Справа № 420/2445/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2445/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22 січня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надіслана засобами поштового зв`язку 19.01.2024 року) до НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ), в якій представник позивача просить суд:

визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000,00 гривень додаткової грошової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року, а також за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року;

зобов`язати НОМЕР_3 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 збільшену до 100 000 гривень щомісячну додаткову грошову винагороду у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року з урахування раніше проведених виплат, а також за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року.

Разом із позовною заявою подане клопотання, в якій представник позивача просить суд витребувати у відповідача належним чином завірені копії:

бойових розпоряджень оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 листопада 2022 року №29дск, від 26 листопада 2022 року №320дск, від 14 листопада 2023 року №1548 дек, від 22 лютого 2023 №2497дск, від 18 березня 2023 №3024т, від 30 березня 2023 року №3318т - в частині, що стосуються ОСОБА_1 ;

бойових розпоряджень оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » складених за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 ;

рапорту (рапортів) начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (в тому числі вхідний від 07 червня 2023 року №2337);

рапортів, складених начальником НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України за період з 01 червня 2023 року по 01 листопада 2023 року на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях підрозділом Державної прикордонної служби України (у тому числі зведеним) першого ешелону боротьби в операційній зоні угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо ОСОБА_1 .

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 29.01.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст. 262 КАС України; витребувано у НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) належним чином завірені копії: бойових розпоряджень оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 листопада 2022 року №29дск, від 26 листопада 2022 року №320дск, від 14 листопада 2023 року №1548 дек, від 22 лютого 2023 №2497дск, від 18 березня 2023 №3024т, від 30 березня 2023 року №3318т - в частині, що стосуються ОСОБА_1 ; бойових розпоряджень оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » складених за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року відносно ОСОБА_1 ; рапорту (рапортів) начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (в тому числі вхідний від 07 червня 2023 року №2337); рапортів, складених начальником НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України за період з 01 червня 2023 року по 01 листопада 2023 року на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях підрозділом Державної прикордонної служби України (у тому числі зведеним) першого ешелону боротьби в операційній зоні угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо ОСОБА_1 ; зобов`язано НОМЕР_4 Прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) надати витребувані докази до суду у строк, встановлений для подання відзиву на позовну заяву.

29.10.2024 року представник позивача подав клопотання, у якому просить суд витребувати у НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України належним чином завірені копії рапорту №43/10760/23-Вн від 06 червня 2023 року та рапорту №1915 від 12 травня 2023 року.

Ухвалою суду від 06.11.2024 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено; витребувано у НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України належним чином завірені копії рапорту №43/10760/23-Вн від 06 червня 2023 року та рапорту №1915 від 12 травня 2023 року; постановлено витребувані докази надати у строк 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Копія ухвали від 06.11.2024 року доставлена до «Електронного кабінету» відповідача 07.11.2024 року, станом на 20.11.2024 року витребувані докази не надані.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач проходить дійсну військову службу у відповідача в зоні оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та на час звернення до суду із позовом продовжує приймати безпосередню участь у бойових діях на території Херсонської області.

Як стверджує позивач саме у зв`язку із вказаними обставинами він до 31 грудня 2022 року щомісячно отримував додаткову грошову винагороду у розмірі 100 000 грн., однак починаючи з 01 січня 2023 року по 01 грудня 2023 року позивач одержує додаткову грошову винагороду у зменшеному розмірі 30 000 грн.

На звернення позивача стосовно погашення заборгованості по сплаті додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період з 01 січня 2023 року по теперішній час відповідач надав відповідь, якою вказав, що виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168, протягом 2023 року здійснювалось із суворим дотриманням вимог Конституції і Законів України, підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства внутрішніх справ України, які регламентують діяльність Державної прикордонної служби України.

Підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень є наказ командира, який видається, у разі, якщо особи беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

У даному випадку ОСОБА_1 має усі законні підстави для одержання додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період з 01 січня 2023 року, оскільки у наданих витягах з довідок чітко зафіксовано, що позивач у періоди з 01.01.2023-14.01.2023, 28.01.2023-30.04.2023, 01.05.2023-31.05.2023 року брав безпосередню участь у бойових діях та забезпеченні здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що підтверджується витягами з довідок військової частини.

Крім того, як слідує з обґрунтувань адміністративного позову, позовні вимоги щодо протиправності відповідача з не нарахування позивачу додаткової винагороди у розмірі 100 000 гривень щомісячно за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року, обґрунтовані загалом аналогічними доводами як і за попередній спірний період.

Відповідачем порушено права позивача як військовослужбовця, оскільки належні грошові кошти додаткової винагороди йому не було нараховано та виплачено, що протирічить наявному законодавству, яке регулює спірні правовідносини. Тому, вказана бездіяльність відповідача змушує ОСОБА_1 звернутися до суду із даним позовом.

Відповідач належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, однак у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надав, про поважність причин суду не повідомлено, що не перешкоджає розгляду справи відповідно до вимог ч. 6 ст. 162 КАС України.

Разом із тим, 19.02.2024 року до суду від відповідача надійшов лист «Про надання інформації та врахування її під час розгляду судової справи» (№ 10/1028-24-Вих), в якому зазначалося, що правових підстав для витребування доказів не має, зокрема і через те, що позивач та його представник не довели, що взагалі вживали заходи по отриманню відповідних доказів та не були позбавлені можливості самостійно збирати та витребовувати необхідні докази. Однією із основних умов отримання військовослужбовцем всіх військових формувань збільшеного до 100 000 гривень розміру додаткової грошової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2023 № 168, є факт/умова перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій. В той самий час слід звернути увагу, що з 01.01.2023 до вказаних районів (районів ведення бойових дій) не входить частина Херсонської області та безпосередньо міста Херсон, які знаходяться на Правому березі річки Дніпро, де постійно і дислокуються всі підрозділи НОМЕР_4 прикордонного загону. Відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 № 26, від 14.02.2023 № 35, від 01.03.2023 № 52, від 01.04.2023 № 89, від 01.05.2023 № 111, від 01.06.2023 № 147 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій», правобережна частина Херсонської області та міста Херсон не входила до районів ведення воєнних (бойових) дій і відповідно місця тимчасової дислокації особового складу управління та підрозділів охорони кордону НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ (в.ч. НОМЕР_2 ), які знаходились на території Херсонської області на правому березі річки Дніпро. Тобто майже всі військовослужбовці НОМЕР_4 прикордонного загону перебували та виконували завдання поза межами зазначених у вказаних наказах районах, окрім окремих підрозділів, які вибували для виконання бойових завдань на Лівий (Окупований) берег річки Дніпро, які встановленим порядком та пропорційно отримали збільшену додаткову винагороду. Адвокат, який представляє інтереси значної кількості військовослужбовців НОМЕР_4 прикордонного загону у даній категорії судових справ щодо стягнення додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, вводить військовослужбовців в оману, збираючи з них кошти, фактично в обмін за безперспективне стягнення в судовому порядку збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування у місті Херсон та на Правому березі річки Дніпро, які не є районами ведення воєнних (бойових) дій.

Також у листі зазначається, що відзив на позов буде наданий в оболв`язковому порядку пізніше.

29.05.2024року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначалося, що ч. 2 ст. 77 КАС України покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок доведення правомірності бездіяльності, дії чи рішення у разі виникнення публічно-правового спору. Тобто, вищезазначений розподіл обов`язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб`єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування. Відповідач в порушення вимог процесуального законодавства, не лише не довів правомірності своєї бездіяльності, а й не надав суду доказів, які витребовувалися ухвалою суду.

За текстом витягів з довідок військової частини НОМЕР_5 від 16.05.2023 №1871, від 12.06.2023 №2/2229 ОСОБА_1 брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечували здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебували безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконували бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Також зазначено, що ці довідки є підставою для включення до проекту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану.

У відповідь на адвокатський запит НОМЕР_4 Прикордонним загоном ДПС України було надано також належним чином завірені витяги з рапортів №43/10760/23-Вн від 06 червня 2023 року та №1915 від 12 травня 2023 року, що, на переконання сторони позивача, мають доказове значення для підтвердження наявності усіх законних підстав для виплати ОСОБА_1 100 000 гривень додаткової грошової винагороди, а не 30 000 гривень, що була сплачена Відповідачем. Зокрема, у наданих рапортах, підписаних начальником НОМЕР_4 Прикордонного загону ДПС України, виданих щодо солдата ОСОБА_1 , чітко зазначено про те, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях та забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойові (спеціальні) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у томі числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Також з посиланням на постанову Верховного Суду від 24.05.2024 року по справі № 120/4967/23 сторона позивача доводить, що порушення порядку передання документів, рапортів та іншої інформації між військовими частинами щодо безпосередньої участі військовослужбовця у забезпеченні бойових дій по забезпеченню заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, не свідчить про відсутність у нього права на таку винагороду», та тим самим визнав довідку, видану військовою частиною належним доказом на підтвердження безпосередньої участі позивача у бойових діях.

Позивач зазначає, що відповідач не надав відзив на позов та витребувані судом докази.

Суд при вирішенні справи по суті не бере до розгляду та до уваги лист відповідача про надання інформації, позаяк цей документ не відповідає вимогам, що згідно ст.162 КАС України ставляться до відзиву на позов як заяви по суті справи.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для вирішення спору, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та має військове звання «солдат».

22 серпня 2023 року адвокатом Числовською Іреною Вітольдівною до НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України подано адвокатський запит, в якому представник позивача просила надати належним чином завірені копії документів, що стали підставою для видачі ОСОБА_1 витягу з довідки військової частини НОМЕР_5 від 16 травня 2023 року № 1871 та від 12 червня 2023 року № 2/2229, а саме: бойового розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.03.2022 №323т, бойових розпоряджень оперативного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 19 листопада 2022 року №29дск, від 26 листопада 2022 року №320дск, від 14 листопада 2023 року №1548 дек, від 22 лютого 2023 №2497дск, від 18 березня 2023 №3024т, від 30 березня 2023 року №3318т - в частині, що стосуються ОСОБА_1 ; рапорту (рапортів) начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовця ОСОБА_1 у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (в тому числі вхідний від 12 травня 2023 року №1915).

Листом від 04.09.2023 року вих. № 43/4240-23-Вих НОМЕР_6 Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України у відповідь на адвокатський запит повідомлено, що питання, що стосуються запиту врегульовані Законом України «Про інформацію», Закону України «Про оборону», Закону України «Про національну безпеку України», постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».

В НОМЕР_4 прикордонному загоні ознайомлення з таємними документами проводиться з дотриманням порядку доступу осіб до секретної інформації.

Також повідомлено, що надати копії секретних документів які надійшли від іншого підприємства, установи, організації не надається можливим, у зв`язку з тим, що це суперечить вимогам п. 289 Порядку організації та забезпечення режиму секретності в державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2013 № 939.

Бойові розпорядження, журнал бойових дій та бойові донесення, які запитуються, розкривають відомості про планування та здійснення спільних заходів з правоохоронними органами України, Збройними силами України.

Відповідно до пунктів 20, 30 Переліку № 501, відомості про планування та здійснення спільних заходів з правоохоронними органами України, що проводяться не в рамках оперативно-розшукових справ, та сукупність нетаємних відомостей, що отримано з відомчих засобів інформації, спеціалізованих видань тощо, у ході розголошення яких можливі негативні наслідки у сфері державної безпеки відносяться до службової інформації і мають гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Таким чином, правові підстави надання копій службово-бойових документів відсутні.

30 жовтня 2023 року представником позивача адвокатом Числовською Іреною Вітольдівною подано запит до НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України, в якому адвокат просила зокрема надати належним чином завірені копії рапортів, складених начальником НОМЕР_4 прикордонного загону ДПС України за період з 01 червня 2023 року по 01 листопада 2023 року на підтвердження безпосередньої участі у бойових діях підрозділом Державної прикордонної служби України (у тому числі зведеним) першого ешелону боротьби в операційній зоні угруповування військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо ОСОБА_1 .

Листом від 04.11.2023 року вих. № 42/5714-23-Вих НОМЕР_6 Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України у відповідь на адвокатський запит повідомлено, що діючим національним законодавством України, серед яких зокрема Постанови Кабінету Міністрів України, Статути Збройних Сил України, накази Міністерства внутрішніх справ України, не передбачено відпрацювання начальником органу охорони державного кордону, рапортів вказаних у адвокатському запиті.

Також до відома адвоката ОСОБА_3 доведено, що зазначеним у запиті військовослужбовцям, у 2023 році виплата додаткової винагороди передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, здійснювалась із суворим дотриманням вимог Конституції і Законів України, підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства внутрішніх справ України, які регламентують діяльність Державної прикордонної служби України, зокрема в частині правового регулювання порядку виплати вказаної вище грошової винагороди, а саме: Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26.01.2023 № 36 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 31.01.2023 за № 196/39252), затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 № 726 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.09.2023 за № 1543/40599) та на підставі наказів Головнокомандувача Збройних Сил України, якими щомісячно чітко визначаються райони безпосереднього ведення бойових дій.

26.12.2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку (№ відправлення: 326) подав до НОМЕР_4 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України заяву, в якій просив погасити заборгованість по сплаті додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000 гривень щомісячно за всі дні участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за період з 01 січня 2023 року по 31 травня 2023 року, з 01 червня 2023 року по теперішній час.

Листом від 16.01.2024 року вих. № 04.2/285-24-Вих НОМЕР_6 Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України повідомлено ОСОБА_1 , що така форма звернення як заява не передбачає можливість викладення у даному виді документа, клопотання щодо нарахування та виплати будь-яких коштів, зокрема додаткових видів грошових винагород військовослужбовцям.

Виплата додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 168, протягом 2023 року здійснювалось із суворим дотриманням вимог Конституції і Законів України, підзаконних нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства внутрішніх справ України, які регламентують діяльність Державної прикордонної служби України.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди в належному розмірі, позивач звернувся до суду із даним позовом.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 3 Закону № 2232-XII).

В силу статті 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-ХІІ), військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно пункту першого статті 9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Відповідно до пунктів другого, третього статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова КМУ №704), яка набрала чинності з 01.03.2018.

Пунктом 2 Постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Пунктом 3 Постанови КМУ №704 передбачено, що виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).

Пунктом 8 Постанови КМУ №704 установлено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються цією постановою та іншими актами Кабінету Міністрів України.

На виконання Постанови КМУ №704 наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260).

Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Пунктом 8 розділу I Порядку № 260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.

Грошове забезпечення виплачується:

щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий;

одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).

Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).

Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.

Згідно з положеннями пункту 14 розділу I Порядку №260, грошове забезпечення, не виплачене своєчасно або виплачене в меншому, ніж належало, розмірі, виплачується за весь період, протягом якого військовослужбовець мав право на нього.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-IХ, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, постановлено:

ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб;

військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався згідно з Указами Президента від 14.03.2022 №133/2022, від 18.04.2022 №259/2022, від 17.05.2022 №341/2022, від 12.08.2022 №573/2022, від 07.11.2022 №757/2022, від 06.02.2023 №58/2023, від 01.05.2023 №254/2023, від 26.07.2023 №451/2023 та наразі воєнний стан продовжує свою дію.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 №168 (далі Постанова №168).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 (в первісній редакції) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

В подальшому до пункту 1 вказаної постанови вносилися зміни, зокрема постановами Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року №217, від 22 березня 2022 року №350, від 01 квітня 2022 року №400, від 07 липня 2022 року №793, при цьому вказані зміни застосовувались з 24 лютого 2022 року, та постановами від 01 липня 2022 року №754, які (зміни) застосовуються з 01.06.2022 року та постановою від 08 жовтня 2022 року №1146, які застосовуються з 01.09.2022 року, від 20 січня 2023 року № 43, які застосовуються з 21.01.2023 року.

Пунктом 1-1 Постанови № 168 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), визначено, що на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах;

Отже, із зазначених норм пункту 1, 1-1 Постанови КМУ №168 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин), суд робить висновок, що право на додаткову винагороду у розмірі до 100000,00 грн. мають перелічені у такому пункті особи у двох окремих випадках: якщо вони беруть безпосередню участь у бойових діях; якщо вони забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів.

Згідно витягу з довідки військової частини НОМЕР_5 від 16.05.2023 року № 1871 судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 брав безпосередню участь у період з 01.01.2023 по 14.01.2023 року; з 28.01.2023 по 30.04.2023 року в бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойове (спеціальне) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.03.2022 № 323т, бойове розпорядження оперативного угруповування військ «Херсон» від 19.11.2022 № 29дск, від 26.11.2022 № 320дск, від 14.01.2023 № 1548дск, від 22.02.2023 № 2497дск, від 18.03.2023 №3024т, від 30.03.2023 № 3318т, журнал бойових дій від 01.01.2023 № 6/98дск, рапорт начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (вхідний від 12.05.2023 № 1915).

Дана довідка є підставою для включення до проєкту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану.

Згідно витягу з довідки військової частини НОМЕР_5 від 12.06.2023 року № 2/2229 судом встановлено, що солдат ОСОБА_1 брав безпосередню участь у період з 01.05.2023 по 31.05.2023 року в бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебував безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів та виконував бойове (спеціальне) завдання, а саме під час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони до батальйону включно в операційній зоні оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Підстава: бойове розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України від 05.03.2022 № 323т, бойове розпорядження оперативного угруповування військ «Херсон» від 19.11.2022 № 29дск, від 26.11.2022 № 320дск, від 14.01.2023 № 1548дск, від 22.02.2023 № 2497дск, від 18.03.2023 №3024т, від 30.03.2023 № 3318т, журнал бойових дій від 01.01.2023 № 6/98дск, рапорт начальника НОМЕР_4 прикордонного загону про безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії (вхідний від 07.06.2023 № 2337).

Дана довідка є підставою для включення до проєкту наказу про виплату додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану.

Аналогічна інформація відносно ОСОБА_1 міститься також і в рапортах начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 43/10760/23-Вн від 06.06.2023 року та № 1915 від 12.05.2023 року.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин суд робить висновок, що за спірний період позивач мав право на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100000грн. в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, оскільки позивачем доведено наявність умов, за яких він має право розраховувати на збільшену додаткову грошову винагороду.

Відповідач не надав будь-яких належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у позивача права на отримання збільшеного розміру додаткової грошової винагороди.

При цьому, суд наголошує, що процесуальним законодавством фактично встановлено презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень, яка покладає на нього обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод та інтересів.

У даній справі судом вичерпано всі процесуальні механізми для встановлення дійсних, об`єктивних обставин справи та під час офіційного з`ясування обставин справи у спосіб витребування доказів суд сприяв сторонам в реалізації їхніх процесуальних прав, в тому числі й щодо подання доказів. На переконання суду у даному випадку відповідач не спростував презумпцію винуватості суб`єкта владних повноважень в адміністративній справі, а на доводи сторони позивача жодного контраргументу доказового значення надано не було, як і відзиву на позовну заяву.

Відповідач не спростував достовірності інформації, зазначеної у поданих позивачем документах.

Окремо та додатково суд зазначає, що у наданих витягах із довідок військової частини НОМЕР_5 від 12.06.2023 року № 2/2229 та від 16.05.2023 року № 1871 як одна із підстав їх видачі зазначається журнал бойових дій військової частини.

Відповідно до пункту 2 Інструкції з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій (https://lexinform.com.ua/militarylex/nakaz-363-vid-06-10-2020-pro-zatverdzhennya-instruktsiyi-z-vedennya-istorychnogo-formulyara-istorychnoyi-dovidky-ta-zhurnalu-bojovyh-dij/), затвердженого наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2020 року № 363, під поняттям журнал бойових дій вважається звітно-інформаційний документ, що входить до складу бойових документів, в якому відображаються підготовка і хід бойових дій.

Розділом 4 Інструкції з ведення Історичного формуляра, Історичної довідки та Журналу бойових дій передбачено, що журнал бойових дій ведеться у військових частинах (їх підрозділах), а також на кораблях 1-го, 2-го та 3-го рангів з моменту отримання наказу, директиви про залучення до ведення бойових дій до моменту завершення виконання завдань у районі бойових дій.

Журналу бойових дій надається гриф обмеження доступу відповідно до відомостей, які містяться в ньому.

Ведення Журналу бойових дій здійснюється у довільній формі на підставі оперативних директив, бойових наказів, розпоряджень, зведень, бойових донесень тощо, а також усних розпоряджень старших начальників і командирів (додаток 2).

Ведення Журналу здійснюється посадовою особою, призначеною наказом командира військової частини.

Обов`язкові складові Журналу бойових дій: дата запису; загальна обстановка перед початком операції (бою); бойовий склад та угруповання своїх військ та військ противника; співвідношення сил і засобів; коротке викладення завдання військовій частині (підрозділу); рішення командира та бойові завдання, поставлені підпорядкованим частинам (підрозділам); уточнені рішення та розпорядження, які віддавалися командирами (начальниками) чи були отримані від старших начальників; дані про захоплення полонених та трофеї; втрати своїх військ і противника; можливі висновки та пропозиції щодо тактики застосування військ (сил).

Крім того, до Журналу бойових дій можуть додаватися звітні карти, схеми бойових епізодів, характерних укріплень, фотоілюстрації, копії інших документів тощо.

Таким чином, враховуючи цільове призначення Журналу бойових дій у військовій справі, слід прийти висновку, що вказаний документ відображає не лише загальну бойову обстановку, а й залученість особового складу до виконання бойових дій у визначеній зоні відповідальності.

З урахуванням вищенаведеного, суд робить висновок, що у даному випадку позов є обґрунтованим, оскільки під час розгляду адміністративної справи доводи позивача знайшли своє підтвердження, а відповідачем не доведено правомірність виплати у зменшеному розмірі додаткової винагороди ОСОБА_1 за спірний період у зв`язку із чим позов належить задовольнити, однак частково, оскільки матеріали справи не містять доказів, що за період з 01.06.2023 року по 01.12.2023 року позивач набув право на отримання збільшеного до 100000грн. розміру додаткової грошової винагороди.

Що ж стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачені грошові кошти в якості додаткової винагороди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (пункт 64 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява № 40450/04).

Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (пункт 95 рішення ЄСПЛ у справі «Аксой проти Туреччини» від 18.12.1996 (заява № 21987/93).

При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (пункт 101 рішення ЄСПЛ у справі «Джорджевич проти Хорватії» від 24.07.2012 (заява № 41526/10); пункти 36-40 рішення ЄСПЛ у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» від 06.11.1980 (заява № 7654/76). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.

Як зазначається у рішенні Конституційного Суду України від 29.08.2012 № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у частині третій статті 129 Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист, зокрема, шляхом забезпечення перевірки судових рішень в апеляційному та касаційному порядках, крім випадків, встановлених законом (рішення Конституційного Суду України від 02.11.2011 № 13-рп/2011).

Крім того, Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 підкреслив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. При цьому за своєю суттю правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Отже, рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Таким чином, суд вважає, що достатнім та ефективним способом судового захисту прав позивача у даному випадку буде зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», за прийняття ОСОБА_1 безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії лише за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року з розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Що ж стосується позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду за період з 01 червня 2023 року по 01 грудня 2023 року, то такі задоволенню не підлягають у зв`язку із відсутністю документального підтвердження належними та допустимими доказами наявності у позивача такого права.

Частиною 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, за наявного правового регулювання та встановлених обставин суд робить висновок, що позов є обґрунтованим та підлягає частковому задоволенню у спосіб:

визнання протиправної бездіяльності НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) стосовно не нарахування та не виплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000,00 гривень додаткової грошової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року;

зобов`язання НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_7 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року з розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні,

постанові або ухвалі.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору, підстав для розподілу судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) стосовно ненарахування та невиплати ОСОБА_1 збільшеної до 100 000,00 гривень додаткової грошової винагороди у відповідності до пункту першого постанови Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року.

Зобов`язати НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за період з 01 січня 2023 року по 14 січня 2023 року, 28 січня 2023 року по 30 квітня 2023 року, 01 травня 2023 року по 31 травня 2023 року з розрахунку до 100 000,00 грн. на місяць пропорційно часу участі у відповідних діях та заходах, з урахуванням раніше виплачених сум такої винагороди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст. ст. 293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_8 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: НОМЕР_3 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_2 ) (код ЄДРПОУ: НОМЕР_9 ; адреса: АДРЕСА_3 ).

Суддя М.М. Аракелян