Справа № 240/10262/24
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/10262/24

категорія 112010100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997, згідно записів трудової книжки, серії НОМЕР_1 від 15.12.1980;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 30.03.2022 з урахуванням висновків суду та призначити пенсію за віком з 02.03.2022.

Позивач зазначає, що 30.03.2022 року з досягненням 60 річного віку та за наявності відповідного страхового стажу звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 13.05.2024 року Відповідач повідомив, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовлено у такому призначенні пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного загального страхового стажу. Таку відмову Позивач вважає протиправною.

Ухвалою суду від 17.06.2024 року позовну заяву після усунення її недоліків прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник Відповідача - 1, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за принципом екстериторіальності заява Позивача про призначення пенсії за віком була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області. За результатами розгляду заяви Позивача рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області Позивачу було відмовлено у призначенні такої пенсії по причині відсутності необхідного страхового стажу.

Представник Відповідача - 2, Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області, у відзиві на позов проти позову заперечила і зазначила, що за результатами розгляду звернення Позивача було підтверджено наявність його страхового стажу сумарно 27 років 2 місяці 7 днів. Позивачу не було враховано до його страхового стажу періоди з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997, оскільки неможливо було прочитати записи, зроблені в його трудовій книжці. По цій причині Позивачу правомірно було відмовлено у призначенні такої пенсії.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії, в тому числі зі зниженням пенсійного віку, регулюються правовими нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року N 1058-IV (надалі-Закон N 1058-IV), що були чинні на день виникнення таких відносин.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.

За приписами статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач, ОСОБА_1 , є особою ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується даними його паспорта (а.с.13).

Судом встановлено та визнається сторонами, що Позивач 30.03.2022 року звернувся до Відповідача-1 із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до вимог Закону N 1058-IV.

Судом встановлено та визнається сторонами, що вказане звернення Позивача за принципом екстериторіальності було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області. За результатами розгляду такого звернення 06.04.2022року було ухвалено оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком.

Суть спірних відносин між сторонами в даній справі зведена виключно до правомірності вказаного рішення Відповідача-2.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні Відповідача-2 від 06.04.2022 року та доводах, наведених у відзиві на позов, підставою для відмови у призначенні Позивачу пенсії за віком стало наявність у Позивача страхового стажу сумарно 27 років 2 місяці 7 днів, за необхідності не менше 29 років.

Позивачу не було враховано до його страхового стажу періоди його роботи з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997, оскільки неможливо було прочитати записи, зроблені в його трудовій книжці.

Такі доводи Відповідача в повній мірі узгоджуються із вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Так, відповідно до вимог ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (абзац перший частини другої статті 24 Закону №1058-IV).

Загальновідомо, що відповідно до вимог ст.62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до дослідженої судом копії трудової книжки Позивача, долученої до позову, така трудова книжка видана на ім`я " ОСОБА_1 ".

За порядковим номером "11" в такій трудовій книжці наявний запис: "10.12.1992 рік. прийнятий в кооператив "Колос" каменщиком і слюсарем, наказ №55 від 10.12.1992 року.

Зразу ж в трудовій книжці міститься застереження, що №11 записано помилково.

За порядковим номером "12" в такій трудовій книжці наявний запис: "08.06.1992р., прийнятий слюсарем-сантехніком 4 розряду в кооператив "Колос", наказ №44 від 08.06.92р.".

За порядковим номером "13" в такій трудовій книжці наявний запис: "24.09.93 р., звільнений у зв`язку із закінченням трудового договору, наказ №64 від 24.09.93 р.".

Суд погоджується із доводами представника Відповідача-2, що відтиски печаток, які зроблені на підтвердження таких записів, є нерозбірливими і такими, що виключають можливість їх ідентифікувати.

Більш того, співставлення записів за вказаними порядковими номерами свідчить по їх часову неузгодженість. Так, запис від 10.12.1992 року в часі передує запису від 08.06.1992 року, що є алогічним.

За порядковим номером "17" в такій трудовій книжці наявний запис: Кооператив "Колос", "01.03.94 р., прийнятий слюсарем 4 р., наказ №70 від 01.03.94 р."

За порядковим номером "18" в такій трудовій книжці наявний запис: "05.05.94 р., звільнений у зв`язку із закінченням трудового договору, наказ №71 від 05.05.94 р."

Вказані записи в трудовій книжці взагалі не підтверджені відтисками печаток відповідного роботодавця.

За порядковим номером "25" в такій трудовій книжці наявний запис: Житомирський ГОРПК "28.08.1995р., прийнятий столяром-бетонщиком 3 розряду в РБУ к-та, наказ №62 від 28.08.95р.".

За порядковим номером "26" в такій трудовій книжці наявний запис: "08.07.1997р., звільнений за ст.36 КЗпП України за власним бажанням, наказ №22-к від 09.07.1997р.".

Суд погоджується із доводами представника Відповідача-2, що відтиски печаток, які зроблені на підтвердження таких записів, є нерозбірливими і такими, що виключають можливість їх ідентифікувати.

Одночасно суд зазначає, що відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637 (надалі - Порядок № 637), за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

В зв`язку з цим, суд погоджується із доводами Відповідачів, що за наявності неправильних та неточних записів в трудовій книжці про спірні періоди роботи (з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997) Позивачем всупереч вимогам п.1 Порядку № 637 до територіального органу Пенсійного фонду України не було надано інші документи, видані за місцем роботи, а також архівними установами на підтвердження такого періоду роботи Позивача.

Таких документів, виданих за місцем роботи, а також архівними установами на підтвердження спірного періоду роботи Позивачем не долучено до позову.

Більш того, ні в позовній заяві ні в уточненій позовній заяві, що подавалася Позивачем на виконання ухвали суду про залишення позову без розгляду, взагалі не зазначені назви підприємств, організацій, в трудових відносинах з яким Позивач перебував протягом спірного періоду (з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997).

Зазначене свідчить про наявність у Відповідача-2 підстав для неврахування періоду (з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997) роботи Позивача до його загального страхового стажу.

Одночасно суд звертає увагу, що відповідно до розрахунку страхового стажу Позивача Відповідачем-1 до страхового стажу Позивача зараховано період його трудової діяльності з з 08.06.1992 по 24.09.1993, а тому загальний страховий стаж Позивача за розрахунком Відповідача-1 становить 25 років 3 місяці 1 день.

Відповідно до оскаржуваного рішення Відповідача-2 загальний страховий стаж у розумінні вимог Закону №1058-IV підтверджується сумарно 27 років 2 місяці 7 днів, за необхідності не менше 29 років, що виключає підстави для призначення йому пенсії за віком з 01.03.2022року.

На підставі викладеного суд робить висновок, що позовні вимоги Позивача не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Одночасно суд зазначає, що відмова в задоволенні позову не перешкоджає Позивачу повторно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком та надати на підтвердження спірного періоду його роботи (з 08.06.1992 по 24.09.1993, з 01.03.1994 по 05.04.1994, з 28.08.1995 по 08.07.1997) інші документи, видані за місцем його роботи, а також архівними установами на підтвердження такого періоду його роботи.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстав для стягнення або відшкодування судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк

19.11.24