Справа № 160/27457/24
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Лозицької І.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», протиправною;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 , з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану у зв`язку з наявністю інвалідності.
Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 , зазначає, що він звертався до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про його звільнення з військової служби з підстав наявності у нього інвалідності ІІІ групи, однак відповідачем, за результатами розгляду рапорту, не було прийнято позитивного рішення.
Ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для надання відзиву на позов та докази на його обґрунтування.
Представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, в тексті якого він підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд задовольнити позовну заяву у повному обсязі із зазначенням, що у відповідача наявні документи, які свідчать про право ОСОБА_1 на звільнення з військової служби.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_3 (раніше НОМЕР_2 ).
ОСОБА_1 звертався до командування військової частини НОМЕР_1 з рапортом про його звільнення з військової служби з підстав наявності у нього інвалідності ІІІ групи.
Командуванням Десантно-штурмових військ ЗС України було направлено на адресу адвоката позивача лист від 19.07.2024 р. №117/826/ВихЗПІ, в тексті якого зазначено, що з 12.03.2024 р. військовослужбовець ОСОБА_1 самовільно залишив місце служби. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2024 р. №72 військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 призупинено.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови ОСОБА_1 , у звільненні з військової служби на підставі підпункту «б» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку викладеному вище, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та діє станом на сьогоднішній день.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-XII (далі - Закон №2232-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом частин першої та третьої статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1 Закону № 2232-XII).
Підстави звільнення з військової служби передбачено статтею 26 Закону № 2232-XII.
Підстави для звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема, підпункт "б" п. 2 ч.4 ст. 26 Закону військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Отже, підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу під час мобілізації, є зокрема наявність у нього інвалідності.
Так, в матеріалах справи міститься довідка до акту огляду медико-соціальної експертною комісією №130005, з тексту якої вбачається, що позивачу - ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності з 01.11.2021 р. (проф. захв.).
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивач має право на звільнення з військової служби на підставі підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII.
Водночас, суд зазначає, що позивач, станом на дату прийняття рішення у справі, проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_3 (раніше НОМЕР_2 ). При цьому, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.03.2024 р. №72 військову службу військовослужбовця ОСОБА_1 призупинено. Звернувся з рапортом до Військовій частині НОМЕР_1 , при цьому, де проходить військову службу, а саме, до Військовій частині НОМЕР_3 (раніше НОМЕР_2 ), з рапортом не звертався. Військова частина НОМЕР_3 не є стороною в адміністративній справі. Судом встановлено, що саме відповідачем Військово частиною НОМЕР_1 бездіяльності здійснено не було, тому позовна заява не підлягає задоволенню.
На підставі викладеного вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної заяви.
Питання щодо розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу, у порядку статті 139 КАС України не підлягають вирішенню, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювався.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька