Справа № 160/23886/24
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокуСправа №160/23886/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №09 від 05.08.2024р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

28.08.2024р. (згідно штемпеля поштового зв`язку) ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та, з урахуванням уточненого адміністративного позову від 09.09.2024р., просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком позивачеві від дня її звернення 29.07.2024р.;

- зобов`язати відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з дня її звернення 29.07.2024р. із урахуванням набутого на час звернення страхового стажу в розмірі 31 рік 06 місяців 03 дні, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 29.07.2024 (сторінки 1-17,41-49), а саме: періоду 05.06.1978р. по 25.08.1978р. який становить 0 років 2місяці 20 днів (запис № 1-2 трудової книжки); періоду 11.06.1979р. по 29.08.1979р., який становить 0 років 2 місяці 23 дні (запис №3-4 трудової книжки); періоду 01.09.1980р. по 01.12.1981р., який становить 1 рік 3 місяці 0 днів (запис № 5-6 трудової книжки); періоду 24.11.1981р. по 12.07.1982р., який становить 0 років 8 місяців 18 днів (записи № 7-8 трудової книжки); періоду 15.07.1982р по 25.08.1982р., який становить 0 років 1 місяць 10 днів (записи №9-10 трудової книжки); періоду 25.08.1982р. по 25.08.1986р., який становить 3 роки 11 місяців 25 днів (записи 11-14 трудової книжки); періоду навчання на денному відділенні Криворізького державного педагогічного інституту з 01.09.1986 по 11.09.1989, який становить 3 роки 0 місяців 11 днів (відповідно до архівної довідки №02-241о від 02.07.2023р.); відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме: періоду 20.08.1991 по 20.08.1992р., який складає 1 рік 0 міс 0 днів (записи № 17-18 трудової книжки); періоду 15.11.1993р. по 01.07.1994р., який складає 0 років 7місяців 15 днів (записи № 19-20 трудової книжки); періоду догляду за дитиною до 3 років з 26.11.1995р. по 25.11.1998р., який складає 3 роки 0 міс 0 днів; періоду 13.03.2006р. по 29.07.2024р., який складає 18 років 4 місяці 17 днів (запис № 23 трудової книжки).

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої надала всі необхідні документи, проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №09 від 05.08.2024р., яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та ненастанням віку, при цьому, у рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки від 10.06.1978 НОМЕР_1 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку на титульній сторінці, та прізвища ОСОБА_2 не прослідковуються прізвища згідно свідоцтв про шлюб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; до страхового стажу не враховані довідки №19 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_5 , № 20 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_6 , № 892 від 04.12.2023 прізвище ОСОБА_7 , №1 від 02.01.2024 прізвище ОСОБА_8 , оскільки відсутні дані про розірвання шлюбу ОСОБА_9 ; до страхового стажу не враховано період навчання згідно довідки від 02.07.2023 №02-241о, оскільки прізвище ОСОБА_10 не відповідає свідоцтву про шлюб ОСОБА_5 , в довідці відсутні періоди про терміни навчання на денному відділенні та відсутній наказ про закінчення навчання на заочній формі навчання, свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу ОСОБА_11 відсутні. Позивачка не погоджується з таким рішенням відповідача, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 18.09.2024р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідача, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.44).

29.09.2024р. через систему «Електронний суд», на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що за поданими документами та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку страховий стаж особи становить 21 рік 01 місяців 0 днів; до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки від 10.06.1978 НОМЕР_1 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку на титульній сторінці, та прізвища ОСОБА_2 не прослідковуються прізвища згідно свідоцтв про шлюб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; до страхового стажу не враховані довідки №19 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_5 , № 20 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_6 , № 892 від 04.12.2023 прізвище ОСОБА_7 , №1 від 02.01.2024 прізвище ОСОБА_8 , оскільки відсутні дані про розірвання шлюбу ОСОБА_9 ; до страхового стажу не враховано період навчання згідно довідки від 02.07.2023 № 02-241о, оскільки прізвище ОСОБА_10 не відповідає свідоцтву про шлюб ОСОБА_5 , в довідці відсутні періоди про терміни навчання на денному відділенні та відсутній наказ про закінчення навчання на заочній формі навчання, свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу ОСОБА_11 відсутні (а.с.50-52).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Отже, рішення у даній адміністративній справі приймається судом 18.11.2024р. в межах строку, встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

29.07.2024р. ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої надала, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 від 10.06.1978р. та уточнюючі довідки, що підтверджується копією відповідної заяви (а.с.77) та не заперечується учасниками справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №09 від 05.08.2024р., яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу та ненастанням віку, при цьому, у рішенні зазначено про те, що за доданими документами до страхового стажу не зараховано: період роботи згідно трудової книжки від 10.06.1978 НОМЕР_1 , оскільки неможливо ідентифікувати печатку на титульній сторінці, та прізвища ОСОБА_2 не прослідковуються прізвища згідно свідоцтв про шлюб ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ; до страхового стажу не враховані довідки №19 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_5 , № 20 від 22.01.2024 прізвище ОСОБА_6 , № 892 від 04.12.2023 прізвище ОСОБА_7 , №1 від 02.01.2024 прізвище ОСОБА_8 , оскільки відсутні дані про розірвання шлюбу ОСОБА_9 ; до страхового стажу не враховано період навчання згідно довідки від 02.07.2023 №02-241о, оскільки прізвище ОСОБА_10 не відповідає свідоцтву про шлюб ОСОБА_5 , в довідці відсутні періоди про терміни навчання на денному відділенні та відсутній наказ про закінчення навчання на заочній формі навчання, свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу ОСОБА_11 відсутні, що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с.30-31,72).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні пенсії за віком позивачеві від дня її звернення 29.07.2024р., у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права на пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення відповідача протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з дня її звернення 29.07.2024р. із урахуванням набутого на час звернення страхового стажу в розмірі 31 рік 06 місяців 03 дні, відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 29.07.2024 (сторінки 1-17,41-49), а саме: періоду 05.06.1978р. по 25.08.1978р. який становить 0 років 2місяці 20 днів (запис № 1-2 трудової книжки); періоду 11.06.1979р. по 29.08.1979р., який становить 0 років 2 місяці 23 дні (запис №3-4 трудової книжки); періоду 01.09.1980р. по 01.12.1981р., який становить 1 рік 3 місяці 0 днів (запис № 5-6 трудової книжки); періоду 24.11.1981р. по 12.07.1982р., який становить 0 років 8 місяців 18 днів (записи № 7-8 трудової книжки); періоду 15.07.1982р по 25.08.1982р., який становить 0 років 1 місяць 10 днів (записи №9-10 трудової книжки); періоду 25.08.1982р. по 25.08.1986р., який становить 3 роки 11 місяців 25 днів (записи 11-14 трудової книжки); періоду навчання на денному відділенні Криворізького державного педагогічного інституту з 01.09.1986 по 11.09.1989, який становить 3 роки 0 місяців 11 днів (відповідно до архівної довідки №02-241о від 02.07.2023р.); відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 , а саме: періоду 20.08.1991 по 20.08.1992р., який складає 1 рік 0 міс 0 днів (записи № 17-18 трудової книжки); періоду 15.11.1993р. по 01.07.1994р., який складає 0 років 7місяців 15 днів (записи № 19-20 трудової книжки); періоду догляду за дитиною до 3 років з 26.11.1995р. по 25.11.1998р., який складає 3 роки 0 міс 0 днів; періоду 13.03.2006р. по 29.07.2024р., який складає 18 років 4 місяці 17 днів (запис № 23 трудової книжки).

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - від 20 до 30 років.

У разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, необхідного страхового стажу на дату досягнення віку, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, пенсію за віком може бути призначено після набуття особою страхового стажу, визначеного частинами першою - третьою цієї статті на дату досягнення відповідного віку.

Наявність страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою цієї статті, який дає право на призначення пенсії за віком, визначається на дату досягнення особою відповідного віку і не залежить від наявності страхового стажу на дату звернення за призначенням пенсії.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до "д" частини третьої статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується також, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до пункту 8 Порядку № 637 період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зокрема, з червня 1978 року по листопад 1998 року була найманим працівником та працювала на різних посадах у багатьох підприємствах, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_1 від 10.06.1978р., наявною у справі (а.с.8-15,60-67).

Разом з тим, наведені періоди роботи не було зараховано відповідачем до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як неможливо ідентифікувати печатку на титульній сторінці, та прізвища ОСОБА_2 не прослідковуються прізвища згідно свідоцтв про шлюб ОСОБА_3 , Онищенко-Митрофанова-Шпонька, що підтверджується змістом копії оспорюваного рішення пенсійного органу №09 від 05.08.2024р., наявною у справі (а.с.30-31,72).

Тобто, фактично, вказані періоди роботи позивачки не було зараховано пенсійним органом до стажу її роботи, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємств, на яких позивач працювала.

У спірні періоди роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Відповідно до п.2.3. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

Згідно п.2.5. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «В случае выявления неправильной или неточной записи сведений о работе, переводе на другую постоянную работу, о награждениях и поощрениях и др. исправление производится администрацией того предприятия, где была внесена соответствующая запись. Администрация по новому месту работы обязана оказать работнику в этом необходимую помощь.».

Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р., яка підтверджує факт роботи позивача за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, пенсійним органом безпідставно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до загального страхового стажу періодів її роботи на підставі записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р.

Окрім того, судом встановлено, що у період з 01.09.1986 по 11.09.1989 позивачка навчалася в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні, при цьому, з 26.05.1988 по 17.05.1989 перебувала в академічній відпустці за хворобою, що підтверджується копією архівної довідки №02-241о від 02.07.2023, наявною у справі (а.с.16,68).

Наведений період навчання не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, оскільки прізвище ОСОБА_10 не відповідає свідоцтву про шлюб ОСОБА_5 ", в довідці відсутні періоди про терміни навчання на денному відділенні та відсутній наказ про закінчення навчання на заочній формі навчання, свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу ОСОБА_11 відсутні, що підтверджується копією рішення пенсійного органу №09 від 05.08.2024р., наявною у справі (а.с.30-31,72).

Разом з тим, твердження відповідача в оспорюваному рішенні про те, що в довідці відсутні періоди про терміни навчання на денному відділенні та відсутній наказ про закінчення навчання на заочній формі навчання, свідоцтво про шлюб або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу ОСОБА_11 відсутні, спростовуються наявними у справі копіями архівної довідки №02-241о від 02.07.2023, зі змісту якої вбачається, що позивачка навчалася в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні у період з 01.09.1986 по 11.09.1989, при цьому, з 26.05.1988 по 17.05.1989 перебувала в академічній відпустці за хворобою (а.с.16,68) та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища, який у тому числі наданий і відповідачем, а відповідно міститься в матеріалах пенсійної справи позивача, згідно якого шлюб ОСОБА_11 розірвано 10.08.1990р. (а.с.26,70).

При цьому, у вказаній архівній довідці дійсно зазначено про період навчання ОСОБА_12 , що не відповідає не відповідає свідоцтву про шлюб ОСОБА_5 .

Разом з тим, в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Окрім того, в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а (провадження №К/9901/2310/18) Верховний Суд висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 04 липня 2023 року у справі №580/4012/19.

Тож наявність недоліків в оформленні первинних документів (на підставі яких складалася архівна довідка від 02.07.2023р.) не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що особа жодним чином не впливає на дотримання/недотримання уповноваженою особою порядку заповнення диплому та не може нести негативні наслідки за окремі його недоліки, при цьому, підставою для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, про що також зазначив Верховний Суд в постанові від 04 липня 2023 року у справі № 580/4012/19.

Доказів на підтвердження недостовірності відомостей, вказаних в архівній довідці №02-241о від 02.07.2023, матеріали справи не містять.

А відповідно, відповідачем протиправно не враховано такий період навчання позивача до її загального страхового стажу.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачем не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем рішення №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачем жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем рішення №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, суд приходить до висновку, що відповідач, відмовивши у призначенні позивачеві пенсії за віком, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеним рішенням відповідача №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також, слід зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р., а також і період навчання позивача в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні з 01.09.1986 по 11.09.1989 (виключивши період перебування в академічній відпустці з 26.05.1988 по 17.05.1989) згідно відомостей архівної довідки №02-241о від 02.07.2023, враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до стажу позивача при обчисленні пенсії наведених періодів роботи позивача, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст.ст. 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р., а також і період навчання позивача в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні з 01.09.1986 по 11.09.1989 (виключивши період перебування в академічній відпустці з 26.05.1988 по 17.05.1989) згідно відомостей архівної довідки №02-241о від 02.07.2023, є належним способом захисту порушеного права позивача.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача врахувати до страхового стажу період догляду за дитиною до 3 років з 26.11.1995р. по 25.11.1998р. та період 13.03.2006р. по 29.07.2024р., оскільки, наведений стаж врахований пенсійним органом при розгляді заяви позивача про призначення пенсії з урахуванням інформації, наявної в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (форма ОК-5) по 31.03.2024р., виходячи з вимог чинного законодавства, що підтверджується наявним у справі розрахунком стажу (а.с.29,86).

Окрім того, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачеві пенсію за віком з дня її звернення 29.07.2024р., оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Окрім того, при прийнятті даного рішення, судом враховується і те, що у даному випадку, саме наявність у позивача страхового стажу, визначеного ст.26 Закону №1058, є підставою для призначення останній пенсії за віком, при цьому, за нормами ч.2 ст.24 Закону №1058 визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду, тобто повноваження щодо обчислення страхового стажу є виключною компетенцію пенсійних органів, а тому адміністративний суд не наділений повноваження підміняти пенсійний орган та самостійно обчислювати страховий стаж позивача для призначення пенсії, а, відповідно, без проведення розрахунку такого стажу і зобов`язувати розрахувати (призначати) пенсію.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права за умови визнання протиправним та скасування рішення відповідача №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, а також і зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р., а також і період навчання в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні з 01.09.1986 по 11.09.1989 (виключивши період перебування в академічній відпустці з 26.05.1988 по 17.05.1989) згідно відомостей архівної довідки №02-241о від 02.07.2023, є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення їй пенсії за віком від 29.07.2024р. відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України, виходячи з вимог ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №ПН2998324 від 27.08.2024р. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 605 грн. 60 коп., виходячи із розрахунку: 1211,20 грн. / 2 (а.с.6,43).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення №09 від 05.08.2024р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №09 від 05.08.2024р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7; ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.1978р., а також і період навчання в Криворізькому державному педагогічному інституті на денному відділенні з 01.09.1986 по 11.09.1989 (виключивши період перебування в академічній відпустці з 26.05.1988 по 17.05.1989) згідно відомостей архівної довідки №02-241о від 02.07.2023.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7; ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) про призначення їй пенсії за віком від 29.07.2024р., відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 605 грн. 60 коп. (шістсот п`ять грн. 60 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва