Справа № 120/1207/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2024 р. Справа № 120/1207/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду надійшли матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оскаржуваним рішенням йому протиправно визначено суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2022 рік у розмірі 194058,80 грн.

Позивач вважає, що податковий орган в порушення вимог ст. 12 Податкового кодексу нарахував податкове зобов`язання не на підставі відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

Ухвалою від 06.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову, оскільки при нарахуванні податку на нерухоме майно ОСОБА_1 за 2022 рік податковий орган керувався тим, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПКУ). Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

Позивачем подано відповідь на відзив, в якій вказує, що підставою для нарахування податку на нерухоме майно є виключно рішення місцевих рад, прийняття якого повинно передувати рокові за який справляється зазначений податок. Крім того, відповідно до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, до її складу входять «Будівлі підприємств харчової промисловості» (код 1251.5). Тобто, належні позивачу будівлі та споруди відносяться, до будівель та споруд харчової промисловості, незалежно від наявності ліквідації самої юридичної особи, як плодоконсервного заводу, тому ставка податку повинна нараховуватися на такий вид об`єктів нерухомості, незалежно від того хто є власник, відповідно до Рішення та додатку №2 до нього, що Тульчинською міською радою здійснено не було.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Вiдповiдно до договору купiвлi-продажу будiвель та споруд вiд 03.07.2009, та витягу про реєстрацiю права власностi на нерухоме майно вiд 23.07.2009, позивач є власником комплексу будiвель та споруд по АДРЕСА_1 .

Загальна площа належних будiвель та споруд згiдно договору становить 3731,9 кв. м, в цілому комплекс будівель та споруд складається з:

- будинок плодоконсервного заводу (цегла) літ. "А", "А1", "А/П", "А1/П", "а", "а1", "а2", "а3", "а4", "а5", площею 1231,1 кв.м;

- контора плодоконсервного заводу з сітроцехом (цегла) літ. "Б", "Б/П", "б", "б1", "б2", "б3", "б4", "б5", площею 320,9 кв.м;

- склади плодоконсервного заводу, склад під склотару (цегла) літ. "В", "в", площею 323,7 кв.м;

- склад приміщення біля контори (глиноковальковані) літ. "Г", "г", площею 41,7 кв.м;

- вагова будка (цегла) літ. "Д", "д", площею 25,0 кв.м;

- склади від Горобця (цегла) літ. "Е", "Е/П", "е", площею 750,5 кв.м;

- гараж і майстерня (цегла, блок черепашник) літ. "Ж", "Ж1", "Ж2", "Ж3", площею 329,0 кв.м;

- насосна станція (цегла) літ. "І", "І/П", "і", площею 25,8 кв.м;

- Артезіанська скважина (блок черепашник) літ. "К", площею 6,5 кв.м;

- котельня (цегла) літ. "Л", "л", "л1", "л2", площею 216,5 кв.м;

- мазутсховище (цегла) літ. "М", "м", площею 162,7 кв.м;

- бункер соків (цегла) літ. "Н", площею 39,5 кв.м;

- металевий склад (метал) літ. "О", площею 254,1 кв.м;

- убиральня (цегла) літ "П", "п", площею 4,9 кв.м;

- ворота з хвірткою / металеві 15,0 м.кв., 1-2;

- ворота з хвірткою / металеві 21,3 м.кв., 3-4;

- ворота/металеві 19,4 м.кв., 5;

- огорожа/цегла 317 м.кв., 6-11;

- підпірна стінка 38,0 м.кв., 12;

- сходи/бетон 4 шт., 13-16;

- башня Рожновського/металева 25,0 м.кв., 17.

Головним управління ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 03.07.2023 №0-0207-UA0050790, яким нараховано суму грошових зобов`язань за 2022 рік з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості на вказаний об`єкт нерухомості у розмірі 194058,80 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся за захистом своїх справ до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується наступним.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).

Відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Згідно з пп. 16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (підпункт 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України).

Статтею 266 ПК України регламентовано порядку обчислення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, строк сплати та порядок зарахування до бюджетів.

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно з пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Так, Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28 грудня 2014 року № 71-VIII (далі - Закон № 71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, а саме податок на майно, який складається із: податку на майно, відмінне від земельної ділянки, транспортного податку та плати за землю.

Отже, Законом № 71-VIII запроваджено низку правових норм, що врегулювали питання справляння місцевих податків.

Згідно із пунктом 10.3 статті 10 Податкового кодексу України, в редакції Закону № 71-VIII, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Відповідно до пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Зважаючи на зміст наведених законодавчих норм, встановлення податку на майно, зокрема в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є повноваженням місцевої ради, яке виконується шляхом прийняття відповідного рішення.

Одночасно підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України регламентовано порядок опублікування та застосування рішень місцевої ради про встановлення місцевих податків. Зазначені рішення офіційно оприлюднюються відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Наведеною нормою передбачено обов`язок місцевої ради опублікувати рішення про встановлення місцевого податку, а також наслідки несвоєчасного опублікування відповідного рішення. Разом з цим, норма розрізняє період опублікування рішення ради (це період, який передує плановому), плановий період (у якому планується встановити місцевий податок) і наступний період, (тобто період, який є наступним за плановим).

Кожен із цих періодів має самостійне правове значення. При цьому такі періоди не можуть співпадати в часі. Зокрема, не може бути плановим період, у якому було прийняте та опубліковане відповідне рішення ради. Плановим у будь-якому разі може бути лише той період, який є наступним після періоду опублікування рішення ради.

Якщо таке рішення не буде опубліковано до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому підлягає застосуванню відповідний податок, таке рішення застосовується з початку наступного бюджетного періоду за тим, у якому планувалося запровадити відповідний податок.

Рішення місцевої ради про встановлення місцевих податків приймається до початку наступного бюджетного періоду і набирає чинності з наступного бюджетного періоду. При цьому відповідно до пункту 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України.

Саме тому за умови дії підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення місцевої ради щодо встановлення місцевого податку не може набрати чинності в тому самому бюджетному періоді, в якому воно прийняте.

В свою чергу, з урахуванням пункту 10.2 статті 10 Податкового кодексу України юридичний факт встановлення місцевого податку місцевою радою відповідним рішенням має передувати його справлянню.

Водночас, враховуючи зміст норм Податкового кодексу України, Верховна Рада України не є уповноваженою на встановлення місцевих податків, оскільки відповідно до підпункту 12.1.2 пункту 12.1 статті 12 Податкового кодексу України. Верховна Рада України лише встановлює перелік місцевих податків та зборів, установлення яких належить до компетенції сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Отже, виключно місцева рада має компетенцію щодо прийняття рішень стосовно встановлення місцевих податків протягом бюджетного періоду, причому таке рішення набуває чинності лише з початку наступного бюджетного періоду, але з урахуванням приписів підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України. І лише з наступного бюджетного періоду контролюючі органи на підставі підпункту 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України можуть розпочати справляння місцевого податку.

За змістом пп. 266.4.2 п.266.4 ст.266 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Так, рішенням Тульчинської міської ради Вінницької області від 16.06.2021 № 794 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Тульчинської міської територіальної громади" затверджено ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

При нарахуванні податку відповідачем застосовано ставку податку у розмірі 0,8% від мінімальної заробітної плати, як зазначає податковий орган, на підставі рішення Тульчинської міської ради Вінницької області від 16.06.2021 № 794.

Згідно з п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку.

Враховуючи вищенаведені законодавчі норми, для розрахунку суми податку з об`єкта нежитлової нерухомості необхідно:

1) відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановити належність об`єкту нерухомості на праві власності фізичній особі та його площу;

2) визначити функціональне (цільове) призначення такого об`єкту нерухомості для застосування відповідного розміру ставки податку.

Водночас, державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 року № 507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000 (далі - ДК 018-2000), який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України.

Враховуючи те, що ДК 018-2000 є частиною чинного законодавства України та призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) в Україні, то він може застосовуватися для визначення статусу нежитлового приміщення, будівлі або споруди.

Суд наголошує, що ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення.

Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

Відповідно до ДК 018-2000 з кодом 12 "Будівлі нежитлові" включають групу 121 "Готелі, ресторани та подібні будівлі" клас 1211 "Будівлі готельні": 1211.1 - "Готелі", 1211.2 - "Мотелі", 1211.3 - "Кемпінги", 1211.4 - "Пансіонати", 1211.5 - "Ресторани та бари".

Разом з тим, відповідно до ДК 018-2000, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промислові".

До будівель промислових відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промислові", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості", 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Отже, вищевказані будівлі та споруди, які перебувають у власності позивача, відносяться до 1251 - "Будівлі підприємств харчової промисловості".

16.06.2021 Тульчинська міська рада Вінницької області прийняла рішення № 794 "Про встановлення місцевих податків та зборів на території Тульчинської міської територіальної громади".

Вказаним рішенням встановлені ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, згідно додатка 2.

Водночас, згідно додатка 1, до цього рішення, на території ОТГ встановлено зони 1 та 2 розташування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості для встановлення ставок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

До зони 2 входить с. Тиманівка, на території якої і зареєстровані будівлі та споруди позивача.

Так, до класу 12 "Будівлі нежитлові" код 121 - "Готелі, ресторани та подібні будівлі" встановлено 0,8% ставки податку суми мінімальної заробітної плати.

Однак, як встановлено судом, ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, клас 1251 "Будівлі промислові" рішенням Тульчинська міська рада Вінницької області від 16.06.2021 №794 не встановлені.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що у даному випадку відповідач протиправно відніс належні позивачу нежитлові будівлі до класу 12 - "Будівлі нежитлові" код 121 - "Готелі, ресторани та подібні будівлі", що призвело до неправильного розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Разом з тим, належні позивачу приміщення, у повній мірі відповідають положенням класу 1251 "Будівлі промислові", підрозділ 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" і, відповідно, не мають оподатковуватися, згідно рішення органу місцевого самоврядування.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, відповідно до ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають стягненню згідно ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Вінницькій області №0-0207-UA0050790 від 03.07.2023.

Стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у сумі 1940,59 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21028; код ЄДРПОУ ВП 44069150)

Суддя Віятик Наталія Володимирівна