Справа № 240/22476/24
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

(про відмову у забезпеченні позову)

19 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/22476/24

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шуляк Л.А., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про заборону вчиняти дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просить:

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії пов`язані з переміщенням по службі або переведення до іншого місця проходження служби ОСОБА_1 , до проходження медичного обстеження з метою визначення його ступеня придатності до військової служби;

- вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони Генеральному штабу Збройних сил України вчиняти дії пов`язані з переміщенням по службі, переведенням до іншого місця проходження служби ОСОБА_1 , до проходження медичного обстеження з метою визначення його ступеня придатності до військової служби.

В обґрунтування заяви вказано, що у зв`язку з чисельними скаргами на здоров`я, протягом травня-листопада 2024 року ОСОБА_1 неодноразово звертався до безпосередніх командирів та військовослужбовців медичної служби Військової частини НОМЕР_1 з проханням направити його на медичне обстеження з метою визначення його ступеня придатності до військової служби, але отримував безпричинну відмову. В подальшому, командири ОСОБА_2 в усній формі надали позивачу наказ про його переведення до подальшого проходження служби в іншу військову частину, яке буде здійснено одразу після його повернення та у зв`язку з його станом здоров`я, що порушить права та свободи позивача, унеможливить виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог, порушить ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

У відповідності до частини першої статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Положеннями частини 2 статті 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмету позову та не повинні порушувати прав осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Таким чином слідує, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених Кодексом адміністративного судочинства України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Системний аналіз вищезазначених положень дозволяє дійти висновку, що застосування заходів забезпечення позову можливе лише у випадку існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також наявність ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. При цьому, небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача має бути очевидною.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого адміністративного Суду України від 06 березня 2008 року №2 Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Правовий інститут забезпечення адміністративного позову має застосовуватися лише у виключних випадках та за умови існування обґрунтованої небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам особи до ухвалення рішення в адміністративній справі, або у випадках, якщо захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Так, позивач у заяві про забезпечення позову зазначає, що відповідач має намір та можливість перемістити позивача до іншої військової частини чи місця несення служби. Однак, до заяви не надано будь-яких доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, в тому числі доказів щодо вчинення відповідачем будь-яких дій з приводу переведення ОСОБА_1 до іншої військової частини.

Відповідно до п.109 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого указом ПУ від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Також, суд зазначає, що п.110 Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (затверджено Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008) передбачено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами, що передбачено п.112 Положення.

Тобто, для здійснення переміщення/переведення військовослужбовця з однієї військової частини до іншої враховуються обставини та вчиняється певний перелік дій, про які повідомляють військовослужбовця.

Також, позивачем не вказано ознак, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з посиланням на відповідні докази, тобто відповідно до статті 150 КАС України позивачем не доведено наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд не приймає до уваги скріншот екрану телефону, оскільки неможливо встановити коли здійснено вказане листування, хто є адресатом такого повідомлення. Більш того, повідомлення немає конкретного наказу про переведення/переміщення позивача.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення заяви заявника шляхом заборони Військовій частині НОМЕР_1 вчиняти дії пов`язані з переміщенням по службі або переведення до іншого місця проходження служби ОСОБА_1 , до проходження медичного обстеження з метою визначення його ступеня придатності до військової служби.

З аналогічних підстав не підлягає задоволенню заява про забезпечення позову в частині вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Генеральному штабу Збройних сил України вчиняти дії пов`язані з переміщенням по службі, переведенням до іншого місця проходження служби ОСОБА_1 , до проходження медичного обстеження з метою визначення його ступеня придатності до військової служби.

Також слід врахувати, що загальновідомим є той факт, що на даний час в Україні діє воєнний стан, а відповідно до п.10 ч.3 ст.151 КАС України не допускається забезпечення позову шляхом зупинення наказу або розпорядження командира (начальника), відданого військовослужбовцю в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви позивача, яка надійшла до суду 18.11.2024 про вжиття заходів забезпечення позову, мотивованої лише припущенням про можливе переміщення заявника та, як наслідок, в задоволенні такої заяви слід відмовити.

Керуючись статтями 150, 151, 156, 243, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у забезпеченні позову.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.А.Шуляк