Справа № 160/29026/24
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

20 листопада 2024 рокуСправа № 160/29026/24

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Прудник Сергій Володимирович, перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання чинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

30.10.2024 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 30.10.2024 року через систему Електронний суд позовна заява ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , в якій представник позивача з урахуванням позовної заяви на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2024 року просить суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 по винесенню наказу за №164 від 08.06.2024 року про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення;

- скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 за №164 від 08.06.2024 року про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення.

В мотивування позовних вимог зазначено представником позивача зазначено наступне. На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року Про загальну мобілізацію ОСОБА_1 , мобілізований на військову службу з 16.05.2022 року. Остання посада ОСОБА_1 командир відділення військової частини НОМЕР_1 . За час проходження служби стан здоров`я ОСОБА_1 погіршувався. Це пов`язано із зором. У військовій частині у ОСОБА_1 рапорт на обстеження, лікування та на проходження ВЛК не приймали, в зв`язку з чим рапорт від 14.06.2024 року відправлено із за меж військової частини засобами поштового зв`язку (АТ Укропошта) 20.06.2024 року. Вказаний рапорт військова частина НОМЕР_1 отримала 27.06.2024 року. До теперішнього час рапорт ОСОБА_1 не розглянутий, відповідь на нього не надана. Згідно з п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 07.04.2017 №124 (далі Інструкція №124), рапорт (заява) письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру. В силу приписів п. 3.11.6 Інструкції №124 документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ. Тобто, командир військової частини після отримання і реєстрації рапорту (заяви) військовослужбовця зобов`язаний протягом місяця розглянути такий рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. Отже, дії військової частини НОМЕР_1 підлягають визнанню як протиправними. В зв`язку з викладеним, представником ОСОБА_1 адвокатом Михайленком Д.П. подано позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В адміністративній справі № 160/23375/24 відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи триває. З відзиву військової частини НОМЕР_1 на вказану позовну заяву, яка зареєстрована в ЄСІТС 29.09.2024 року, з якою ознайомився адвокат Михайленко Д.П. 30.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу № 164 від 08.06.2024 року ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та йому призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення. З вказаним наказом ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював. Тож, представник позивача вважає, наказ командира військової частини НОМЕР_1 за № 164 від 08.06.2024 року про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.10.2024 року, зазначена вище справа була розподілена та 31.10.2024 року передана судді Пруднику С.В.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року визнано неповажними підстави пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 із даною позовною заявою. Означену позовну заяву було залишено без руху, надано було позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 (десяти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом надання до суду: позовної заяви із доказами направлення іншим учасникам справи (в разі подання через систему Електронний суд), у відповідності до вимог ст. 160 КАС України з максимально чітко і зрозуміло сформованими позовними вимогами виходячи із приписів ст. 5 КАС України із вірним найменуванням відповідача; вмотивованої заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із позовною заявою, вказавши інші обґрунтовані підстави для поновлення такого строку, якщо вони є, та надати суду докази поважності причин його пропуску (підтвердження щодо ознайомлення саме 30.09.2024 року представника позивача адвоката Михайленко Д.П. із відзивом на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 № 160/23375/24).

На виконання вимог ухвали суду від 04.11.2024 року представником позивача ОСОБА_2 до суду 13.11.2024 року (документ сформований в системі «Електронний суд» 13.11.2024 року) подано заяву про усунення недоліків, до якого було долучено позовну заяву та заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду із доказами направлення відповідачу.

В даній заяві про поновлення пропущеного строку звернення до суду представником позивача зазначено наступне.

На підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію» ОСОБА_1 , мобілізований на військову службу з 16.05.2022 року. Остання посада ОСОБА_1 - командир відділення військової частини НОМЕР_1 . За час проходження служби стан здоров`я ОСОБА_1 погіршувався. Це пов`язано із зором. У військовій частині у ОСОБА_1 рапорт на обстеження, лікування та на проходження ВЛК не приймали. В цей же час ОСОБА_1 , оскільки йому не надавали медичну допомогу та відповідне лікування, залишив військову частину НОМЕР_1 та вимушений був звернутися для обстеження і лікування до медичних закладів, та де приймають цивільних осіб. Також, рапорт від 14.06.2024 року відправлено із за меж військової частини засобами поштового зв`язку (АТ «Укропошта») 20.06.2024 року. Вказаний рапорт військова частина НОМЕР_1 отримала 27.06.2024 року. До теперішнього час рапорт ОСОБА_1 не розглянутий, відповідь на нього не надана. командир військової частини після отримання і реєстрації рапорту (заяви) військовослужбовця зобов`язаний протягом місяця розглянути такий рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. Отже, дії військової частини НОМЕР_1 підлягають визнанню як протиправними. В зв`язку з чим, представником ОСОБА_1 - адвокатом Михайленком Д.П. подано позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В адміністративній справі № 160/23375/24 відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи триває. З відзиву військової частини НОМЕР_1 на вказану позовну заяву, яка зареєстрована в ЄСІТС 29.09.2024 року, з якою ознайомився адвокат Михайленко Д.П. 30.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №164 від 08.06.2024 року ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та йому призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення. З вказаним наказом ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював. Відтак, представник позивача просить суд поновити строк звернення до суду з позовною заявою з поважних причин.

Розглянувши вказані у заяві доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску строку на звернення з даним позовом до суду, суд зазначає таке.

Пропущений процесуальний строк може бути поновлений, якщо суд визнає причини його пропуску поважними.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Слід зазначити, що у рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Однією з підстав для поновлення строку може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте, навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Від судів вимагається вказувати підстави. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).

Реалізувати своє право на захист у порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк суд може, якщо для цього є поважні та об`єктивні причини.

Отже, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на звернення з позовом, тобто, відтоді коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися" дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

При визначенні початку перебігу строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

Вищевказані правові висновки відображені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 9901/141/20.

Відповідно до частини першої-другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зазначена норма встановлює загальний строк звернення до адміністративного суду в публічно-правових спорах. Водночас, за умови використання позивачем досудового порядку вирішення спору у випадках, коли законом передбачена така можливість або обов`язок, Кодексом адміністративного судочинства України встановлено скорочений строк звернення до суду.

Відповідно до частини шостої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пункту 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Предметом позову у даній справі є, зокрема, оскарження: наказу командира військової частини НОМЕР_1 за №164 від 08.06.2024 року про самовільно залишення ОСОБА_1 військової частини НОМЕР_1 та призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення.

У поданій до суду заяві про поновлення строку на подання позовної заяви, яка була на виконання вимог ухвали суду від 04.11.2024 року, представник позивача стверджує, що рапорт від 14.06.2024 року відправлено із за меж військової частини засобами поштового зв`язку (АТ «Укропошта») 20.06.2024 року. Вказаний рапорт військова частина НОМЕР_1 отримала 27.06.2024 року. До теперішнього час рапорт ОСОБА_1 не розглянутий, відповідь на нього не надана. командир військової частини після отримання і реєстрації рапорту (заяви) військовослужбовця зобов`язаний протягом місяця розглянути такий рапорт (заяву) військовослужбовця та надати відповідь по суті порушених питань. Отже, дії військової частини НОМЕР_1 підлягають визнанню як протиправними. В зв`язку з чим, представником ОСОБА_1 - адвокатом Михайленком Д.П. подано позовну заяву до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. В адміністративній справі № 160/23375/24 відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи триває. З відзиву військової частини НОМЕР_1 на вказану позовну заяву, яка зареєстрована в ЄСІТС 29.09.2024 року, з якою ознайомився адвокат Михайленко Д.П. 30.09.2024 року встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу №164 від 08.06.2024 року ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та йому призупинення виплати грошового, речового, продовольчого та інших видів забезпечення. З вказаним наказом ОСОБА_1 ніхто не ознайомлював.

Разом з тим, відповідні докази щодо ознайомлення саме 30.09.2024 року представника позивача адвоката Михайленко Д.П. із відзивом на позовну заяву військової частини НОМЕР_1 № 160/23375/24, останній до суду не надав.

Тобто у даному випадку суд вважає, що представником позивача не наведено у заяві про поновлення процесуального строку до суду жодних обставин, які об`єктивно перешкоджали позивачу реалізувати своє право у межах визначеного процесуального строку.

Слід зазначити, що під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття ж «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Винятком з цього правила є випадок, коли така особа без зайвих зволікань, в розумний строк після отримання виплати, демонструючи свою необізнаність щодо причин визначення спірного розміру виплати звернулась до вповноваженої особи із заявою про надання відповідної інформації. В такому випадку особа вважається такою, що дізналась про порушення її прав при отриманні від такого органу відповіді на подану заяву.

Аналогічного висновку дійшла Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

Наведене свідчить про відсутність в суду підстав вважати, що позивач без зайвих зволікань, в розумний строк, демонструючи свою зацікавленість з цього питання звернувся до відповідача із заявою (або адвокатським запитом) про надання відповідної інформації.

Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання про це дізнатися не можуть розглядатися як поважна причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки є результатом суб`єктивних дій самого позивача, а не об`єктивно існуючими обставинами, що перешкоджають їй вчасно реалізувати своє право на судовий захист.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 420/3001/19, від 25.02.2020 у справі № 360/1870/19.

З приводу посилань позивача, що останній є діючим військовослужбовцем, то суд зазначає, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

При цьому не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Тобто, дотримання строку на звернення до суду це питання особистої організації позивача, спрямоване на захист порушених прав і не залежить від посади, місця роботи чи проходження служби.

Відтак, зважаючи на неповідомлення позивачем суду необхідних для вирішення питання про поважність причин пропуску строку звернення до суду обставин та ненадання будь-яких відповідних доказів, станом на теперішній час підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, отже, заява позивача про поновлення процесуального строку до суду задоволенню не підлягає. Таким чином, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 04.11.2024 року про залишення позову в цій частині без руху.

Варто повторно звернути увагу позивача на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є гарантією дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 123 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 статті 123 КАС України, встановлено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Копія ухвали про залишення позовної заяви без руху або про повернення позовної заяви надсилається особі, яка подала позовну заяву, не пізніше наступного дня після її постановлення (ч. 5, 6 ст. 169 КАС України).

Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Враховуючи, що позивачем вимоги ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 року про залишення позовної заяви без руху, станом на 20.11.2024 року не виконано, даний адміністративний позов з доданими до нього додатками підлягає поверненню позивачу.

Керуючись статтями 169, 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про поновлення строку процесуального строку ОСОБА_1 - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання чинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви, разом із позовною заявою та доданими до неї матеріалами, направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки встановлені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник