Справа № 520/38209/23
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. Справа № 520/38209/23
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківського квартирно-експлуатаційного управління на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 (суддя Тітов О.М.; м. Харків) по справі № 520/38209/23

за позовом ОСОБА_1

до Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями , Харківського квартирно-експлуатаційного управління

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (надалі також - відповідач-1, Комісія), Харківського квартирно-експуатаційного управління (надалі також - відповідач-2) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати викладене в протоколі № 189 від 21.11.2023 р. рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 було відмовлено в погодженні виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом;

- зобов`язати Харківське квартирно-експлуатаційне управління подати до виконавчого комітету Харківської міської ради клопотання, про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 14 червня 2024 року адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено в повному обсязі.

Харківське квартирно-експлуатаційне управління не погодилось з рішенням суду першої інстанції та подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його ухвалення з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач посилається на те, що існує чітка процедура виключення житла з числа службового й забезпечення ним військовослужбовців, дотримання якої є обов`язковим, зокрема, надсиланню клопотання квартирно-експлуатаційним органом передує розгляд спеціальною житловою Комісією військової частини, в якій несе службу військовослужбовець, питання щодо погодження зняття статусу «службової» з житлового приміщення, яке займає позивач.

Крім того, пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу. Вказує, що на підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району лише готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла), а питання щодо надання житла для постійного проживання шляхом виключення квартири з числа службового має вирішуватися Комісією з контролю Міністерства оборони України, що оформлюється протоколом. Матеріали справи не містять жодного погодження з Міністерством оборони України щодо виключення квартири АДРЕСА_1 з числа службової житлової площі Міністерства оборони України.

Викладене в протоколі № 189 від 21.11.2023 р. рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 було відмовлено в погодженні виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом вмотивовано тим, що позивачем була вже отримана житлова площа від Міністерства оборони України. З посиланням на положення пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» скаржник зазначає, що оскільки позивачем вже було отримано житлове приміщення, підстав для надання повторного житлового приміщення немає.

Позивач не реалізував своє процесуальне право подання відзиву на апеляційну скаргу. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 , разом з сім`єю: він, дружина та двоє дітей постійно проживають та зареєстровані в службовій квартирі АДРЕСА_1 , яку він отримав на підставі службового ордера № 490 від 08.09.2010 р., у зв`язку з проходженням військової служби.

Вказаним складом сім`ї перебуває на квартирному обліку в Харківському КЕУ для отримання постійного житла, як особа, що потребує поліпшення житлових умов та включений до списку першочерговиків, як ветеран війни учасник бойових дій з 21.06.2007.

На підставі наказу начальника КЕВ м. Харків від 14.11.2011 р. № 147, виданого на підставі наказу першого заступника МОУ від 11.10.2011 р № 216, звільнений з військової служби в запас за закінченням контракту, має календарну вислугу на військовій службі повних 24 роки. Вищезазначені обставини підтверджуються доданими копіями вищезазначених відповідних довідок та доданими копіями чинних рішень судів у нижчезазначених справах.

Чинним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 у справі № 640/21041/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії КЕВ м. Харкова, викладене в протоколі засідання житлової комісії № 3 від 17.11.2015, про перегляд і скасування рішення КЕВ м. Харкова, про зарахування ОСОБА_1 на квартирний облік та зняття його з квартирного обліку; зобов`язано КЕВ м. Харків поновити ОСОБА_1 в черзі на отримання житла та включити в списки військовослужбовців, які потребують отримання житла з моменту подання рапорту про зарахування на квартирний облік в КЕВ м. Харків.

Вказаний спір виник з приводу наявності в його квартирній справі довідки Криворізької КЕЧ району від 16.03.2009, що квартиру АДРЕСА_2 він не здав.

В подальшому, ОСОБА_1 звертався у встановленому порядку до КЕВ м. Харків (військової частини його перебування на квартирному обліку) щодо погодження виключення його квартири з числа службових. Оскільки, КЕВ м. Харків відмовив йому в цьому то звертався до суду.

Чинним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2019 зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 26.09.2019 у справі № 645/4071/15-ц визнано протиправним та скасовано рішення житлової комісії Харківського гарнізону № 23 від 20.03.2015 в частині відмови ОСОБА_1 в погодженні питання щодо виключення вказаної квартири з числа службових. Зобов`язано КЕВ м. Харків розглянути заяву ОСОБА_1 про виключення з числа службових вказаної квартири у порядку, встановленому вимогами Інструкції.

На виконання вказаного рішення суду, рішенням житлової комісії КЕВ м. Харків від 29.11.2019 (протокол № 2) погоджено виключення спірної квартири з числа службових та направлено відповідні документи для розгляду та погодження в Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (далі-Комісія).

Вказаний судовий спір повторно виник тому, що в квартирній справі ОСОБА_1 наявна довідка Криворізької КЕЧ району від 16.03.2009, що квартиру АДРЕСА_2 він не здав.

Рішенням Комісії від 09.02.2021 (протокол № 37) в погодженні зняття статусу службового з спірної квартири АДРЕСА_1 відмовлено із-за того, що в матеріалах квартирної справи наявна вищевказана довідка Криворізької КЕЧ району від 16.03.2009.

У вказаному рішенні Комісія залишила без уваги наявне в матеріалах його квартирної справи чинні рішення Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 у справі № 640/21041/15-ц та Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.04.2019 зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 26.09.2019, в яких вже надана правова оцінка вказаній довідці Криворізької КЕЧ району.

У зв`язку з цим, 03.06.2021, покладаючись на судову практику ВС України щодо юрисдикції спору, ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків (далі КЕВ м. Харків), Комісії та просив: визнати протиправним та незаконним рішення Комісії, яким було відмовлено в погодженні зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, яке відображене в протоколі від 09.02.2021 за № 37; визнати за ним право на виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 для забезпечення постійним житлом; зобов`язати КЕВ м. Харків подати до виконавчого комітету міської у місті Харкові ради клопотання, про виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22.11.2021 у справі № 953/10550/21 в позові відмовлено. Рішення Фрунзенського районного суду мотивоване тим, що іншого порядку виключення житла з числа службового ніж передбаченого Інструкцією, на цей час немає, а рішення Комісії № 37 від 09.02.2021 не скасовано.

Вказане рішення суду першої інстанції було оскаржене до Харківського апеляційного суду.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» територіальна підсудність справ Харківського апеляційного суду визначена за Полтавським апеляційним судом.

Натомість, 8 червня 2022 року судова практика щодо юрисдикції вказаних справ була змінена ВП ВС (справа № 362/643/21 (провадження № 14-32цс22)) яка віднесла вказані справи до юрисдикції адміністративних судів.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 28.09.2022 у справі № 953/10550/21 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, оскаржуване рішення суду першої інстанції скасовано та провадження у справі закрито. Справу направлено до Харківського окружного адміністративного суду за юрисдикцією.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 у справі № 953/10550/21 в позові відмовлено. Відмова мотивована тим, що іншого порядку виключення житла з числа службового, ніж який передбачений Інструкцією, на цей час відсутній, а рішення Комісії не скасоване.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду у справі № 953/10550/21 від 23.08.2023 апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.02.2023 р. у справі № 953/10550/21 скасовано та прийнято нову постанову, якою його позовні вимоги задоволені частково:

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, яким ОСОБА_1 відмовлено у погодженні питання зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , яке відображене в протоколі від 09.02.2021 р. № 37.

Зобов`язано Комісію з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями повторно розглянути питання щодо погодження питання зняття статусу «службове» з квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом, з урахуванням висновків суду.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання підпорядкованого Комісії з цього питання Харківського КЕУ подати відповідне клопотання до виконавчого комітету Харківської міської ради, про виключення його квартири з числа службових, апеляційний суд зазначив, що ця вимога є передчасною та зобов`язав Комісію повторно розглянути це питання з урахуванням визнання протиправним та скасування спірного рішення Комісії та правових висновків суду.

На виконання вказаного рішення Другого апеляційного адміністративного суду Харківське КЕУ направило до Комісії квартирну справу позивача з доданою копією вищевказаної постанови суду у справі № 953/10550/21 від 23.08.2023.

Рішенням Комісії з контролю за забезпеченням військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 21.11.2023 № 189 повторно відмовлено в погодженні виключення квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення Заступника Міністра оборони України від 04.11.2022 № 2551/з/5 та абз. 4 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей».

Вважаючи викладене в протоколі № 189 від 21.11.2023 рішення Комісії, яким ОСОБА_1 було відмовлено в погодженні виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , для забезпечення ОСОБА_1 та членів його сім`ї постійним житлом протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач відповідно до послужного списку має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус ветеран війни - учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку, отже наявні усі умови, визначені п.10 Інструкції, для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Житловим кодексом України, Законом України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ, Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів від 03.08.2006 року № 1081, Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України 30.11.2011 №737.

Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.

Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Приписами абз. 2 ч.2 ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII), держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті.

Статтею 118 Житлового кодексу України визначено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 3 серпня 2006 року (далі - Порядок № 1081), а саме пунктом 3 встановлено, що військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надається житло для постійного проживання. Забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання проводиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Отже, зазначеним Порядком передбачено чотири способи забезпечення житлом військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше: 1) наданням один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого; 2) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, виключеного з числа службового; 3) надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб; 4) надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.

Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.

Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.

Пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно - експлуатаційного органу.

Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 № 380 затверджено Інструкцію з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (надалі - Інструкція № 380).

Відповідно до пункту 1 Розділу I Інструкції № 380 ця Інструкція визначає зміст та методику забезпечення жилими приміщеннями військовослужбовців Збройних Сил України (крім військовослужбовців строкової служби), а також осіб, звільнених в запас або відставку, що залишилися перебувати після звільнення з військової служби на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання (далі - військовослужбовці), та членів їх сімей, у тому числі членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), зникли безвісти під час проходження військової служби, що перебувають на обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов (далі - члени їх сімей).

Згідно пункту 1 Розділу ІІ Інструкції № 380 для ведення обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення, надання та використання службової жилої площі, обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою житловою площею), ведення оперативного обліку службових житлових приміщень в апараті МО України, в Генеральному штабі ЗС України, у інших органах військового управління та військових частинах, вищих військових навчальних закладах і військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях ЗС України, а також у військових прокуратурах утворюються житлові комісії.

До житлових комісій військових частин також належать житлові комісії квартирно-експлуатаційних органів та військових комісаріатів, які утворюються для ведення у встановленому порядку обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання, або виплати грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення особами з числа звільнених із військової служби в запас або відставку.

Житлова комісія військової частини (об`єднана житлова комісія) має право приймати рішення щодо: взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом забезпечення службовими жилими приміщеннями (службовою жилою площею); взяття військовослужбовців та членів їх сімей на облік і зняття з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; надання військовослужбовцям та членам їх сімей службових жилих приміщень (службової житлової площі), жилих приміщень для постійного проживання або виплату грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення; зміни дати зарахування (перебування) на обліку військовослужбовців та членів їх сімей, які потребують поліпшення житлових умов, шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; внесення змін до облікових справ військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов шляхом надання жилих приміщень для постійного проживання; перегляду раніше прийнятих рішень цією житловою комісією або в порядку правонаступництва (пункт 7 Розділу ІІ Інструкції № 380).

Рішення житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) оформлюється протоколом, підписується членами комісії, які були присутні на засіданні житлової комісії, та протягом двадцяти робочих днів затверджується командиром військової частини та оголошується в наказі (абзац перший пункту 8 Розділу ІІ Інструкції № 380).

Згідно пунктів 3-7 Розділу VIІ Інструкції № 380 затверджений командиром військової частини протокол засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) разом з обліковою справою направляється військовою частиною до КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, що є підставою для видання наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

На підставі отриманих документів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району готує список надання житлової площі для постійного проживання (далі - Список надання постійного житла) (додаток 23).

Список надання постійного житла, підписаний начальником КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, з обліковою справою військовослужбовця, витягом із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю жилого приміщення для постійного проживання, копією протоколу засідання житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії) направляється до ГКЕУ для узагальнення та внесення на розгляд Комісії з контролю.

Для розгляду Списку надання постійного житла Комісією з контролю на її засідання можуть запрошуватися голови житлових комісій військових частин (об`єднаних житлових комісій).

За результатами розгляду Списку надання постійного житла Комісія з контролю приймає рішення окремо щодо кожного військовослужбовця про:

погодження надання постійного житла;

відмову в погодженні надання постійного житла із зазначенням причини такої відмови.

Рішення Комісії з контролю оформлюється протоколом.

У разі прийняття Комісією з контролю рішення щодо відмови в погодженні надання постійного житла воно підлягає новому розподілу у встановленому цією Інструкцією порядку протягом одного місяця та є підставою для скасування наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Рішення Комісії з контролю є обов`язковим для виконання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району, військовими комісаріатами та військовими частинами.

ГКЕУ на підставі рішення Комісії з контролю готує Список надання постійного житла у Збройних Силах України, що подається на затвердження заступнику Міністра оборони України (згідно з розподілом обов`язків).

Затверджений Список надання постійного житла у Збройних Силах України є підставою для оформлення протягом десяти робочих днів КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району та подання до виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради документів для видачі ордеру на постійну житлову площу, який є єдиною підставою для вселення в надане житлове приміщення.

До виконавчих органів районної, міської, районної у місті ради КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району надає облікову справу військовослужбовця разом з витягом із Списку надання постійного житла у Збройних Силах України, копію протоколу житлової комісії військової частини (об`єднаної житлової комісії), витяг із наказу командира військової частини про надання військовослужбовцю житлового приміщення для постійного проживання.

Крім того, пунктом 11 Порядку № 1081 передбачено, що виключення житлового приміщення з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.

Так, пунктом 10 Розділу VII Інструкції № 380 передбачено, що військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.

Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Отже, у спірних правовідносинах Інструкцією № 380 відповідач, Харківське Квартирно-експлуатаційне управління, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем соціальних гарантій забезпечення жилими приміщеннями в силу його особливого статусу, визначеного Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто внаслідок проходження ним військової служби.

Судом встановлено, що позивачем дотримано всі умови, що визначені Інструкцією, а саме позивач відповідно до послужного списку має календарну вислугу на військовій службі більше 20 років, має статус ветеран війни - учасник бойових дій, перебуває на квартирному обліку, але постійного житла до цього часу не отримав.

Відтак, колегія суддів вважає, що наявні усі, визначені пунктом 10 Інструкції № 380, умови для реалізації права позивача на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у встановленому порядку.

На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.

Стосовно посилання Харківського КЕУ, як на підставу для відмови позивачу в погодженні виключення з числа службових квартири АДРЕСА_1 , на те, що 20.02.2003 ОСОБА_1 отримав постійне житло - трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , колегія суддів зазначає, що Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 23.02.2016 у справі № 640/21041/15-ц, зокрема, було встановлено, що на момент звільнення ОСОБА_1 не був забезпечений постійним житлом, так як в 2007 року знявся з реєстрації м. Кривий Ріг та переїхав до м. Харків. Вказаний факт встановлений рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09.10.2013 р., яке набрало законної сили. Крім того, зазначеним обставинам надавалася оцінка судом апеляційної інстанції в постанові від 23.08.2023 у справі № 953/10550/21.

В оцінці спірних правовідносин необхідно виходити з того, що суд має право зобов`язати орган вчинити певні дії, які гарантували б захист прав і свобод людини, оскільки Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (ст.8).

Одночасно, колегія суддів враховує, що частиною 2 пункту 11 Порядку №1081 органом, уповноваженим приймати рішення про виключення житлових приміщень з числа службового, визначено виконавчий орган районної, міської, районної у місті ради.

Отже, питання виключення житла з числа службового має вирішуватися виконавчим комітетом Харківської міської ради, а не відповідачем.

Відповідач лише повинен подати клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд цього питання разом із відповідними документами.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.

Колегія суддів зазначає, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України). Відтак, обираючи спосіб захисту прав позивача, суди мали б зважати на ефективність такого захисту.

Ця мета перегукується зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.

Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту" у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з метою повного та ефективного захисту прав позивача необхідно зобов`язати Харківське квартирно-експлуатаційне управління подати до Виконавчого комітету Чугуївської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Судова колегія зазначає, що відповідач не надав доказів на підтвердження обґрунтованості відмови у поданні клопотання за заявою військовослужбовця про розгляд питання про виключення житла з числа службового при наявності клопотання командира військової частини з цього приводу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Положенням п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Харківського квартирно-експлуатаційного управління - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.06.2024 по справі № 520/38209/23 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова