Справа № 120/7905/24
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2024 р. Справа № 120/7905/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Віятик Наталії Володимирівни, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до відповідача з заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки має батька, якому встановлено 2 групу інвалідності. Однак, рішенням комісії йому відмовлено у наданні відстрочки, з тих підстав, що у позивача є брат, який згідно ч. 1 ст. 202 СК України також зобов`язаний утримувати свого непрацездатного батька.

З такою відмовою позивач не погоджується, вважає, що має право на отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, тому звертається до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 24.06.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

10.07.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується з позицією позивача та просить у задоволенні адміністративного позову відмовити. Свою позицію обґрунтовує тим, що на підставі доданих до заяви позивача документів, комісією з перевірки наявності прав громадян на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації встановлено, що позивач має батька, який є особою з інвалідністю ІІ групи, а також наявність у батька позивача, ще одного сина ОСОБА_1 , який згідно довідки форми 5 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 2009 року по теперішній час. Проте, факт проходження військової служби не дає йому права на звільнення від обов`язку щодо утримання свого непрацездатного батька, оскільки згідно чинного законодавства він залишається працездатною особою. Позивач разом із заявою про надання відстрочки не надав жодних документів, що підтверджували б непрацездатність ОСОБА_1 , який є сином ОСОБА_2 та, відповідно до закону, зобов`язаний утримувати свого непрацездатного батька.

Дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 , 1976 року народження, є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України, а отже є військовозобов`язаним та підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17.12.1976 батьками ОСОБА_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №884454 від 15.03.2024 ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності.

ОСОБА_2 отримує пенсію за віком відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 від 20.04.2010.

ОСОБА_3 є непрацездатною та отримує пенсію за віком відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_4 від 20.10.2010.

Відповідно до довідки №127 від 04.03.2024 виданої Кіблицьким старостинським округом Гайсинської міської ради, громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки форми 5 молодший сержант ОСОБА_1 (брат позивача) перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 з 2009 року по теперішній час.

Позивач засобами поштового зв`язку звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку із наявністю батька з інвалідністю ІІ групи (зареєстрована 30.04.2024 за вхідним №7890). До заяви додані наступні документи:

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;

- РНОКПП ОСОБА_1 ;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;

- посвідчення серії НОМЕР_5 від 10.10.2023;

- витяг із наказу №91 від 23.03.2024;

- паспорт громадянина України ОСОБА_2 ;

- РНОКПП ОСОБА_2 ;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_2 ;

- довідка до акта огляду МСЕК ОСОБА_2 ;

- паспорт громадянина України ОСОБА_3 ;

- РНОКПП ОСОБА_3 ;

- пенсійне посвідчення ОСОБА_3 ;

- довідка №127 від 04.03.2024;

- свідоцтво про укладення шлюбу;

- свідоцтво про народження ОСОБА_1 ;

- паспорт громадянина України ОСОБА_1 ;

- РНОКПП ОСОБА_1 ;

- довідка форми 5 на ОСОБА_1 .

За результатами розгляду заяви позивача рішенням комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2024 (протокол №19) ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки наявні інші працездатні особи, зобов`язані згідно закону утримувати особу з інвалідністю.

Позивач, вважаючи протиправною відмову відповідача щодо ненадання йому відстрочки, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою та другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з пунктом 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, надалі Указами Президента України воєнний стан продовжувався. Станом на день вирішення справи у суду, воєнний стан триває.

Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21 жовтня 1993 року №3543-XII /надалі Закон №3543-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)/ встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №3543-XII, мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

За змістом пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, у тому числі: оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам; розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Як визначено абзацом дев`ятим пункту 11 цього Положення, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, зокрема, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Відповідно до частини першої статті 23 Закону №3543-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:

заброньовані на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, а також за підприємствами, установами і організаціями в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії);

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років;

жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років;

жінки та чоловіки, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, які виховують дитину, хвору на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитину, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

жінки та чоловіки, на утриманні яких перебуває повнолітня дитина, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

усиновителі, опікуни, піклувальники, прийомні батьки, батьки-вихователі, на утриманні яких перебувають діти-сироти або діти, позбавлені батьківського піклування, віком до 18 років;

зайняті постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду;

які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

жінки та чоловіки, які мають неповнолітню дитину (дітей) і чоловіка (дружину), який (яка) проходить військову службу за одним із видів військової служби, визначених частиною шостою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

народні депутати України, депутати Верховної Ради Автономної Республіки Крим;

працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України;

інші військовозобов`язані або окремі категорії громадян у передбачених законом випадках.

Особи з інвалідністю, а також особи, зазначені в абзацах четвертому - дванадцятому частини першої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою і тільки за місцем проживання.

Призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також:

здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти;

наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів професійної (професійно-технічної) освіти, закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах професійної (професійно-технічної) чи загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час проведення антитерористичної операції з числа:

військовослужбовців або працівників утворених відповідно до законів України військових формувань, що захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули або пропали безвісти під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;

осіб, які загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії з утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами;

жінки та чоловіки, чиї близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Особи, зазначені в абзаці другому частини першої та в абзацах четвертому - дев`ятому частини третьої цієї статті, у зазначений період можуть бути призвані на військову службу за їхньою згодою.

Таким чином, Закон № 3543-ХІІ, який є чинним на момент виникнення спірних правовідносин та невизнаним неконституційним у встановленому законодавством порядку, встановлює вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації, і у такому переліку наявні військовозобов`язані, що визнані в установленому порядку особами з інвалідністю або відповідно до висновку військово-лікарської комісії тимчасово непридатними до військової служби за станом здоров`я на термін до шести місяців (з наступним проходженням військово-лікарської комісії).

З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся з заявою від 29.04.2024 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

До заяви було додано всі вищевказані документи.

Розглянувши заяву про надання відстрочки від призову, відповідач листом № 4101 від 07.05.2024 повідомив позивача про відсутність підстав для надання відстрочки на підставі абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки у останнього є брат - ОСОБА_1 , який зобов`язаний відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України утримувати свого непрацездатного батька. У свою чергу позивачем не надано доказів непрацездатності ОСОБА_1 , або інших поважних причин неможливості утримання ним свого батька.

Окремо зазначено, що факт проходження ОСОБА_1 військової служби у в/ч НОМЕР_1 не дає йому права на звільнення від обов`язку щодо утримання свого непрацездатного батька, оскільки згідно чинного законодавства він залишається працездатною особою.

Відповідно витягу з протоколу комісії з надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_1 від 03.05.2024 №19, ОСОБА_1 відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за абз. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", оскільки у військовозобов`язаного немає підстав для надання відстрочки.

Проте позивач не погоджується з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, адже зазначає, що є особою, яка зобов`язана відповідно до закону утримувати свого батька, оскільки мати є пенсіонеркою та хворіє, а брат, згідно довідки форми 5 проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 .

Суд відзначає, що відповідно до статті 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків. Також відповідно до статті 202 Сімейного кодексу України, повнолітні діти зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

З огляду на зазначене суд погоджується з відповідачем та зазначає, що конституційний обов`язок піклуватися та утримувати свого непрацездатного батька покладено на його працездатних синів ОСОБА_1 та ОСОБА_1 .

При цьому, виходячи з аналізу абзацу 11 частини першої статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", проходження ОСОБА_1 військової служби не впливає на його обов`язок утримувати свого непрацездатного батька ОСОБА_2 .

В контексті наведених норм та встановлених фактичних обставин, суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо того, що позивач не довів, що є єдиною працездатною особою, зобов`язаною відповідно до закону утримувати свого батька.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд вважає, що відповідач, відмовляючи у відстрочці від призову на військову службу під час мобілізації, з підстав, передбачених абзацом 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", діяв обґрунтовано, у відповідності до положень норм чинного законодавства.

З підстав зазначеного, суд зазначає що вимоги заявлені позивачем задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 статті 77 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і частиною 1 статті 77 КАС України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, а також обставини, встановлені у ході судового розгляду справи, суд доходить висновку, що ухвалюючи оскаржуване рішення, відповідач діяв відповідно до Конституції України та чинного законодавства України, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

З підстав того, що в задоволені позову відмовлено, судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 )

Суддя Віятик Наталія Володимирівна