльність іншого державного органу, що не є боржником у виконавчому провадженні.

Отже, враховуючи наведене, відповідач зазначає, що державним виконавцем згідно з вимогами чинного законодавства вживалися послідовні заходи з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання судового рішення, а доводи ОСОБА_1 щодо допущеної державним виконавцем бездіяльності є необґрунтованими та безпідставними.

20.11.2024 на адресу суду надійшли пояснення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у яких третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Обгрунтовуючи пояснення третя особа зазначає, що виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» згідно статті 8 цього Закону забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Нарахована ОСОБА_1 сума з 01.04.2019 по 28.02.2023 у розмірі 254215, 90 грн. має бути виплачена за рахунок коштів Державного бюджету України та проведення такої виплати не може бути здійснене за рахунок власних коштів Пенсійного фонду України, що надійшли від сплати єдиного соціального внеску, а проводиться лише у разі наявності на це відповідних бюджетних асигнувань.

Виплата нарахованих (перерахованих) сум пенсій за рішенням суду здійснюється, зокрема, коштами, передбаченими за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Черговість виплат на виконання рішень суду визначається датою набрання ними законної сили, згідно з абзацом 2 пункту 7 розділу ІІ Порядку розроблення, затвердження та виконання бюджету Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 31 серпня 2009 року 31-2 (зі змінами).

Також третя особа зазначила, що кошти на фінансування видатків, пов`язаних з погашенням заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, що здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачаються у складі бюджетної програми за КПКВК 2506080 «Фінансове забезпечення виплати пенсій, надбавок та підвищень до пенсій, призначених за пенсійними програмами, та дефіциту коштів Пенсійного фонду» і визначаються в межах граничних обсягів видатків державного бюджету за цією програмою.

Згідно ч. 4 ст. 243 КАС України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до приписів ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали виконавчого провадження № 74783037 та оцінивши аргументи сторін, що викладені у письмових заявах по суті справи, встановив такі фактичні обставини.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років, що не заперечується сторонами.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 у справі № 200/4932/22 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 70202 від 28.10.2022 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01.04.2019 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з урахуванням довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 № ФС-70202/09/01/1020 від 06.10.2022 про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, станом на 05.03.2019 року згідно постанови КМУ №704 від 30.08.2017 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», із врахуванням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад 4510,00 гривень; оклад за військовим званням 1340,00 гривень; надбавка за вислугу років (50%) 2925,00 гривень; надбавка за особливості проходження служби (в розмірі 65% від грошового забезпечення) 5703,75 гривень; надбавка за службу в умовах режимних обмежень 10% - 451,00 гривень, премія (47%) 2119,70 гривень, загальної суми 17049,45 гривень, застосувавши основний розмір пенсії 80%.

Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 06.02.2023 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задоволено частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.12.2022 скасовано в частині позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 80 %.

28.03.2024 по справі № 200/4932/22 виданий виконавчий лист.

18.04.2024 начальником відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Филиппенко Г.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 74783037 на підставі виконавчого листа № 200/4932/22.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 24.04.2024 за № 0500-0309-8/40926 «Щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 » повідомило, що на виконання рішення суду здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 у розмірі 18626,59 грн. з 01.04.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення від 06.10.2022 № ФС-70202/09/01/1020. Нарахована сума доплати за результатами перерахунку згідно Рішення з урахуванням виплачених сум за період з 01.04.2019 по 28.02.2023 склала 254215,90 грн.

Також повідомлено, що виплата доплати пенсії за рішенням суду, за період з 01.04.2019 по 28.02.2023 у загальній сумі 254215,90 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

29.04.2024 позивач звернувся до відповідача із клопотанням у якому просив витребувати у боржника ряд документів, у тому числі докази формування та направлення Пенсійним фондом України додаткових бюджетних запитів до Мінсоцполітики (як головного розпорядника бюджетних коштів) стосовно збільшення асигнувань з Державного бюджету для виконання судового рішення у справі № 200/4932/22 та докази звернень боржника до Пенсійного фонду України щодо ініціювання подання таких бюджетних запитів.

30.04.2024 державним виконавцем складено повторну вимогу, якою було зобов`язано Головне управління надати документальне підтвердження вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема зазначених у пункті 3 клопотання стягувача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 02.05.2024 за № 0500-0309-5/43912 «Щодо виконання вимоги по гр. ОСОБА_1 » повідомило, зокрема, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 21.06.2023 № 0500- 0508-5/53490 направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості з пенсії за рішенням гр. ОСОБА_1 . Листом Пенсійного фонду України надіслана відповідь від 20.07.2023 № 2800-040204-9/40786 щодо порядку виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, що здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету за рахунок коштів Державного бюджету України згідно черговості, яка визначається датою набрання ними законної сили. Окрім того, Головним управлінням в межах закріплених повноважень 01.05.2024 № 0500-0508-5/43519 направлено додатковий запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості з пенсії за рішенням гр. ОСОБА_1

06.05.2024 позивач подав повторне клопотання в якому просив: направити боржнику повторну вимогу щодо надання документального підтвердження вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, в тому числі доказів формування та направлення додаткових бюджетних запитів стосовно збільшення бюджетних асигнувань для виконання судового рішення у цій справі. Також просив зобов`язати посадових осіб Головного управління надати пояснення стосовно неповного виконання вимоги державного виконавця від 30.04.2024.

04.06.2024 державним виконавцем складено повторну вимогу, якою було зобов`язано Головне управління надати документальне підтвердження вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема зазначених у клопотанні стягувача.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 07.06.2024 за № 0500-0902-5/58495 «Щодо виконання постанови по гр. ОСОБА_1 » роз`яснило загальновідомі процедури формування бюджету Пенсійного фонду та погашення заборгованості з пенсійних виплат.

До листа додано листування з центральним апаратом Пенсійного фонду стосовно виділення додаткових коштів.

09.07.2024 позивач звернувся до відповідача з новим клопотанням, в якому просив, зокрема, направити боржнику вимоги виконавця щодо усунення допущених порушень законодавства про виконавче провадження, повторно зобов`язати боржника надати документальне підтвердження формування та направлення додаткових бюджетних запитів стосовно збільшення бюджетних асигнувань для виконання судового рішення у цій справі; зобов`язати боржника провести перевірку виконання спеціалістами Головного управління рішення суду; зобов`язати посадових осіб Головного управління надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024 та від 04.06.2024.

16.07.2024 державним виконавцем складено повторну вимогу, якою було зобов`язано Головне управління надати документальне підтвердження вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема - надання документального підтвердження звернення боржника до Пенсійного фонду України щодо отримання коштів на виплату нарахованих сум стягувачу за рішенням суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 17.07.2024 за № 0500-0309-5/73015 «Щодо виконання вимоги по гр. ОСОБА_1 » повідомило, зокрема, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 01.05.2024 №0500-0508-5/43519 та 11.07.2024 №0500-0508-5/70837 направлено запити до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості з пенсії за рішенням гр. ОСОБА_1 . Листом Пенсійного фонду України надіслана відповідь від 09.05.2024 №2800-040203-9/28691 щодо порядку виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, що здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету за рахунок коштів Державного бюджету України згідно черговості, яка визначається датою набрання ними законної сили.

Листом державного виконавця від 25.07.2024 позивача було повідомлено, що листом від 17.07.2024 № 0500-0309-5/73015 боржником повідомлено, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 01.05.2024 № 0500-0508-5/43519 та 11.07.2024 № 0500-0508-5/70837 направлено запити до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості з пенсії за Рішенням гр. ОСОБА_1 . На лист Головного управління від 01.05.2024 № 0500-0508-5/43519 листом Пенсійного фонду України надіслана відповідь від 09.05.2024 № 2800-040203-9/28691 щодо порядку виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, що здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету за рахунок коштів Державного бюджету України згідно черговості, яка визначається датою набрання ними законної сили.

Також повідомлено, що Пенсійний фонд України не є боржником у цьому виконавчому провадженні, а зобов`язання боржника надати будь-які документи чи докази вчинення дій не боржником суперечить законодавству.

17.09.2024 позивач подав державному виконавцю клопотання, в якому навів додаткові аргументи стосовно того, що саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, а не будь-який інший орган, повинен вживати конкретних заходів для ініціювання подання розпорядником бюджетних коштів вищого рівня додаткових бюджетних запитів.

Також просив: направити Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області вимогу виконавця щодо усунення допущених порушень законодавства про виконавче провадження; повторно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати докази формування та направлення Пенсійним фондом України додаткових бюджетних запитів до Мінсоцполітики (як головного розпорядника бюджетних коштів) стосовно збільшення асигнувань з Державного бюджету для виконання судового рішення у справі № 200/4932/22 та докази звернень боржника до Пенсійного фонду України щодо ініціювання подання таких бюджетних запитів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перевірку виконання спеціалістами Головного управління рішення суду; зобов`язати посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024 та від 04.06.2024.

02.10.2024 державним виконавцем складено повторну вимогу, якою було зобов`язано Головне управління надати документальне підтвердження вчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення, зокрема - надання документального підтвердження звернення боржника до Пенсійного фонду України щодо отримання коштів на виплату нарахованих сум стягувачу за рішенням суду; Повідомити про здійснення повторної перевірки виконання спеціалістами ГУ ПФУ рішення суду; Надати копії відповідей на лист від 12.06.2024 № 0500-0508-5/59942, оскільки це стосується виконання рішення суду.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 03.10.2024 за № 0500-0408-5/97489 «Щодо виконання вимоги по гр. ОСОБА_1 » повідомило, зокрема, що листом Пенсійного фонду України надано відповідь від 28.07.2024 № 2800-030203-9/45763 на лист від 12.06.2024 № 0500-0508-5/59942, яким роз`яснено порядок виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, що здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету.

До листа додано лист Пенсійного фонду України від 28.07.2024 № 2800-030203-9/45763 на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.06.2024 № 0500-0508-5/59942.

Листом державного виконавця від 17.10.2024 позивача було повідомлено, що листом від 24.04.2024 № 0500-0309-8/40926 боржником повідомлено, що з метою дотримання вимог діючого законодавства при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 21.06.2023 №0500-0508-5/53490 направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості з пенсії за рішенням гр. ОСОБА_1 . Листом Пенсійного фонду України надіслана відповідь від 20.07.2023 №2800-040204-9/40786 щодо порядку виплати заборгованості, обчисленої на виконання судових рішень, що здійснюється органами Пенсійного фонду України в межах бюджетних асигнувань, виділених на цю мету за рахунок коштів Державного бюджету України згідно черговості, яка визначається датою набрання ними законної сили.

Також повідомлено, що Пенсійний фонд України не є боржником у даному виконавчому провадженні, у зв`язку з чим надання доказів направлення будь-яких запитів, тощо є втручанням в діяльність іншого державного органу, що не є боржником у виконавчому провадженні. Роз`яснено, що виплата доплати пенсії за рішенням, за період з 01.04.2019 по 28.02.2023 у загальній сумі 254 215,90 грн. буде здійснено в межах бюджетних асигнувань, виділених на погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням судів за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вважаючи вказані дії Державного виконавця щодо спонукання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області виконати рішення Донецького окружного адміністративного суду № 200/4932/22, недостатніми, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Отже, спірним питанням даної справи є достатність вчинених дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № 74783037, щодо спонукання боржника до виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, проаналізувавши нормативно-правові акти, до сфери регулювання яких відносяться спірні правовідносини, при вирішенні спірних правовідносин суд виходив з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 1404-VIII підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 статті 18 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 63 Закону № 1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону № 1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З системного аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судове рішення, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі № 420/70/19, від 23.04.2020 у справі № 560/523/19 та від 24.01.2018 у справі № 405/3663/13-а дійшов висновку, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин.

Верховний Суд у постанові від 15.05.2020 по справі № 812/1813/18 зазначив, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Відтак, невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановленим факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин.

Поважними, в розумінні наведених норм Закону України "Про виконавче провадження", можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Аналогічна позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 0840/3476/18, від 07.11.2019 у справі № 420/70/19 та від 15.04.2020 у справі № 811/1324/18.

Суд зазначає, що виконання рішення суду залежить не тільки від дій боржника, а й від здійснення відповідного фінансування присуджених за судовим рішенням пенсійних виплат.

Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це (об`єктивно) перешкодило виконати судове рішення. Водночас поважними, в розумінні наведених норм Закону № 1404-VIII, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Крім того, стаття 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, суд зазначає, що ефективність судового захисту прав та інтересів особи в адміністративному судочинстві включає ефективність розгляду та вирішення справи, ефективність способу захисту, ефективність судового рішення та ефективність його виконання; усі ці складові можна охопити єдиним терміном «ефективне правосуддя», що виступає еталоном для оцінки якості роботи судової гілки влади та є запорукою довіри до неї з боку громадян, а також інших суб`єктів (Постанова Верховного Суду від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22).

Згідно з частиною п`ятою ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист своїх прав, свобод та інтересів від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 року за № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Якщо особа вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, вона має право звернутися до суду та просити про їх захист у спосіб, передбачений у ч. 1 ст. 5 Кодексу адміністративного судочинства. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення, спираючись на ч. 2 ст. 245 КАС.

Водночас у частинах 3 та 5 ст. 245 КАС установлено спеціальні способи захисту порушених прав, які застосовуються за наявності певних обставин, індивідуально в кожному окремому випадку. Зокрема, у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень учинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, по захист яких він звернувся до суду.

Кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.

Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.

Із системного аналізу вказаних норм вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Суд зазначає, що матеріалами справи та матеріалами виконавчого провадження ВП № 74783037 не підтверджено факту відмови державного виконавця щодо повторного зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати докази формування та направлення Пенсійним фондом України додаткових бюджетних запитів до Мінсоцполітики (як головного розпорядника бюджетних коштів) стосовно збільшення асигнувань з Державного бюджету для виконання судового рішення у справі № 200/4932/22 та докази звернень боржника до Пенсійного фонду України щодо ініціювання подання таких бюджетних запитів; відмови у направленні Головному управлінню Пенсійного фонду України в Донецькій області вимогу виконавця щодо усунення допущених порушень законодавства про виконавче провадження; відмови у повторному зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області провести перевірку виконання спеціалістами Головного управління рішення суду у справі № 200/4932/22, а також відмови щодо зобов`язання посадових осіб Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надати пояснення стосовно неповного виконання вимог державного виконавця від 30.04.2024, від 04.06.2024 та від 02.10.2024.

Крім того, суд зазначає, що дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким; дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни «може», «має право», «за власної ініціативи», «дбає», «забезпечує», «веде діяльність», «встановлює», «визначає», «на свій розсуд». Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним; при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог.

Критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Таким чином, суди не наділені повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України та не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Отже, суд не може втручатися до дискреційних повноважень державного виконавця та його повноважень щодо належного виконання рішення суду в рамках виконавчого провадження, шляхом зобов`язання направлення запитів, вимог, тощо.

Крім того, суд зазначає, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Проте, позивач у позовній заяві не навів жодного обґрунтування стосовно того, що було проявом саме протиправної бездіяльності державного виконавця, тобто які фактичні обставини свідчать про те, що невиконання вказаного вище судового рішення станом на певну календарну дату є результатом невжиття державним виконавцем заходів та/чи ухвалення рішень (і яких), які він у межах своїх повноважень був зобов`язаний вжити/ухвалити, але не зробив цього, і крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічного висновку дійшов Перший апеляційний адміністративний суд в постанові від 03.09.2024 по справі № 200/6855/23 (ухвалою Верховного Суду від 23.10.2024 відмовлено у відкритті касаційного провадження).

Згідно ч. 1 ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Перевіривши обґрунтованість ключових доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, а витрат пов`язаних з розглядом справи не встановлено, питання про розподіл судових витрат у справі судом не вирішується.

Керуючись ст. 2, 77, 78, 94, 139, 241-246, 257-258, 262 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич