Справа № 380/22142/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

З ПИТАНЬ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ПОЗОВУ

19 листопада 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича від 15 листопада 2024 року про забезпечення позову у справі № 380/22142/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та діяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо неналежного розгляду та ненадання відповіді на заяву про надання відстрочки ОСОБА_1 від 04 червня 2024 року та зобов`язати їх розглянути цю заяву та надати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк;

- визнати протиправною діяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо призову на військову службу під час мобілізації ОСОБА_1 та скасувати Наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 «Про призов на військову службу під час мобілізації» ОСОБА_1 ;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 та вчинити всі необхідні дії по звільненню ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 .

Ухвалою судді від 30 жовтня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року у задоволенні заяви представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича від 22 жовтня 2024 року про забезпечення позову відмовлено.

18 листопада 2024 року від представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича через систему «Електронний суд» (вх. № 85032 від 18 листопада 2024 року) надійшла заява від 15 листопада 2024 року про забезпечення позову.

Указана заява мотивована тим, що позивача переведено з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 . Отже, вжиття заходів забезпечення позову сприятиме збереженню існуючого становища позивача до розгляду справи по суті позовних вимог, оскільки стосовно позивача може бути прийняте рішення про повторне переміщення на нове місце військової служби до іншої частини, в тому числі в зону бойових дій, де особа може зазнати поранень або взагалі загинути, що може унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав, призведе до невідворотних наслідків.

Важливим є той факт, що позивач в своїх позовних вимогах просить виключити його зі списків особового складу військової частини, тепер вже проситиме про виключення та звільнення з військової частини НОМЕР_2 і незабезпечення позову призведе до того, що позивача буде переведено до іншої військової частини і він буде змушений звертатися з новим позовом про виключення його зі списків особового складу іншої військової частини, що призведе до ще більшого порушення його прав та унеможливить ефективний та швидкий захист незаконно мобілізованої особи. Отже, у разі визнання незаконності як самого призову позивача на військову службу, так і подальше його переміщення до інших військових частин, в тому числі в зону бойових дій, значно ускладнить виконання рішення суду.

Ураховуючи той факт, що очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, оскільки особі взагалі не дали можливості скористатись своїм правом на відстрочку, під час незаконної мобілізації не допустили до особи адвоката, всупереч його волі і приписам законодавства скерували на військово-лікарську комісію та направили в військову частину, існує необхідність у попередньому судовому захисті позивача шляхом забезпечення позову.

З огляду на викладене просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову шляхом заборони військовій частині НОМЕР_2 в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішенням суду у справі.

Вирішуючи заяву представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича від 15 листопада 2024 року про забезпечення позову, суд зазначає таке.

Насамперед суд відзначає, що відповідно до вимог частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Забезпечення позову це надання заявнику тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.

Підстави та порядок вжиття заходів забезпечення позову врегульовано главою 10 розділу І КАС України.

Згідно з частинами першою-третьою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Суд відзначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку з урахуванням конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно з частинами першою, другою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Частинами четвертою - шостою статті 154 КАС України передбачено, що залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм дає підстави дійти таких висновків.

Під час розгляду заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно з Рекомендаціями № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятими Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

Водночас заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням положень статті 150 КАС України.

Оцінюючи аргументи представника позивача про наявність підстав для забезпечення позову, які викладені у заяві від 15 листопада 2024 року, суд ураховує таке.

У своїй заяві представник позивача просить суд вжити заходи забезпечення адміністративного позову у спосіб заборони військовій частині НОМЕР_2 в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі.

Отже, заходи забезпечення позову, які представник позивача просить суд вжити, фактично стосуються питання проходження позивачем військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , натомість спір, який виник між сторонами у розглядуваній справі, стосується наданню позивачу відстрочки від призову під час мобілізації та правомірності його мобілізації.

Тобто, заходи забезпечення позову, які представник позивача просить суд вжити, фактично виходять за межі заявлених позовних вимог та не є дотичними до предмета ініційованого позивачем спору.

Суд відзначає, що вирішуючи питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Як уже зауважив суд вище, за своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у разі задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за заявою позивача.

Із наведеного слідує, що вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

Крім цього, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини такого звернення, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Тобто, заявник повинен надати суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення в адміністративній справі та неможливості захисту прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову.

Правова позиція щодо необхідності подання відповідних доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, викладена у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 640/19275/18, від 01 червня 2022 року у справі № 380/4273/21.

Однак представник позивача не надав суду жодних доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову, які він просить застосувати у поданій заяві, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Суд уважає, що вказані в заяві доводи не містять тих положень, реалізація яких може мати саме невідворотні наслідки для самого позивача, що слугують підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Також, суд зазначає, що до заяви про забезпечення позову заявник не надав документів, які б обґрунтовано підтверджували наявність правових підстав для забезпечення позову.

Окрім того, суд також відзначає, що за приписами пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

У контексті обраного позивачем способу забезпечення позову (заборони військовій частині НОМЕР_2 в особі її командира та іншим компетентним особам вчиняти будь-які дії щодо переміщення позивача для проходження військової служби до іншого місця служби або іншої військової частини, до набрання законної сили рішення суду у справі) необхідно зауважити, що таке переміщення (переведення) є можливим виключно на підставі наказу або розпорядження командира (начальника), зупинення дії якого забороняється відповідно до пункту 10 частини третьої статті 151 КАС України.

Щодо покликань представника позивача на очевидну протиправність оскаржуваної поведінки суб`єктів владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача суд зазначає таке.

Суд звертає увагу на те, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не може вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

У аспекті цього варто також зауважити, що безумовно, рішення чи діяння суб`єктів владних повноважень справляють певний вплив на учасників правовідносин. Такі рішення чи діяння можуть завдавати шкоди і мати наслідки, які заявник оцінює негативно. Проте відповідно до статті 150 КАС України зазначені обставини, навіть у разі їх доведення, не є безумовними підставами для застосування заходів забезпечення позову в адміністративній справі.

Сам собою факт вчинення суб`єктом владних повноважень діянь, які стосуються прав та інтересів заявника, не може автоматично свідчити про те, що такі діяння є очевидно протиправними і невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду.

З огляду на викладене суд не встановив підстав для забезпечення позову з мотивів очевидної протиправності оскаржуваної поведінки суб`єктів владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів позивача.

Беручи до уваги вищевикладене, суд підсумовує, що представник позивача жодними належними та допустимими доказами не довів та не обґрунтував необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням положень частини другої статті 150 КАС України, а тому суд доходить висновку, що в задоволенні заяви представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича від 15 листопада 2024 року про забезпечення позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 150-154, 248, 256, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Петришина Андрія Михайловича від 15 листопада 2024 року про забезпечення позову у справі № 380/22142/24 відмовити.

Ухвалу суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду відповідно до ст.ст. 293-297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Повний текст ухвали складено 19 листопада 2024 року.

Суддя Клименко О.М.