Справа № 344/17646/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 344/17646/24 пров. № А/857/25310/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Кузьмича С. М.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року у справі №344/17646/24 за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування,

суддя в 1-й інстанції Татарінова О. А.,

час ухвалення рішення 27 вересня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення не зазначена,

в с т а н о в и в:

Позивач Управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до відповідача - громадянина російської федерації ОСОБА_1 , в якому просило затримати відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на шість місяців.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року позов задоволено. Затримано громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, строком на три місяці.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на те, що він в`їхав на територію України ще в 2011 році та з цього часу на територію росії не повертався, одружився з громадянкою України та виховує з дружиною сина. Оскільки він тривалий час проживає в Україні, його сім`я українці, то при застосуванні видворення за межі України може зазначити тиску з боку російської федерації. Зазначає, що його повернення може призвести до переслідувань органами безпеки росії, йому буде заподіяна фізична та моральна шкода. Крім того, його можуть примусити вступити до лав збройних сил росії. Зауважує, що має намір постійно проживати в Україні, тому 01 жовтня 2024 року ним було подано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Також наголошує на тому, що оскаржує до Івано-Франківського міського суду рішення про примусове видворення з України. Зазначає, що його особу було ідентифіковано та встановлено належність до громадянства росії, що свідчить про відсутність умов передбачених ст.289 КАС України. З врахуванням наведеного просить скасувати оскаржуване рішення, та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що 25 вересня 2024 року до Івано-Франківського відділу Управління ДМС України в Івано-Франківській області надійшло обґрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України щодо прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого чиє перебування на території України може суперечити інтересам забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку. Працівниками поліції доставлено відповідача до Управління ДМС України в Івано-Франківській області громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою з`ясування правового статусу останнього проведено відповідну перевірку і встановлено, що по паспорту громадянина російської федерації 64№ НОМЕР_1 виданого 13 липня 2010 року строком дії до 13 липня 2015, вказана особа- громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Дійсний документ, що посвідчує особу та дає право перетину державного кордону відсутній, а тому громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не ідентифіковано, оскільки у нього відсутній паспортний документ, який дає право перетину державного кордону. Звертає увагу на те, що до моменту затримання будь-які відомості про звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту були відсутні. При цьому, у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою. Таким чином, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, не підпадає під захист ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або ст. 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», при цьому, встановлені обґрунтовані підстави вважати, що відповідач може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, а тому з метою реалізації державної політики у сфері міграції позивач вважає, що позовні вимоги про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення є правомірними, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник позивача Рибачук В. В. у судовому засіданні у режимі відеоконференції не погодився з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідач (апелянт) ОСОБА_1 та представник відповідача Синишин П. Є. у судовому засіданні у режимі відеоконференції підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином російської федерації, згідно з паспортом громадянина російської федерації 64№ НОМЕР_1 виданого 13 липня 2010 року строком дії до 13 липня 2015 року.

31 серпня 2011 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 (громадянином російської федерації) та ОСОБА_2 (громадянкою України).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьками якого зазначені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МІФ 001470 про те, що 25 вересня 2024 року о 12.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення дозволеного строку перебування більше ніж 30 днів, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП.

25 вересня 2024 року уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Івано-Франківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, начальником відділу Гандзюком В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ПН МІФ 001462, зі змісту якої вбачається, що 25 вересня 2024 року о 12:00 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення дозволеного строку перебування більше як на 30 днів. При розгляді справи додатково встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України в`їхав в 2011 році, після закінчення дозволеного терміну перебування територію України не покинув. Перевищив встановлений строк перебування більше, як на 30 днів, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15 лютого 2012 року зі змінами, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Крім того, 25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом №МІФ 000055 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП від 25 вересня 2024 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 затримано 25 вересня 2024 року о 12 год.15 хв., у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП для вирішення питання про поміщення особи до ПТПІ.

25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Рішення про примусове видворення станом на час розгляду справи в суді першої інстанції не оскаржено.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач знаходиться на території України без законних підстав, у нього відсутній дійсний паспортний документ або посвідчення особи без громадянства, які дають право перетину державного кордону, та останній може ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, з метою забезпечення його примусового видворення, тому наявні обґрунтовані підстави для затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі Закон №3773-VI).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно з ч.1 ст.23 цього Закону нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

За змістом ч.1,2 ст.26 Закону України №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в`їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

За правилами частини п`ятої цієї статті іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Відповідно до ч.1 ст.30 Закону №3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.

Згідно з абз.1 ч.4 ст.30 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання іноземців або осіб без громадянства визначені статтею 289 КАС України.

Так, ч.1 цієї статті передбачає, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

За змістом ч.11 ст.289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибув на територію України, з використанням паспорта громадянина російської федерації 64№ НОМЕР_1 виданого 13.07.2010 року строком дії до 13.07.2015.

25 вересня 2024 року до Івано-Франківського відділу Управління ДМС України в Івано-Франківській області надійшло обґрунтоване звернення Управління стратегічних розслідувань в Івано-Франківській області Департаменту стратегічних розслідувань НП України щодо прийняття рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого чиє перебування на території України може суперечити інтересам забезпечення національної безпеки та охорони громадського порядку

Управлінням ДМС України в Івано-Франківській області здійснено перевірку громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановлено, що на момент виявлення відповідача - 25 вересня 2024 року паспорта громадянина російської федерації 64№ НОМЕР_1 втратив чинність.

Таким чином, відповідач знаходиться на території України без документів на право проживання в Україні.

Крім того, судом встановлено, що з метою легалізації перебування на території України ОСОБА_1 до відповідних органів не звертався до звернення в суд з цим позовом.

25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МІФ 001470 про те, що 25 вересня 2024 року о 12.00 год. за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення дозволеного строку перебування більше ніж 30 днів, за що передбачена відповідальність відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП.

25 вересня 2024 року уповноваженою посадовою особою Державної міграційної служби України, Івано-Франківського відділу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області, начальником відділу Гандзюком В.М. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення Серії ПН МІФ 001462, зі змісту якої вбачається, що 25 вересня 2024 року о 12:00 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: перевищення дозволеного строку перебування більше як на 30 днів. При розгляді справи додатково встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на територію України в`їхав в 2011 році, після закінчення дозволеного терміну перебування територію України не покинув. Перевищив встановлений строк перебування більше, як на 30 днів, що є порушенням ч.1,3 ст.3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п.2 Порядку, затвердженого ПКМУ №150 від 15 лютого 2012 року зі змінами, відповідальність за яке передбачено ч.2 ст.203 КУпАП. Відповідно до ч.2 ст.203 КУпАП накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400,00 грн.

Крім того, 25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. було прийнято рішення про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 .

Згідно з протоколом №МІФ 000055 про адміністративне затримання за ч.2 ст.263 КУпАП від 25 вересня 2024 року громадянина російської федерації ОСОБА_1 затримано 25 вересня 2024 року о 12 год.15 хв., у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП для вирішення питання про поміщення особи до ПТПІ.

25 вересня 2024 року завідувачем сектору Івано-Франківського відділу УДМС в Івано-Франківській області Петруніною О. винесено рішення про поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з яким вирішено помістити до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України громадянина російської федерації, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації або для забезпечення примусового видворення.

Щодо доводів апелянта про те, що його безпідставно затримано, оскільки його особу було ідентифіковано та встановлено його належність до громадянства, то колегія суддів зазначає, що пунктом 1 розділу VI Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом МВС, Адміністрації Держприкордонслужби та Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, визначено, що якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування, що свідчить про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не ідентифіковано, оскільки у нього відсутній паспортний документ, який дає право перетину державного кордону.

Колегія суддів також не може залишити поза увагою покликання апелянта на те, що у нього є сім`я українців, він боїться, що повернення призведе до переслідування органами безпеки росії, йому може бути заподіяна фізична шкода та моральна шкода, а також те, що 01 жовтня 2024 року ним подано заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, та зазначає наступне.

Як встановлено судом, і не спростовано відповідачем, до моменту затримання, а саме: 25 вересня 2024 року будь-які відомості про звернення ОСОБА_1 із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відсутні, при цьому вищевказану заяву подано вже під час перебування у Волинському ПТПІ 01 жовтня 2024 року.

Крім того, відповідачем з 2011 року не вчинялося жодних дій для перебування на території України на законних підставах.

За змістом абз.2 ч.4. ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців, та осіб без громадянства» у разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що відомості про перебування відповідача на території України на законних підставах відсутні; відповідач затриманий за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: проживання без документів на право проживання в Україні; після прибуття на територію України відповідач не вчинив спроби легалізації власного знаходження; на час звернення позивача у суд з цим позовом у відповідача були відсутні будь-які документи на право проживання в Україні. Крім того, відповідач не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту, підстави вважати, що відповідач підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» відсутні, тому затримання останнього з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України є правомірним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що під час визначеного судом строку затримання відповідні державні органи повинні вжити необхідних заходів для встановлення особи відповідача і перевірки обставин, на які звертає увагу апелянт. Відсутність документів, що посвідчують особу відповідача, унеможливлюють застосування до нього інших, крім затримання заходів, передбачених частиною 1 статті 289 КАС України.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, строком на три місяці.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.195, 243, 271, 272, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу громадянина російської федерації ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2024 року у справі №344/17646/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 13 листопада 2024 року.