Справа № 560/13413/24
Суддя: Блонський В.К.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2024 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Блонського В.К. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточненої позовної заяви просить:

1. Визнати протиправною бездіяльність суб`єкта владних повноважень - військової частини НОМЕР_1 щодо розгляду рапорту ОСОБА_1 на звільнення з військової служби на підставі частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що проходить військову службу в Збройних Силах України солдатом військової частини НОМЕР_1 .

01.08.2024 року позивач направив рапорт на звільнення з додатками на ім`я командира військової частини на підставі абзацу 4 п.п. «г» ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 .

Вказує, що станом на день подання позову військовою частиною не було надано позивачу ніякої відповіді з приводу розгляду вказаного рапорту. Просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою від 18.09.2024 суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 20.09.2024 суд відкрив провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначив за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. Зазначає, що звернення позивача відразу до командира військової частини НОМЕР_1 не є належним, оскільки порушує вимоги статей 12, 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в частині звернення до свого безпосереднього начальника. Вказує, що позивачем не підтверджено підставу для звільнення з військової служби, а також не зазначено в рапорті передбачених пунктом 233 Положення підстав. На підставі викладеного просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.

Позивач проходить військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 .

01.08.2024 року позивач направив рапорт на звільнення з додатками на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 на підставі абзацу 4 п.п. «г» ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 .

Згідно копії трекінгу з сайту Укр. пошти вказаний рапорт був отриманий відповідачем 08.08.2024.

Станом на день звернення до суду (16.09.2024) відповідач не надав позивачу ніякої відповіді стосовно розгляду вказаного рапорту.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу вимог статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України від 25.03.1992 №2232-XII Про військовий обов`язок і військову службу (далі - Закон №2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

За змістом частини першої статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII передбачено такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено на території України воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому дія воєнного стану була неодноразово продовжена та була чинною на час спірних правовідносин .

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 Про загальну мобілізацію оголошено загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, передбачені частиною 4 статті 26 Закону №2232-XII.

Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно з частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

За приписами пункту 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.

Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач, який проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , надіслав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із необхідністю здійснення постійного догляду за хворою матір`ю, ОСОБА_2 , про що свідчить опис вкладення у цінний лист та накладна Укрпошти №662.

Факт отримання відповідачем вказаного рапорту 08.08.2024 підтверджується копією трекінгу з сайту Укр. пошти та не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Суд звертає увагу на те, що пунктом 14 Статуту внутрішньої служби, затвердженого Законом від 24 березня 1999 року № 548-XIV, встановлено, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.

Суд зауважує, що Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України не встановлено строк, протягом якого командир військової частини має видати наказ по особовому складу або надати відповідь за наслідками розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби.

Водночас згідно з пунктом 3.11.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (чинної на час спірних правовідносин), документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ.

При цьому відповідно до підпункту 3.9.1 пункту 3.9 Інструкції № 124 реєстрація документів полягає у веденні запису облікових даних про документ за встановленою реєстраційною формою, який підтверджує факт створення, відправлення або одержання документа шляхом проставлення на ньому реєстраційного індексу з подальшим записом у зазначених формах необхідних відомостей про документ. Реєстрація документів проводиться з метою забезпечення їх обліку, контролю за виконанням і оперативним використанням наявної в документах інформації.

Реєструються документи незалежно від способу їх доставки, передачі чи створення.

Документи тимчасового зберігання, отримані по СЕВ ОВВ, реєструються виключно в електронній формі.

Подавати на розгляд командиру (керівнику) незареєстровані документи забороняється.

Документи реєструються лише один раз: вхідні у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо документ надійшов у неробочий час, створені у підрозділі у день підписання або затвердження.

Отже, з наведених положень вбачається обов`язок реєструвати всі вхідні документи, які надходять на адресу військової частини.

Відтак командир військової частини зобов`язаний щонайменше протягом місяця розглянути рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань.

Крім того, враховуючи характер правовідносин щодо проходження військової служби, розгляд рапорту військовослужбовця, що стосується питання звільнення з військової служби, має здійснюватися у найбільш можливі короткі строки.

Суд критично оцінює доводи відповідача про те, що рапорт позивача від 30.07.2024 про його звільнення з військової служби мав недоліки, оскільки був адресований командиру військової частини НОМЕР_1 , а не безпосередньому командиру.

Враховуючи те, що вказаний рапорт надійшов до військової частини поштою, що не заборонено законом, остання повинна була вчинити дії для його розгляду відповідно до наявних вимог законодавства, прийнявши рішення в межах наданих повноважень.

Суд виходить з того, що хоч рапорт і не був поданий позивачем "по команді", однак вказане звернення фактично наявне, відтак повинне бути опрацьоване та розглянуте. Однак відповідачем не надано жодної письмової відповіді, в якій повідомлено позивача про наслідки розгляду його рапорту, в тому числі про недоліки такого рапорту, або пересилання рапорту за належністю.

Стосовно посилань відповідача на те, що підстави для звільнення позивача з військової служби під час мобілізації відсутні, слід зазначити, що суд не надає правової оцінки обґрунтованості безпосередньої підстави, з якою позивач пов`язує своє право на звільнення, оскільки оцінку цим обставинам та документам повинен надавати уповноважений орган, який розгляд рапорту фактично ще не здійснював.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача стосовно розгляду рапорту позивача про звільнення з військової служби від 30.07.2024, отриманого 08.08.2024 року, є протиправною.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Обираючи належний та ефективний спосіб захисту прав позивача, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною 4 статті 245 КАС України передбачено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Беручи до уваги те, що відповідачем рапорт позивача не розглянуто, тобто для прийняття рішення не виконано всі умови, визначені законом, суд вважає за необхідне зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.07.2024 про звільнення його з військової служби.

Отже, позовні вимоги про зобов`язання відповідача звільнити позивача з військової служби за п.п. г п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є передчасними та задоволенню не підлягають.

За встановлених обставин позов є частково обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню.

За змістом правил статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За подання цього позову позивач сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Оскільки позов містить позовні вимоги немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає, виходячи з кількості, а не розміру задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень підлягає сума у розмірі 1211,20 грн.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 стосовно розгляду рапорту ОСОБА_1 від 30.07.2024 про звільнення з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.07.2024 про звільнення його з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 )

Головуючий суддя В.К. Блонський