Справа № 380/3031/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 року м. Львівсправа № 380/3031/24

Львівський окружний адміністративний суд, суддя Клименко О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського СРПП ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Тримика Романа Михайловича, Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису, стягнення витрат на проживання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до поліцейського СРПП ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Тримика Романа Михайловича (Відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Львівській області (Відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати терміновий заборонний припис щодо кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року, складений поліцейським СРПП ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області сержантом поліції Тримиком Романом Михайловичем ;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Львівській області (Відповідач-2) в користь позивача понесені судові витрати, а також витрати, які пов`язані з розглядом цієї справи (за надану правову допомогу), зокрема 1212 грн оплаченого судового збору та 13500 грн витрат на проживання.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року (далі - також оскаржуваний/спірний припис) є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки ні в заяві, ні в поясненнях колишньої дружини позивача - ОСОБА_3 не зазначено, в чому саме проявилося психологічне насильство, що унеможливлює встановити форму прояву домашнього насильства (якщо таке насправді мало місце). Матеріали, на підставі яких винесено оскаржуваний припис, не містять жодного доказу на підтвердження вжиття заходів для здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для його винесення. Отже, спірний припис винесений лише на підставі обставин, що наведені у заяві ОСОБА_3 . Більше того, такі матеріали не містять доказів існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи, що є обов`язковою передумовою для вжиття такого заходу як винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника. Тому за відсутності достатніх підстав та доказів винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника його належить визнати безпідставним.

Також позивач відзначає, що з метою уникнення конфліктної ситуації змушений винаймати номер у готелі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 ). Згідно з квитанцією (фіскальним чеком) позивач оплатив ФОП ОСОБА_4 13500 грн за проживання у готелі з 31 січня 2024 року по 09 лютого 2024 року. Вважає, що вказану суму слід стягнути з відповідача-2, оскільки відповідач-1 працює у структурі Головного управління Національної поліції у Львівській області.

З огляду на вищенаведене просить адміністративний позов задовольнити повністю.

У позовній заяві позивач зазначає, що планує понести витрати на правничу допомогу у зв`язку з поданням цього позову в сумі 10000,00 грн.

Відповідач-1, у належний спосіб повідомлений про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та про своє право на подання відзиву на позовну заяву, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу, трек-номер 269, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не подав. Ураховуючи приписи частини шостої статті 162 КАС України, суд вирішує цю справу за наявними матеріалами.

Позиція відповідача-2 викладена у відзиві на позовну заяву. Відповідач-2 вказує, що для того, щоб допомогти постраждалій особі розробити індивідуальний план безпеки та обрати необхідні операційні заходи, які гарантуватимуть їй безпеку, використовується форма оцінки ризиків. Оцінка ризиків проводиться шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Як видно зі змісту форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, ствердну відповідь було надано на запитання №№ 1, 8, 10, 13, 14 та 26. Зважаючи, що на запитання про погрози вбивством постраждалої особи та її дітей, про контроль більшої частини повсякденного життя постраждалої особи були надані відповіді «так», а також на запитання, що стосуються поведінки кривдника, яка впливає на безпеку постраждалої особи, в сукупності з наявністю алкогольної залежності чи зловживанням алкогольними напоями поліцейським визначено рівень небезпеки, як «високий». Попри те, результати оцінки ризиків є обов`язковими для поліцейського уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством. Отже, поліцейський правомірно виніс оскаржуваний припис, підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

Щодо вимоги про стягнення витрат на проживання відповідач-2 зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірно винесений припис, на думку позивача, є об`єктивною причиною, яка викликала необхідність проживання у готелі. Також не доведено необхідність нести такі витрати, неможливість проживання у менш затратному місці, та як наслідок виправданість понесених матеріальних втрат, отже така вимога задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене у задоволенні позову просить відмовити повністю.

Відповідно до пункту третього частини третьої статті 246 КАС України суд зазначає, що ухвалою судді від 13 лютого 2024 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді від 23 лютого 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у відповідачів всі докази, які слугували підставою для складення термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року, в тому числі пояснення ОСОБА_1 , заяви ОСОБА_3 , форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства щодо спірного термінового заборонного припису тощо.

Суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

30 січня 2024 року поліцейський СРПП ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області сержант поліції Тримико Роман Олегович виніс терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 340893 у зв`язку зі скоєнням ОСОБА_1 домашнього насильства (психологічного) (ображав, погрожував фізичною розправою, не впускав додому) стосовно постраждалої особи ОСОБА_3 (колишнє подружжя).

Указаним приписом застосовано заходи термінового заборонного припису стосовно кривдника: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб з 23 год. 45 хв. 30 січня 2024 року та діє до 23 год. 45 хв. 09 лютого 2024 року.

Кривдник від підпису та отримання термінового заборонного припису відмовився.

Уважаючи зазначений терміновий заборонний припис протиправним та таким, що його належить скасувати, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Предметом розгляду у цій справі є оцінка правомірності термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року.

Оцінюючи правовідносини, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених законом, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначає Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі - Закон № 2229, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 3 статті 1 Закону № 2229 визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону № 2229).

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 2229 запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються.

За змістом пункту 2 частини другої статті 3 Закону № 2229 дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: колишнє подружжя.

Статтею 6 Закону № 2229 визначено суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, серед яких, до інших органів та установ, на які покладаються функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, належать уповноважені підрозділи органів Національної поліції України (пункт 2 частини третьої цієї статті).

За приписами частини першої статті 10 Закону № 2229 до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством; здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії; анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством; взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону; звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Отже, законодавець передбачив, що формою домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру є економічне насильство. Своєю чергою, фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Одночасно з цим саме на уповноважені підрозділи органів Національної поліції України покладено функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 16 статті першої Закону № 2229 терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний, захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення, домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Статтею 24 Закону № 2229 визначено спеціальні заходи щодо протидії домашньому насильству, до яких належить, зокрема терміновий заборонний припис стосовно кривдника. (пункт 1 цієї статті).

Статтею 25 Закону № 2229 передбачено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Працівники уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України можуть у встановленому законом порядку застосовувати поліцейські заходи примусу для виселення з житлового приміщення кривдника, якщо терміновий заборонний припис передбачає зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи, а кривдник відмовляється добровільно його залишити.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків.

Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб.

Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику.

Дія термінового заборонного припису припиняється у разі застосування до кривдника судом адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні.

Кривдник, стосовно якого винесено терміновий заборонний припис, згідно з яким він повинен залишити місце спільного проживання (перебування) з постраждалою особою, зобов`язаний повідомити про місце свого тимчасового перебування уповноважений підрозділ органів Національної поліції України за місцем вчинення домашнього насильства.

Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

Водночас визначено, що терміновий заборонний припис виноситься в порядку, затвердженому Міністерством внутрішніх справ України.

На реалізацію частини 11 статті 25 Закону № 2229 наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 серпня 2018 року № 654 затверджено Порядок винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника (надалі - Порядок № 654, в редакції, чинній на момент винесення спірних правовідносин), який визначає процедуру винесення уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України термінового заборонного припису стосовно кривдника (пункт 1 розділу І Порядку № 654).

Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку № 654 терміновий заборонний припис стосовно кривдника (далі - припис) виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

За змістом пунктів 2, 3 розділу ІІ Порядку № 654 припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівника уповноваженого підрозділу поліції за результатами оцінки ризиків.

Під час вирішення питання про винесення припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Згідно з пунктом 4 розділу II Порядку № 654 припис може містити такі заходи: зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи; заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Відповідно до пунктів 6, 7 розділу ІІ Порядку № 654 терміновий заборонний припис стосовно кривдника (додаток 1) складається на бланку, виготовленому друкарським способом згідно з технічним описом бланка термінового заборонного припису стосовно кривдника (додаток 2), на якому проставлено відповідні серію та номер. За наявності технічної можливості терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься в електронній формі з використанням мобільного логістичного пристрою з автоматичним присвоєнням йому відповідних серії та номера, а також із зазначенням відомостей, визначених у додатку 1 до цього Порядку, який інтегрується до електронної картки та роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв.

Усі реквізити припису заповнюються державною мовою, розбірливим почерком, чорнилом чорного або синього кольору. У разі якщо особа, щодо якої виноситься припис, не володіє українською мовою, припис складається за участю перекладача.

Пунктом 10 розділу ІІ Порядку № 654 передбачено відомості, які зазначаються у приписі.

Припис підписується працівником уповноваженого підрозділу поліції, який його виніс, постраждалою особою (її представником) і кривдником власноруч на оригіналі та кожній з копій (пункт 11 розділу ІІ Порядку № 654).

Припис виноситься строком до 10 діб (пункт 17 розділу ІІ Порядку № 654).

Відповідно до пункту 22 розділу ІІ Порядку № 654 особа, стосовно якої винесено припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівника уповноваженого підрозділу поліції, який виносив припис.

Процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення, визначає Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2019 року за № 333/33304) (далі - Порядок № 369).

Відповідно до пункту 4, абзацу першого пункту 5 розділу І Порядку № 369 оцінку ризиків проводить поліцейський уповноважений підрозділ органу Національної поліції України (далі - уповноважений підрозділ поліції) за фактом вчинення домашнього насильства.

Результати оцінки ризиків враховує поліцейський уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством.

Оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи (пункт перший розділу ІІ Порядку № 369).

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам (пункт 2 розділу ІІ Порядку № 369).

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи (пункт 3 розділу ІІ Порядку № 369).

У разі виявлення будь-яких інших чинників/обставин за результатами оцінки ситуації, які можуть вплинути на рівень небезпеки (ризику) вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції у позиції «Зауваження поліцейського уповноваженого підрозділу поліції щодо будь-яких інших чинників/обставин, які підвищують/знижують рівень загрози життю та здоров`ю постраждалої особи» форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства робить запис про наявність таких чинників/обставин, їхні можливі наслідки та надає інші зауваження щодо них (пункт 4 розділу ІІ Порядку № 369).

У зв`язку з тим, що кожна окрема ситуація може мати унікальні чинники/обставини, які впливають на рівень небезпеки та ризик летального випадку, пов`язаного з насильством, не передбачені формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на власний розсуд може оцінити рівень небезпеки як високий, якщо він/вона вважає, що постраждала особа перебуває в потенційно небезпечній ситуації або яка може спричинити смерть особи або інші тяжкі наслідки. Про наявність та можливі наслідки дії таких чинників/обставин поліцейський уповноваженого підрозділу поліції робить запис у відповідній позиції форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства (пункт 5 розділу ІІ Порядку № 369).

Дві відповіді «Так» на запитання з № 1-6 та на будь-яку кількість запитань з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на щонайменше сім і більше запитань з № 7-27 або жодної відповіді на запитання з № 1-6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь «Так» на одне запитання з № 1-6 та на не більше ніж шість запитань з № 7-27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з № 7-27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі запитання отримано відповіді «Без відповіді/Невідомо», поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки (пункт 6 розділу ІІ Порядку № 369).

Залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника (пункт 7 розділу ІІ Порядку № 369).

Отже, згідно з положеннями чинного законодавства результати оцінки ризиків є обов`язковими для поліцейського уповноваженого підрозділу поліції під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення та надання допомоги постраждалим особам у порядку, визначеному законодавством. Без складання оцінки ризиків поліцейський уповноваженого підрозділу поліції не спроможний визначити рівень небезпеки: високий, середній або низький, не може з`ясувати обставини конфлікту та виявити чинники й умови, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

Суд встановив, що оскаржуваний терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року винесений у зв`язку із скоєнням позивачем домашнього насильства (психологічного) стосовно постраждалої особи - колишньої дружини ОСОБА_3 .

Згаданий припис винесений поліцейським за результатами проведеного оцінювання ризиків шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою, що відображено у наданій відповідачем на виконання вимог ухвали суду від 23 лютого 2024 року Формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 30 січня 2024 року (постраждала особа - ОСОБА_3 , кривдник - ОСОБА_1 ).

Суд дослідив зміст цієї форми та встановив таке.

На запитання з № 1-6 надано одну відповідь «Так», а саме на питання № 2 «Чи кривдник погрожував вбити постраждалу особу та/або її дітей?».

На запитання з № 7-27 надано п`ять відповідей «Так», а саме на питання №№ 8 «Чи кривдник схильний до сильних або постійних ревнощів і контролює більшу частину повсякденного життя постраждалої особи?», 10 «Чи кривдник залякував, переслідував або погрожував постраждалій особі та/або її дітям?», 13 «Чи вплинула поведінка кривдника на безпеку постраждалої особи та/або безпеку її дітей?», 14 «Чи кривдник має алкогольну залежність або зловживає алкогольними напоями?» та 26 «Чи кривдник виганяв постраждалу особу та/або погрожував здійснити такі дії?».

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства інспектор поліції визначив рівень небезпеки як високий.

Суд звертає увагу на те, що абзацом третім пункту 6 розділу ІІ Порядку № 369 визначено встановлення низького рівня небезпеки за умови надання відповіді «Так» на одне запитання з № 1-6 та на не більше ніж шість запитань з № 7-27.

Водночас суд зауважує, що за змістом абзацу першого пункту 6 розділу ІІ Порядку № 369, якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, то він може оцінити рівень небезпеки як високий.

Зважаючи на те, що на запитання про погрози вбивством постраждалої особи (питання № 1), про контроль більшої частини повсякденного життя постраждалої особи (питання № 8), про залякування, переслідування або погрози постраждалій особі (питання № 10) були надані відповіді «так», а також на запитання, що стосуються поведінки кривдника, яка впливає на безпеку постраждалої особи (питання № 13), в сукупності з наявністю алкогольної залежності чи зловживанням алкогольними напоями (питання № 14) поліцейський визначив рівень небезпеки як «високий».

Як зазначалося вище, у разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

З огляду на вищевикладені обставини, зважаючи на оцінку поліцейським у спірній ситуації рівня небезпеки як високого, суд уважає, що прийняття оскаржуваного термінового заборонного припису стосовно кривдника було необхідним заходом врегулювання конфлікту, який мав місце між позивачем та його колишньою дружиною.

Суд також звертає увагу на положення частини третьої статті 25 Закону № 2229, відповідно до яких під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається саме безпеці постраждалої особи.

Водночас суд визнає суспільну небезпеку домашнього насильства та поділяє нетерпиме ставлення до будь-яких його проявів. Тимчасовий заборонний припис виноситься щодо особи, яка вчинила домашнє насильство, і правомірне винесення такого припису, внесення відомостей у відповідний реєстр, має наслідком подальше сприйняття суспільством особи, щодо якої такий винесений, як кривдника, що вчинив небезпечне для життя чи здоров`я домашнє насильство.

Отож, суд резюмує, що виносячи у розглядуваній ситуації оскаржуваний припис стосовно позивача, поліцейський діяв правомірно, за наявності підстав, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Стосовно доводів позивача про те, що ні в заяві, ні в поясненнях ОСОБА_3 не зазначено, в чому саме проявилося психологічне насильство, що унеможливлює встановити форму прояву домашнього насильства (якщо таке насправді мало місце), суд зазначає, що такі доводи спростовуються копією пояснень ОСОБА_3 , в яких вона зазначає, що: «Сьогодні 30.01.2024 р. мій колишній чоловік ОСОБА_1 не пускав мене до дому, погрожував мені фізичною розправою та ображав мене нецензурною лайкою», а також копією Форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 30 січня 2024 року, яка містить ствердні відповіді на запитання, що стосуються, зокрема, погрози вбивством постраждалої особи, контролю більшої частини її повсякденного життя, залякування, переслідування або погрози постраждалій особі, а також поведінки кривдника.

Водночас згідно з пунктом 14 частини першої статті 1 Закону № 2229 психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає, зокрема словесні образи, погрози, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Твердження позивача про те, що матеріали, на підставі яких винесено оскаржуваний припис, не містять жодного доказу на підтвердження вжиття заходів для здійснення перевірки інформації щодо наявності підстав для його винесення суд відхиляє, позаяк таким доказом у розглядуваному випадку є Форма оцінки ризиків вчинення домашнього насильства від 30 січня 2024 року, в якій зазначено про визначення поліцейським високого рівня небезпеки.

Довід позивача про те, що спірний припис винесений лише на підставі обставин, що наведені у заяві ОСОБА_3 , суд оцінює критично, оскільки згідно з рапортом старшого інспектора-чергового ЧЧ ВнП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області Ляховича М.Т. від 31 січня 2024 року про події, які відбувалися 30 січня 2024 року за адресою: АДРЕСА_2 , гр. ОСОБА_1 від надання будь-яких пояснень відмовився.

Аргумент позивача про те, що матеріали не містять доказів існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи суд відхиляє, позаяк відповідно до вимог частини першої статті 25 Закону № 2229 терміновий заборонний припис виноситься кривднику у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи та з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою цієї ж статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож, з урахуванням встановлених судом обставин цієї справи, підстав позову, правового регулювання спірних правовідносин суд констатує, що оскаржуваний терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 340893 від 30 січня 2024 року відповідає критеріям, які встановлені частиною другою статті 2 КАС України, тобто є правомірним, а тому підстави для визнання його протиправним та скасування відсутні.

З урахуванням таких висновків позовна вимога про стягнення з відповідача-2 13500 грн витрат на проживання, як похідна від основної вимоги про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису, в задоволенні якої суд відмовив, задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та, враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Зважаючи на висновок суду про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, а також ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) до поліцейського СРПП ВП № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області сержанта поліції Тримика Романа Михайловича (вул. Володимира Великого, 30, м. Борислав, Львівська область, 82300), Головного управління Національної поліції у Львівській області (пл. Генерала Григоренка, 3, м. Львів, 79007) про визнання протиправним та скасування термінового заборонного припису, стягнення витрат на проживання - відмовити повністю.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно, з урахуванням положень підп.15.5 п.15 розд. VII «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2024 року.

СуддяКлименко Оксана Миколаївна