Справа № 320/11780/23
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року № 320/11780/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Панченко Н.Д., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу у місті Києві за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, допомоги при звільненні та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) з позовом до Верховного Суду (далі по тексту також відповідач, ідентифікаційний код: 41721784, адреса: 01043, м. Київ, вул. Пилипа Орлика, 8), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ №874-к від 15.03.2023, виданий Верховним Судом;

- поновити позивача на посаді головного спеціаліста відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду з 16 березня 2023 року;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 березня 2023 року до дня поновлення на роботі;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача допомогу при звільненні в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а саме, 99727, 42 грн.;

- стягнути з Верховного Суду на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що незважаючи на більш ніж 10-річний стаж роботи на вказаній та аналогічній посаді та наявності статусу потерпілої особи внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, позивача було звільнено із займаної посади у зв`язку із скороченням чисельності та штату державних службовців. Позивач вважає таке звільнення незаконним, таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, із застосуванням формального підходу при застосуванні положень Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу».

Позивач наголошує на тому, що відповідачем не надано доказів відсутності можливості подальшого використання його на державній службі у Верховному Суді та не враховано відсутність відмови позивача від подальшого проходження державної служби та подачу ним заяви про подальше працевлаштування.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.04.2023 відкрито провадження у справі №320/11780/23 за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Позивач надіслав до суду відповідь на відзив, в якому звернув увагу на те, що у відзиві на позовну заяву відповідачем не спростовано тверджень та доводів позивача, повторно зазначено про наявності у нього переважного права на залишення на роботі.

Позивач вважає необґрунтованим посилання відповідача на Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено в частині, що суперечить положенням Закону України «Про державну службу», КЗпП України та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Позивач наполягає на тому, що 16.03.2023 його не ознайомлювали з переліком вакантних посад та, відповідно, від підпису такого переліку позивач не відмовлявся.

Також позивач зауважив про невідповідність доводів відповідача щодо виплати позивачу допомоги при звільненні у розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати інформації, наданій йому у довідці.

Усною ухвалою суду від 03.07.2023, постановленою без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, представнику відповідача відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідків.

Відповідач надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти заявлених позовних вимог, зазначивши про те, що у зв`язку з ухваленням Пленумом Верховного Суду рішення про скорочення 330 штатних одиниць апарату Верховного Суду від 09.12.2022, позивачу 14.02.2023 вручено попередження про наступне звільнення з пропозицією інших посад. При цьому, у попередженні зазначено, що штатним розписом апарату Верховного Суду не передбачено посаду, яку обіймав позивач, у зв`язку з чим можливе звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з 16.03.2023 та одночасно запропоновано позивачу вакантні посади та окремо надано список всіх вакантних посад, на які він може претендувати. 14.02.2023 позивачем подано заяву до відділу кадрової роботи та охорони праці про переведення на вакантну посаду, на яку одночасно претендувало 14 осіб при наявності 9 вакантних посад. За результатами проведеної з позивачем та іншими кандидатами співбесід було складено рейтинговий список, в якому позивач зайняв 13 місце.

Відповідач зауважив, що 13.03.2023 позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям, проте у цей же день позивач відмовився від запропонованих йому посад, засвідчивши свою відмову власноручним підписом. Також у день звільнення 16.03.2023 позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад в апараті Верховного Суду, проте позивач повідомив, що вже ознайомлювався із зазначеним переліком та відмовляється від вказаних у ньому посад. Від проставляння підпису відмовився, про що складено акт.

Також відповідач наполягає на виплаті позивачу допомоги при звільненні у повному обсязі.

Представником позивача та відповідача подано клопотання про здійснення подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження. Представник відповідача проти поданого клопотання не заперечував.

Згідно з частиною третьою статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці позивача №№ НОМЕР_2 , 20 01.04.2016 у зв`язку зі змінами у структурі та штатному розписі позивача призначено на посаду головного спеціаліста відділу адміністрування загальнодержавних реєстрів та баз даних управління інновацій; 19.02.2018 позивача звільнено з займаної посади порядком переведення для подальшої роботи в апараті Верховного Суду відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України.

Наказом Верховного Суду від 15.03.2023 №874-к припинено державну службу ОСОБА_1 , звільнивши його з посади головного спеціаліста відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу секретаріату Касаційного адміністративного суду, 16.03.2023, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців відповідно до статті 155 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статті 17, пункту 1 частини першої, частини третьої та четвертої статті 87, статті 89 Закону України «Про державну службу», частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки».

Не погоджуючись з правомірністю прийнятого відповідачем спірного наказу, позивач звернувся з даним позовом до суду про визнання його протиправними та скасування, з приводу чого суд зазначає таке.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України визначено, громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон України № 889-VIII).

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до статті 87 цього Закону.

За приписами пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII, підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Частиною третьою статті 87 Закону № 889-VIII передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Згідно з частинами другою та шостою статті 49-2 КЗпП України, при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону № 889-VIII, здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів; у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті; не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Отже, процедура звільнення державного службовця у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент виникнення спірних правовідносин, а саме, на момент ознайомлення позивача із попередженням про наступне вивільнення, а так само і на момент видання оскаржуваного наказу в цій справі врегульована нормами Закону № 889-VIII, що виключає застосування до спірних правовідносин приписи та гарантії, передбачені КЗпП України.

Судом встановлено, що 09.12.2022 Пленум Верховного Суду ухвалив рішення про скорочення 330 штатних одиниць апарату Верховного Суду, що мало наслідком масове вивільнення працівників. Постановою Пленуму Верховного Суду №3 затверджено структуру та штатний розпис апарату Верховного Суду.

23 грудня 2022 року наказом Верховного Суду № 191 «Про затвердження Плану заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до Штатного розпису» було затверджено: План заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного суду у відповідність до Штатного розпису апарату Верховного Суду, уведеного в дію Наказом керівника апарату Верховного Суду від 20.12.2022 № 188; Заступникам керівника апарату - керівникам секретаріатів касаційних судів, керівникам самостійних структурних підрозділів, у яких скорочено чисельність або штат працівників: керуватися планом заходів, під час здійснення порівняльного аналізу продуктивності праці та кваліфікації працівників (пункт 5 заходів), звертати увагу на те, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, при цьому в разі встановлення рівних умов продуктивності праці і кваліфікації перевага на залишенні на роботі надається працівникам, визначеним частиною другою статті 42 КЗпП України.

Суд звертає увагу на те, що у межах даного провадження, суд не може вдаватися до переоцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників.

Судом досліджено, що 15.03.2023 наказом Верховного суду № 874-к, відповідно до п. 1 ч. 1, ч. ч. 3, 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу», припинено державну службу позивача з 16.03.2023 з посади головного спеціаліста відділу опрацювання документів управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду, у зв`язку зі скороченням чисельності та штату державних службовців.

09 лютого 2023 року наказом Верховного Суду «Про заходи із припинення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису», затверджено Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено а також зобов`язано: начальника управління кадрової роботи здійснити з 10.02.2023 попередження працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату; працівників апарату Верховного Суду, яких попереджено про наступне звільнення до 17.02.2023, подати заяву про переведення на вакантну посаду, взяти до уваги що заява про переведення подається лише на одну вакантну посаду, що відповідає їх професії та спеціальності, професійний підготовці та професійним компетентностям, і у разі надходження двох та більше заяв на одну і ту саму вакантну посаду ураховується переважне право на залишення на роботі, що визначається відповідно до Положення.

14 лютого 2023 року позивачу було вручено попередження про наступне звільнення з пропозицією інших посад (у порядку, передбаченому частиною третьою статті 87 Закону України «Про державну службу»).

Водночас, в попередженні зазначено, що штатним розписом апарату Верховного Суду не передбачено посаду, яку обіймав позивач, у зв`язку з чим, можливе звільнення з посади на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з 16 березня 2023 року.

Одночасно, позивачу було запропоновано вакантні посади: №22.2.1 головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду; №22.2.2 провідний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду; №22.2.3 спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.

Також, позивачу окремо надано список всіх вакантних посад, на які він може претендувати.

14.02.2023 позивач подав заяви до відділу кадрової роботи та охорони праці про переведення на вакантну посада №22.2.1 - головний спеціаліст відділу забезпечення функціонування автоматизованого документообігу управління забезпечення автоматизованого документообігу суду секретаріату Касаційного адміністративного суду.

Наказом керівника апарату Верховного Суду від 09.02.2023 № 21 «Про заходи із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису», було затверджено план заходів із приведення чисельності та штату працівників апарату Верховного Суду у відповідність до штатного розпису апарату Верховного Суду, затвердженого постановою Пленуму Верховного Суду від 09.12.2022 № 3, та Положення про визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників апарату Верховного Суду, посади яких скорочено (далі - Положення).

Згідно з пунктом 8 Положення, із працівником, посаду якого скорочено та який претендує на зайняття вакантної посади, проводиться співбесіда. Для проведення співбесід утворюються комісія складі трьох працівників апарату. У роботі комісії може брати участь безпосередній керівник працівника, посаду якого скорочено. Персональний склад та функціональну спрямованість комісій визначає керівник апарату Суду.

Наказом керівника апарату Верховного Суду від 17.02.2023 № 22, з метою реалізації пункту 8 Положення, затверджено склад комісії для проведення співбесід щодо визначення рівня професійної підготовки та професійних компетентностей працівників за вакантними посадами та у відповідних складах та зобов`язано відділ кадрової роботи та охорони праці скласти графіки проведення співбесід.

Відповідно до пункту 9 Положення, результатом визначення професійного рівня кандидатів на посаду є сформований рейтинговий список. Рейтингова оцінка є кінцевим показником успішності, що відображає результат оцінки професійних якостей кандидата на посаду, отриманої за результатами вивчення документальної оцінки, оцінки безпосереднього керівника та результатів співбесіди.

Виходячи з положень статті 42 КЗпП України, в першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.

Водночас, суд у контексті наведеного звертає увагу на те, що для перевірки наявності у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці, повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку, роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки в довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі.

Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.

У разі відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці, перевагу на залишення на роботі мають працівники, зазначені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Тож, тільки у разі відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці, перевагу на залишення на роботі мають працівники з відповідними пільгами.

Судом встановлено, що за результатами співбесіди щодо визначення професійного рівня Комісією №7 на посаду №22.2.1, позивач отримав підсумковий бал 2.76.

З наданих відповідачем результатів співбесід щодо визначення професійного рівня, а також оцінок виконаних завдань, функцій та доручень інших кандидатів за посадою вбачається, що результати проведених співбесід, з урахуванням оцінки виконаних завдань, функцій та доручень відображені в Оцінці показників пріоритетних критеріїв, за якими позивач отримав середній бал 4,26. Решта кандидатів отримали середні бали 4,95, 6,40, 5,55, 6,10, 5,45, 6,25, 1,75, 6,10, 6,50, 6,60, 4,97, 5,55, 5,70.

Тобто, у даному випадку, за результатами співбесіди на посаду № 22.2.1, було складено рейтинговий список, відповідно до якого, оцінка позивача займає передостаннє місце у рейтингу.

Відповідач стверджує про те, що у позивача не було переваг в рівні продуктивності праці перед іншими претендентами на посаду № 22.2.1, на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копії результатів щорічного оцінювання за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки позивача та інших кандидатів на вакантну посаду №22.2.1.

Дослідивши наявні в матеріалах справи копії результатів щорічного оцінювання за 2019, 2020, 2021 та 2022 роки позивача та інших кандидатів на вакантну посаду №22.2.1, судом встановлено, що всі кандидати на означену посаду містять оцінку «відмінно».

Таким чином, суд вважає, що є безпідставними посилання позивача на неврахування наявності у нього переважного права на залишення на роботі, оскільки відповідно до п. 10 Положення, працівникам апарату, які відповідно до рейтингового списку на посаду набрали однакову кількість балів, надається переважне право на залишення роботі, що передбачене ч. 2 ст. 42 Кодексу законів про працю України.

Водночас, у даному випадку, не є спірним те, що позивач з іншими претендентами на посаду не набрав однакову кількість балів, а тому, на час звільнення його у відповідача не було належних підстав для визначення саме за останнім переважного права залишення на роботі.

Крім того, позивач стверджує про те, що відповідачем не було запропоновано всі вакантні посади, які були наявні, що безпосередньо вплинуло на можливість продовження проходження державної служби.

Судом досліджено, що 14.02.2023 позивач отримав попередження про наступне звільнення і одночасно йому були запропоновані вакантні посади, що найбільше відповідали наявному досвіду роботи, освіті, кваліфікації, професійним якостям та навичкам позивача, згідно переліку, а також було надано список усіх вакантних посад.

При цьому, як обґрунтовано звертає увагу сторона відповідача, в цьому попередженні зазначено, що у разі відсутності у наведеному списку бажаної посади, позивач може претендувати на іншу вакантну посаду, за умови якщо вимоги до неї передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, які виконуються за займаною посадою.

Тобто, крім вакантних посад, зазначених в попередженні позивача про наступне вивільнення, останньому було надано список вакантних посад, на які він міг претендувати за умови якщо вимоги до посади передбачатимуть виконання функцій аналогічних тим, що виконувались позивачем за займаною посадою.

Дійсно, 14.02.2023 позивач подав до відділу кадрової роботи та охорони праці відповідні заяву на обрану ним 1 посаду із числа запропонованих йому у списку вакантних посад.

Однак, матеріали справи не містять доведених обставин та доказів обмеження волевиявлення позивача у виборі посади.

Доводи відповідача про те, що такі умови створювались для рівного доступу до інформації про наявні вакантні посади, що розміщувалась та підтримувалась в актуальному стані на внутрішній корпоративній мережі Верховного Суду, не спростовані позивачем.

Таким чином, суд вважає, що позивачу були запропоновані всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, якими б підтверджувалося волевиявлення позивача шляхом подання заяв про переведення на інші вакантні посади у Верховному Суді.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що 13.03.2023 позивачу було повторно запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям. Означений перелік містить відмітку про відмову позивача від запропонованих посад від 13.03.2023 та його особистий підпис.

Відповідач стверджує, що 16.03.2023 перед звільненням позивачу втретє запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації, професійній підготовці та професійним компетентностям.

Актом від 16.03.2023, складеним о 12:10 год. завідувачем сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці у присутності головного та провідного спеціалістів сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці, підтверджується, що 16.03.2023 о 12 год. 10 хв. В приміщенні (каб. №325) сектору кадрового забезпечення Касаційного адміністративного суду відділу кадрів кадрової роботи та охорони праці було ознайомлено позивача з переліком вакантних посад, що можуть бути запропоновані державним службовцям, які підлягають звільненню, станом на 16.03.2023. ОСОБА_1 ставити підпис про ознайомлення відмовився та повідомив, що 13.03.2023 вже ознайомлювався з переліком та відмовився від зазначених у ньому посад.

Суд зауважує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику, який підлягає скороченню, роботу, яка відповідає його кваліфікації, або будь-яку іншу вільну вакансію, не є безумовним, та залежить від фактичної наявності таких вакансій і у спірному випадку відсутність вакантних посад, на які міг претендувати позивач, зокрема на дату його звільнення з публічної служби, зумовлена значним скороченням чисельності штатних одиниць та масовим вивільненням працівників.

При цьому, суд вважає, що надання оцінки виставленню оцінок та відповідному рейтингу для зайняття вакантних посад лежить поза межами предмету та підстав позову, позаяк, позивач не вказував про незгоду з конкретними виставленими балами та місцем у рейтингу, що лежить у площині наявності певної дискреції роботодавця. Натомість позивач вказує на недотримання відповідачем саме гарантій на залишення на роботі через наявність переважного права та відповідних компетентностей.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що у спірному випадку, відповідні етапи скорочення численності штату працівників Верховного Суду відбулись з дотриманням строків та вимог законодавства, а відтак, відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу від 15 березня 2023 року № 874-к про припинення державної служби та звільнення позивача із займаної ним посади.

Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню на користь працівника у випадку, якщо буде встановлено, що його звільнення відбулося з порушенням порядку, установленого законом.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування наказу про припинення державної служби позивача, як наслідок, не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги у частині поновлення позивача на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а також стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено протиправності дій відповідача під час звільнення позивача зі служби.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення статті 139 КАС України у суду відсутні підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені позивачем витрати по сплаті судового збору.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Верховного Суду про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, допомоги при звільненні та моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

рішення виготовлене та підписане 19.11.2024

Суддя Панченко Н.Д.