Справа № 420/229/24
Суддя: Левчук О.А.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/229/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Левчук О.А.

за участю секретаря Гур`євої К.І.

представника позивача Цвєтінського С.А.,

представника відповідача Дмитрієнко К.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Одеського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним та скасування п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП, яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновлення ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Разом з позовною заявою, позивачем до суду надано заяву про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 08 січня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), без вирішення питання про поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду.

19 січня 2024 року представником відповідача до суду надано клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

24 січня 2024 року прийнято ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

03 квітня 2024 року в підготовчому засіданні, відповідно до приписів ст. 180 КАС України, з урахуванням думки представника позивача та представника відповідачів, судом встановлено порядок розгляду заяв та клопотань, та вирішено, зокрема, розглянути клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на стадії розгляду справи по суті, після заслуховування пояснень сторін та дослідження доказів по справі.

Ухвалою суду від 29 травня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні, після заслуховування вступного слова (пояснень) представників сторін, дослідження доказів по справі, суд перейшов до розгляду клопотання відповідача про залишення позову без розгляду та заяви позивача про поновлення строку звернення до суду.

Ухвалою суду від 17 жовтня 2024 року, відповідно до ч. 3, 4 ст. 123, ч. 13 ст. 171 КАС України, позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, - залишено без руху, повідомлено позивача про необхідність в десятиденний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки, шляхом надання заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду, вказавши інші підстави для поновлення строку звернення до суду, та роз`яснено, що в іншому випадку позов буде залишений без розгляду відповідно до вимог КАС України.

04 листопада 2024 року від представника позивача надійшла заява, в які представник позивача просить суд поновити строк звернення до суду. В обґрунтування заяви представник позивача зазначив, що при відкритті провадження у справі суддя надала відповідну оцінку заяві про поновлення процесуального строку позивача ОСОБА_1 , про що свідчить посилання судді в ухвалі на ст. 161 КАС України (у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску), врахувала її та не залишила позовну заяву без руху. У підготовчому провадженні сторона відповідача не порушувала питання, не наполягала на розгляді клопотання про залишення позовної заяви без розгляду. Після завершення підготовчого провадження суд перейшов до розгляду справи по суті. Відповідно до ст. 211 КАСУ суд під час розгляду справи безпосередньо заслухав пояснення сторін та дослідив письмові докази у справі. Лише після дослідження доказів, тобто на стадії судового розгляду справи по суті, представник відповідача заявив клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, без обґрунтування чому це клопотання ним не заявлялося на стадії підготовчого провадження. В 2016 році ОСОБА_1 проходив службу на посаді старшого інспектора БілгородДністровського ВП ГУ НП в Одеській області, мав спеціальне звання « старший лейтенант поліції». 01.07.2016 відносно ОСОБА_1 прокуратурою Одеської області були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України за заявами раніше судимих громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та оголошено про підозру. 21.07.2016 ОСОБА_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, а через декілька днів обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. Покарання за цей злочин передбачало до 10 років позбавлення волі. Цілком зрозуміло, що через зазначені події ОСОБА_1 протягом тривалого строку перебував у пригніченому стані, депресії та був морально подавлений. Єдиною метою у ОСОБА_1 на той час було довести свою невинуватість, захистити, відновити свої конституційні права та законні інтереси. 25.07.2016 листом № 17/2 -1637 вих. 16 слідчий прокуратури Одеської області ОСОБА_4 направив на ім`я керівника ГУ НП в Одеській області для виконання ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.07.2016 про відсторонення від посади ОСОБА_1 на два місяці. 29.07.2016 наказом № 1829 начальника ГУ НП в Одеській області Лорткіпанідзе Г. ОСОБА_1 відсторонено від посади до 21.09.2016. 28.07.2016 листом № 17/1/2- 3502-16 16 слідчий прокуратури Одеської області ОСОБА_4 звернувся до Голови Національної поліції України ОСОБА_5 з проханням провести службове розслідування із залученням Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України, у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження відносно ОСОБА_1 09.08.2016 т.в.о Голови Національної поліції України ОСОБА_6 , на підставі листа слідчого прокуратури, підписав наказ № 688 «Про призначення та проведення службового розслідування» та створив комісії у складі голови комісії підполковника поліції ДВБ ОСОБА_7 та членів комісії полковника поліції ОСОБА_8 , начальника відділу УВБ в Одеській області ДВБ, ОСОБА_9 , головного спеціаліста УІОС ДКЗ. В наказі було зазначено: «Голові комісії ОСОБА_7 подати в установленому порядку матеріали службового розслідування на затвердження». Разом з тим, цією комісією, службове розслідування проведено не було. Керівництву Національної поліції України матеріали службового розслідування на затвердження не представлені. В порушення та всупереч наказу № 688 т.в.о Голови Національної поліції України ОСОБА_6 , службове розслідування за вказівкою начальника ГУ НП в Одеській області ОСОБА_10 було проведено працівниками ГУ НП в Одеській області та ним затверджено. За викладених підстав зазначене розслідування мало бути визнано незаконним та таким, що не несе ніяких правових наслідків. Проте, наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Одеській області генерала поліції третього рангу Г. Лорткіпанідзе № 1989 від 15.08.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУ НП», виданого на підставі фактично незаконного службового розслідування, на ОСОБА_1 , старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області було накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ. В подальшому, наказом ГУ НП в Одеській області № 911 о/с від 14.09.2016, у зв`язку з реалізацією наказу про накладення дисциплінарного стягнення, ОСОБА_1 звільнено зі служби в Національній поліції на підставі п. 6 ч. 1. 77 Закону України «Про Національну поліцію». 12.11.2021 суддя Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської області у справі № 495/263/17 ухвалив відносно ОСОБА_1 обвинувальний вирок, призначивши покарання у вигляді 6 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк три роки, з конфіскацією майна. Не вважаючи себе винним, ОСОБА_1 на вирок суду подав апеляційну скаргу. 09.08.2023 Одеський апеляційний суд постановив ухвалу, якою вирок Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.11.2021 у кримінальному провадженні № 0000506, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України скасовано. Кримінальне провадження №0000506, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2016 відносно ОСОБА_1 , обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати. Таким чином, кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито за реабілітуючих обставин. 17.11.2023 ОСОБА_1 звернувся із письмовою заявою до Головного управління Національної поліції в Одеській області в якій просив поновити його на посаді в Білгород-Дністровському ВП ГУ НП в Одеській області та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Листом № 20/Ш-200, отриманим 12.12.2023 начальник ГУ НП в Одеській області поінформував ОСОБА_1 , що наказ № 911 о/с від 14.09.2016 є чинним, а підстави для його перегляду відсутні. Разом з тим, оскаржувані накази ОСОБА_1 не оголошувались, не вручались. Копії цих наказів були отримані на запит адвоката лише 23.12.2023 року. Представник позивача вказав, що ОСОБА_1 строк звернення було пропущено за поважних причин. Оскаржувані накази ґрунтувалися на оголошеній ОСОБА_1 підозри за ч. 3 ст. 368 КК України у кримінальному провадженні. ОСОБА_1 вважав, у нього не було підстав їх оскаржити, оскільки спочатку треба було довести невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення. Саме ухвала Одеського апеляційного суду від 09.08.2023 і є доказом поважності пропущеного процесуального строку. ОСОБА_1 підозрювався, а потім обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення протягом 7 років. Підстав для оскарження наказу про накладення на ОСОБА_1 стягнення в якому чітко і ясно стверджувалося, що він підлягає звільненню, оскільки має оголошену підозру. Незрозуміло, які б аргументи та які докази ОСОБА_1 міг використати, подавши позов до суду протягом місяця після звільнення про оскарження наказів, перебуваючи в стані підозрюваного, а потім і обвинуваченого у вчиненні тяжкого злочину з перспективою позбавлення волі на строк до 10 років. Таким чином, строк - 7 років, протягом яких ОСОБА_1 добивався визнання своєї невинуватості в даному конкретному випадку і слід розцінювати як поважний доказ того, що позов ним поданий, після набрання чинності судовим рішенням, яке приймалося в розумні строки. Акти від 23.08.2016 та 02.09.2016 складені та підписані начальником Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , в присутності старшого інспектора Білгород - Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Сливинським В.М. та начальником сектору (в складі відділу) Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області Пауком С.О., які також акти підписали. Доказів про те, що ці акти надавалися ОСОБА_1 для ознайомлення, відповідач в судовому засіданні не надав, тобто такі докази відсутні. Підпис ОСОБА_1 в цих актах відсутні. 21.07.2016 ОСОБА_1 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, та відносно нього обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави. 23.07.2016 ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси Шевчука С.А. у справі № 522/13541/16-к відсторонено від посади на 2 місяця. Після внесення застави 30.07.2016 ОСОБА_1 виїхав по місцю постійного проживання та реєстрації в м. Києві та приїздив для проведення слідчих дій лише в прокуратуру Одеської області, місце розташування якої знаходилося в м. Одесі, а тому приїздити йому в м. Білгород-Дністровський не було необхідності. Про існування наказу № 911 від 14.09.2016, яким звільнено ОСОБА_1 з поліції стало відомо з листа № 20/Ш/-200 начальника відділу правого забезпечення ГУ НП в Одеській області Ращенка Є., направленому ОСОБА_1 у грудні 2023 року. Також, в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідач повинен був про це оголосити, видати трудову книжку та провести розрахунок. Відповідачем до суду надано лист на ім`я ОСОБА_1 від 16.09.2016 № 42/20796 в якому повідомляється про його звільнення зі служби в поліції та фіскальний чек про відправлення листа через Укрпошту. Зазначеного листа ОСОБА_1 не отримував. Таким чином, ОСОБА_1 пропущено місячний процесуальний строк подання позову за поважних та незалежних від нього причин. Доказом поважності пропущеного строку є рішення (ухвала) Одеського апеляційного суду від 09.08.2023, яке прийнято в розумні строки, що тривали понад 7 років. На підставі Конституції України ОСОБА_1 має бути поновлений в правах, зокрема у визнанні за ним пропуску процесуального строку для подання позовної заяви з поважних причин.

Представником відповідача до суду надано заперечення, в яких представник відповідача зазначив, що ГУНП в Одеській області у належний процесуальний спосіб вчинило ряд активних дій, які мали на меті не допустити порушення прав позивача, у тому числі належним чином ознайомити його із наказом про звільнення зі служби в поліції. Більш того, з 2016 року, тобто з моменту звільнення позивача зі служби в поліції, ОСОБА_1 на місце несення служби не прибував. Також, представником позивача, неодноразово зазначалось про те, що позивач знав про своє звільнення, станом на 2016 рік, а саме тому не з`являвся на робоче місце. Окрім того, свідоме небажання позивача бути обізнаним зі змістом оскаржуваних наказів станом на 2016 рік, підтверджується актом від 02.09.2016 р. про відмову ОСОБА_1 від ознайомлення з наказом ГУНП в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с про притягнення до дисциплінарної відповідальності. Тобто, позивач свідомо вчинив ряд дій, які позбавили його можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду. Не реалізація цього права зумовлена, знов-таки, його власною пасивною поведінкою. Також, ОСОБА_1 з 2016 року не отримував заробітну плату від ГУНП в Одеській області, що свідчить про його звільнення/не працевлаштованість, на підтвердження цього Головним управлінням було надано до суду довідку про доходи позивача, отримані за два останні місяці перед звільненням. Даний факт також було підтверджено представником позивача у судовому засіданні, тобто вищезазначене стороною позивача не спростовується та не заперечується. Доведення невинуватості позивача стосується, саме, його притягнення чи не притягнення до кримінальної відповідальності, в той же час ОСОБА_1 не було позбавлено можливості звернення до адміністративного суду із позовом щодо оскарження наказів про звільнення та притягнення до дисциплінарної відповідальності. Вбачається, що ОСОБА_1 знав, що його звільнено з поліції, однак розставив пріоритети так, що вирішення справи в рамках КПК України є важливішим ніж оскарження наказів про звільнення до адміністративного суду. Тобто, оскарження наказів Головного управління є вторинним і позивач буде їх оскаржувати, у разі якщо з`явиться час, після доведе свою невинуватість в рамках кримінального провадження у районному суді. Отже, позивач не був позбавлений можливості своєчасного звернення до суду, проте, своїм правом на оскарження не скористався і подав адміністративний позов 02.01.2023 року, тобто зі спливом процесуальних строків, встановлених, як спеціальним законодавством та і КАС України

В судовому засіданні представник позивача заяву про поновлення строку звернення до суду підтримав, просив її задовольнити.

Представник відповідача клопотання про залишення позову без розгляду підтримав, просив його задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно ст. 21 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене протягом трьох місяців з дня ознайомлення з наказом особи, на яку воно накладено.

Тобто, за змістом статті 122 КАС України законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.08.2016 року № 1989, за грубе порушення вимог ст. 245, 251 КУпАП, ч. 1 ст. 8, п. 1-3 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22 лютого 2006 року № 3460-IV, п. 5 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлено про вчиненні кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 № 1377, що виразилось у непрофесійному виконанні службових обов`язків, неповідомленні чергової частини Білгород-Дністровського ВП про виявлення правопорушення та невжиття будь-яких заходів щодо його припинення, вступ у неділові стосунки із підприємцями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що в подальшому призвело до звернення їх із заявою до прокуратури щодо протиправних дій працівників правоохоронного органу, внесення відповідних відомостей до ЄРДР, оголошення підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадянської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції України, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст. 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, керуючись п. 6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію», старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, звільнено зі служби в поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 року № 911 о/с відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за п. 6 ч. 1 ст. 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) звільнено зі служби в поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з 14.09.2016 року.

02 січня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку.

При цьому, згідно поштового штемпелю на конверті, в якому надійшла позовна заява, до поштового відділення вона була подана 27.12.2023 року.

Позивач, ОСОБА_1 , уточнивши позовні вимоги, просить суд визнати незаконним та скасувати п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП, яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновити ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Тобто, заявлені позивачем, ОСОБА_1 , позовні вимоги стосуються проходження та звільнення з публічної служби, а тому строк звернення до суду становить місячний строк, який обчислюються з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2016 року начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (а.с. 136, 377 т. 1, а.с. 39 т. 2).

02.09.2016 року начальником відділу Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області складено акт про те, що старший інспектор Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старший лейтенант поліції ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватись з наказом ГУ НП в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності звільнення зі служби в поліції (а.с. 135, 378 т. 1, а.с. 38 т. 2).

Головним управлінням Національної поліції в Одеській області засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_1 направлено лист № 42/20796 від 16.09.2016 року, яким повідомлено, що наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області № 911 о/с від 14.09.2016 року його звільнено зі служби в поліції. Для ознайомлення з наказом про звільнення, отримання трудової книжки, військового квитка та здачі службового посвідчення необхідно прибути до управління кадрового забезпечення ГУНП в Одеській області та нагадано, що відповідно ст. 12 Закону Про засади запобігання і протидії корупції він зобов`язаний надати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов`язання фінансового характеру за 2016 рік та фактично відпрацьований час у році звільнення працівників, які своєчасно не подали декларацію будуть направлятися до органів прокуратури для вжиття заходів реагування відповідно діючого законодавства (а.с. 137-138, 380 -381 т. 1, а.с. 40-41 т. 2).

Також, згідно висновку службового розслідування від 12.08.2016 року та матеріалів службового розслідування ОСОБА_1 в ході службового розслідування від надання пояснень відмовився, посилаючись на ст. 63 Конституції України, про що свідчить акт від 03.08.2016 року (а.с. 297 т. 1).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що накази № 1989 від 15.08.2016 року та від 14.09.2016 № 911 о/с, прийняті за результатами службового розслідування призначеного наказом Головного управління Національної поліції в Одеській області від 22.07.2016 року № 1755.

В той же час, призначення іншого службового розслідування наказом Національної поліції України від 09.08.2016 року № 688, не змінює того, що позивачу 03.08.2016 року, тобто після прийняття наказу від 22.07.2016 року № 1755 та до прийняття наказу від 09.08.2016 року № 688, достеменно було відомо про проведення щодо нього службового розслідування, відповідно до наказу від 22.07.2016 року № 1755, та, як наслідок повинно було бути відомо про завершення такого службового розслідування та його результати.

Також, згідно листа Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Одеській області від 15.04.2024 року № 14/677, остання виплата грошового забезпечення ОСОБА_1 нарахована та перерахована на картковий рахунок за повний місяць у вересні 2016 року у сумі 4442,35 грн. У жовтні 2016 року нарахована грошова компенсація невикористаної щорічної основної оплачуваної відпустки у сумі 3006,67 грн. та зроблено перерахунок грошового забезпечення за вересень 2016 року у сумі 2405,33. У жовтні 2016 р. нарахована та перерахована на картковий рахунок ОСОБА_1 сума 601,34 грн. (а.с. 27 т. 2).

Таким чином, починаючи з листопада 2016 року після не отримання заробітної плати (грошового забезпечення) позивачу ОСОБА_1 повинно було бути відомо про звільнення зі служби зі поліції.

При цьому, факт та обставина виїзду позивача ОСОБА_1 після внесення застави 30.07.2016 року до місця постійного проживання та реєстрації в м. Київ та подальший приїзд до м. Одеси лише для проведення слідчий дій, та, як наслідок, невихід на службу до Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області додатково свідчить про те, що позивачу ОСОБА_1 було відомо про звільнення зі служби з поліції.

Крім того, згідно довідки форми ОК-5 ОСОБА_1 , наданої Пенсійним фондом України на виконання ухвали суду, вбачається, що починаючи з жовтня 2016 року Головним управлінням Національної поліції в Одеській області не виплачуються суми заробітку та ОСОБА_1 не зараховується страховий стаж.

В той же час, згідно вказаної довідки форми ОК-5 слідує, що починаючи з жовтня 2017 року щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачуються страхові внески та враховується страховий стаж, страхувальник - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) міститься інформація про реєстрацію фізичною особою-підприємцем, дата запису: 09.03.2017 номер запису: 0039231.

Тобто, позивачу, ОСОБА_1 , при реєстрації фізичною особою-підприємцем достеменно повинно було бути відомо про звільнення зі служби в поліції та прийняття оскаржуваних наказів.

Суд не приймає до уваги посилання позивача, як на підставу поважності пропуску строку звернення до суду, на те, що оскаржувані накази йому не оголошувались, не вручались, а копії цих наказів були отримані на запит адвоката лише 23.12.2023 року, оскільки вказані доводи не спростовують вищевикладені обставини щодо можливості дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). В той же час, звертаючись 17.11.2023 року до Головного управління Національної поліції в Одеській області із заявою про поновлення на посаді та виплату середнього заробітку, позивач ОСОБА_1 посилався на наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року та звільнення з органів внутрішніх справ, що додатково свідчить про те, що позивачу станом на дату звернення до ГУ НП в Одеській достеменно було відомо про його звільнення та прийняття оскаржуваних наказів.

Дата та обставина отримання (23.12.2023 року) представником позивача, який уповноважений на представництво інтересів лише з 18.08.2023 року (посилання на договір від 18.08.2023 року міститься безпосередньо в адвокатському запиті) у відповідь на адвокатський запит від 30.11.2023 року копій наказів № 1989 від 15.08.2016 року та від 14.09.2016 № 911 о/с, свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права на звернення до суду щодо оскарження таких наказів, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Належних доказів того, що починаючи з листопада 2016 року існували непереборні обставини, які перешкоджали безпосередньо позивачу, а не його представнику, звернутися до відповідача за отриманням належним чином завірених копій оскаржуваних наказів та в подальшому з позовом до суду, позивачем до суду не надано.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений з органів поліції не у зв`язку із здійсненням відносно нього кримінального провадження, а у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, а тому оскарження вироку в суді загальної юрисдикції жодним чином не перешкоджає особі реалізувати своє право на звернення до суду з позовом, предметом спору у якому є правомірність притягнення особи до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин посилання позивача на те, що спочатку треба було довести свою невинуватість у суді та те, що доказом поважності пропущеного строку є рішення (ухвала) Одеського апеляційного суду від 09.08.2023, є необґрунтованим та не може бути підставою для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду з даним адміністративним позовом.

В постанові від 16 травня 2024 року по справі № 420/28753/23 Верховний Суд вказав, що причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування. Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з позовною заявою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином. Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Аналогічна позиція викладена в постанові від 31 жовтня 2023 року по справі № 400/5692/22.

В той же час, ані в позовній заяві, ані в заяві, наданій на виконання ухвали суду від 17 жовтня 2024 року, на наведено об`єктивних та непереборних обставин, які перешкоджали позивачу звернутися до суду з позовом у встановлений процесуальним законом строк та які були пов`язані з дійсно об`єктивними перешкодами реалізувати своє право на звернення до суду, передбачене ст. 5 КАС України.

Верховний Суд в постанові від 20 грудня 2023 року по справі № 420/4212/23 вказав, що особа, яка заявляє клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2024 року по справі № 990/12/24.

Разом з тим, будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що існували непереборні обставини, які перешкоджали позивачу звернутися до суду, у строки визначені приписами чинного законодавства України, позивачем не надано, в позовній заяві та заяві про поновлення строку звернення до суду не зазначено.

Верховний Суд в постанові від 04 жовтня 2024 року по справі № 580/4340/24 зазначив, що встановлені законом строки звернення до суду адміністративної юрисдикції, які не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача. При цьому не порушується пропорційність між застосованими законодавцем засобами (строком звернення до суду за захистом порушеного права) та метою звернення до суду.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Також, в постанові від 04 жовтня 2024 року по справі № 580/4340/24 Верховний Суд вказав, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Тривалість строку звернення до суду не змінюється залежно від того, коли було реалізоване право на позов.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає Право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу, яке не є абсолютним і може підлягати законним обмеженням, які мають законну мету та використаними засобами та досягнутими цілями. Таким законним обмеженням є передбачені законом строки звернення до суду, які можуть бути поновлені за заявою заявника із зазначенням та обґрунтуванням поважних причин та надання належних доказів щодо причин пропуску строків звернення до суду.

Так, у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обовязком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000р., п.33).

За таких обставин, відсутні підстави для визнання поважними причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, а тому заява позивача про поновлення строку звернення до суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

За таких підстав, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку, подано з пропуском строку звернення до суду, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 240, 242, 243, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання незаконним та скасування п. 1 наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області № 1989 від 15.08.2016 року Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП, яким на старшого лейтенанта поліції старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції; визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 14.09.2016 № 911 о/с По особовому складу в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію; поновлення ОСОБА_1 на службі в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області на посаді старшого інспектора Білгород-Дністровського районного ВП ГУНП в Одеській області, старшого лейтенанта поліції, з 14 вересня 2016 року; стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в період з 14 вересня 2016 року з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та в строки встановлені ст. ст. 295, 297 КАС України.

Ухвала набирає законної сили в порядку передбаченому статтею 256 КАС України.

Повний текст ухвали складено та підписано 19 листопада 2024 року.

Суддя О.А. Левчук