Справа № 300/1099/24
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 300/1099/24 пров. № А/857/13568/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Судової Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року, прийняте суддею Главачем І.А. у місті Івано - Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі ГУ ПФУ в Донецькій області) про визнання протиправним та скасування рішення №09 від 20.09.2023, згідно якого ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком; зобов`язання призначити йому пенсію за віком.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 позов задоволено частково: визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Донецькій області №09 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язано зарахувати до страхового стажу період проходження військової служби з 24.02.1988 по 26.03.1990, період роботи з 17.04.1990 по 15.11.1995 та повторно розглянути заяву від 13.09.2023 про призначення пенсії за віком, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.

Суд зазначив, що підставою для відмови у врахуванні стажу роботи з 17.04.1990 по 15.11.1995 була відсутність у трудовій книжці печатки підприємства при звільненні.

Позивач не може нести відповідальності за допущені порушення при заповненні трудової книжки, оскільки записи у трудову книжку вносилися відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. Більше того, недоліки заповнення трудової книжки не можуть слугувати підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.

Позивач з 24.05.2007 отримував допомогу по безробіттю, однак зазначений запис про період отримання допомоги не дає можливість встановити період закінчення її виплати. Інших записів трудова книжка не має.

Суд погодився із відповідачем, що в трудовій книжці не міститься запис щодо періоду отримання допомоги по безробіттю.

Щодо не зарахування періоду проходження військової служби з 24.02.1988 по 26.05.1990 до страхового стажу та не врахування довідки №3/37 від 06.04.1990, суд зазначив, що обставини видачі уточнюючих довідок суб`єктами, які розташовані на тимчасово непідконтрольній українській владі території, не позбавляють позивача права на отримання пенсії, а тому посилання відповідача як на підставу для відмови на обставину того, що спірні довідки були видані підприємством, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, є безпідставними.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Донецькій області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом правильно установлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 22.11.1982 відсутня печатка підприємства при звільненні, проте, на думку відповідача, суд не надав цьому правильну правову оцінку та помилково зазначив, що даний факт не є підставою для неврахування до стажу роботи позивача періоду з 17.04.1990 по 15.11.1995.

Проте, суд помилково зазначає, що у трудовій книжці чітко зазначено дати призначення та звільнення, посаду, підприємство на якому працював позивач, номера і дати наказів про прийняття на роботу і звільнення, а тому цього достатньо для врахування спірного періоду до страхового стажу, що не відповідає вимогам пункту 2.4. Інструкції № 58.

Суд прийшов до помилкового висновку, що відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 24.02.1988 по 26.05.1990 згідно довідки №3/37 від 06.04.1990. На думку відповідача, враховуючи те, що позивач не надав військовий квиток, а надана ним довідка № 3/37 від 06.04.1990 видана установою, яка на даний час розташована на непідконтрольній Україні території, не містить посилання на первинні документи, врахувати до страхового стажу вищевказаний період неможливо.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 13.09.2023 звернувся до ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

У зв`язку з призначенням пенсій за принципом екстериторіальності та єдиної черги завдань, заява про призначення пенсії від 13.09.2023 розглядалася на етапі призначення спеціалістами Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

За результатами розгляду заяви та доданих документів, ГУ ПФУ в Донецькій області прийнято рішення №09 від 20.09.2023 про відмову у призначенні пенсії (а.с.15).

Так, вказаним рішенням №09 від 20.096.2023 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 29 років. Страховий стаж становить 24 роки 04 місяці 15 днів. Не зараховано до страхового стажу період проходження військової служби з 24.02.1988 по 26.03.1990, оскільки в довідці №3/37 від 06.04.1990 відсутнє посилання на первинні документи. Довідка №3/37 від 06.04.1990 видана установою, яка зараз знаходиться на непідконтрольній території України, а військовий квиток не надавався; період роботи з 17.04.1990 по 15.11.1995 (запис №№11-13) згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.11.1982, оскільки печатка при звільненні відсутня; період отримання допомоги по безробіттю з 24.05.2007 (запис №16) згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.11.1982, оскільки відсутній запис завірений печаткою і підписом про припинення виплати допомоги по безробіттю (а.с.15).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004 (далі Закон № 1058-IV).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 зазначеного Закону № 1058-IV право на отримання пенсії та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку, чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідно виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

При цьому, згідно з частиною 4 статті 24 цього Закону періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 26 Закону №1058-ІV, починаючи з 1 січня 2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 по 31 грудня 2022 - не менше 29 років.

Відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім випадку коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що однією із підстав для відмови у призначенні позивачу пенсії було те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 17.04.1990 по 15.11.1995 через відсутність у трудовій книжці печатки підприємства при звільненні.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

З огляду на зазначене, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.

Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, від 12.09.2022 у справі №569/16691/16-а, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Відтак, відповідач протиправно посилався на недоліки трудової книжки, як на підставу для відмови у призначенні позивачу пенсії.

Суд першої інстанції з покликанням на постанову Верховного Суду від 6 березня 2018 у справі № 754/14898/15-а вірно звернув увагу на те, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ГУ ПФУ в Донецькій області протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період роботи з 17.04.1990 по 15.11.1995.

З приводу позовних вимог про не зарахування періоду проходження військової служби з 24.02.1988 по 26.05.1990 до страхового стажу та не врахування довідки №3/37 від 06.04.1990, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із статтею 18 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.

Згідно із частинами першою третьою статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відтак, враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає слушними покликання апелянта на те, що довідка № 3/37 від 06.04.1990 не може бути врахована для вирішення питання про зарахування страхового стажу, оскільки така довідка видана установою, яка створена у порядку, не передбаченому законом, знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Однак, записом №10 трудової книжки НОМЕР_1 від 22.11.1982, підтверджується, що 22.02.1988 позивач звільнений з Ворошиловградської обласної лікарні, у зв`язку з призовом на військову службу (а.с.10).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відтак, витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці (довідці), відомостей, не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.

Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Зазначений висновок відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 04 липня 2023 у справі № 580/4012/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 липня 2019 у справі №302/757/17-а дійшов висновку, що відсутність можливості через повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України проведення перевірки відомостей зазначених у довідці, не повинно покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача, оскільки довідка містить усі необхідні реквізити та відомості, які відповідають відомостям трудової книжки.

Відповідно до ч.1 чт.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відтак, колегія суддів не надає оцінки судовому рішенню в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06 травня 2024 року у справі № 300/1099/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар