Справа № 260/9347/23
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 260/9347/23 пров. № А/857/1781/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Обрізко І.М.,

суддів Сеника Р.П., Шинкар Т.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року, прийняте суддею Дору Ю.Ю. у місті Ужгороді, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання рішення протиправним і зобов`язання вчинити певні дії,-

встановив:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (надалі ГУ ПФУ в Закарпатській області), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (надалі ГУ ПФУ у Львівській області) про скасування рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 11.10.2023 за №43 про відмову у перерахунку пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати та здійснити перерахунок пенсії згідно поданих документів: довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за періоди роботи з 26.12.1990 по 29.07.1999, з 03.11.2006 по 31.12.2006, з 22.02.2007 по 09.04.2007, з 29.10.2012 по 01.09.2014, згідно трудового договору від 29.10.2012, додаткової угоди №1 від 05.06.2013, довідки №02/956, №02/964, №02/965, №02/966, № 02/967 від 26.03.2015 видані ОАО «Приймитрубопровідбуд» з дня порушеного права, 23.03.2023 з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі 260/3560/23 та проведених виплат.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 позов задоволено частково: визнано протиправними дії ГУ ПФУ у Львівській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії; зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про перерахунок пенсії від 02.10.2023 №8681 з урахуванням рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі №260/3560/23 та висновків суду у даній адміністративній справі за результатами якого прийняти обґрунтоване рішення. У задоволенні адміністративного позову у частині решти позовних вимог - відмовлено.

Суд виходив з того, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 26.12.1990 позивач у період з 26.12.1990 по 29.07.1999 працювала у ОАО «Приймитрубопровідбуд» російської федерації.

Вказані записи в трудовій книжці не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, окрім цього, позивачем було долучено довідки про нарахування заробітної плати, з яких сплачувалися страхові внески: №02/956, №02/964, №02/965, №02/966, № 02/967 від 26.03.2015 видані ОАО «Приймитрубопровідбуд».

Суд зазначив, що надані документи підтверджують право позивача на врахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу та заробітку.

Відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії на підставі заяви поданої позивачкою, оскільки згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі №260/3560/23 вказані періоди мали бути зараховані позивачу до страхового стажу.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що зарахування заробітної плати за період роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав здійснювалося до 01 січня 2023 за умови підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких провадилася трудова діяльність та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а також актом проведеної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідок для призначення (перерахунку) пенсії органами Пенсійного фонду російської федерації.

Для розрахунку розміру пенсії ОСОБА_1 не враховано заробітну плату позивача за період його роботи на території російської федерації, оскільки відомості про заробітну плату не підтвердженні первинними документами та актом проведеної перевірки достовірності та обґрунтованості видачі довідок для призначення (перерахунку) пенсії.

Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою відмовити в позові.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд в повній мірі дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі №260/3560/23 з 23.03.2023 ГУ ПФУ в Закарпатській області позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Розмір пенсії обчислено з урахуванням 33 років 7 місяців 26 днів страхового стажу та становить 4454,44 грн..

02.10.2023 позивач звернулася до пенсійного органу із заявою про перерахунок пенсії, до вказаної заяви позивачем було додано довідки про заробіток №02/964 від 26.03.2015, №02/965 від 26.03.2015, №02/966 від 26.03.2015, №02/967 від 26.03.2015 видані ОАО «Приймитрубопровідбуд» міністерства енергетики російської федерації.

За результатами розгляду вказаного звернення пенсійним органом прийнято рішення №43 від 11.10.2023, яким відмовлено у перерахунку пенсії, оскільки ОСОБА_1 не надано первинні документи про заробітну плату.

Зокрема, вказано, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058-IV).

Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону №1058-IV встановлено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частинами 2, 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої, другої та четвертої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною першою статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.

Статтею 66 Закону № 1788 передбачено, що до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-IV (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13 березня 1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.

Згідно зі статтею 22 федерального закону № 167-ФЗ від 15.12.20001 «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» страхувальники по відношенню до застрахованих осіб з числа іноземних громадян або осіб без громадянства, які тимчасово проживають на території російській федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим Федеральним законом для громадян російської федерації на фінансування страхової частини трудових (страхових) пенсій, незалежно від року народження вказаних застрахованих осіб.

Пунктом 1 статті 11 Федерального закону російської федерації №400-ФЗ від 28.12.2013 передбачено, що в страховий стаж включаються періоди роботи або іншої діяльності, які виконуються на території російської федерації при умові, що за ці періоди нараховувались і сплачувались страхові внески в Пенсійний фонд російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 01.04.1996 № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 Федерального закону № 173-ФЗ).

Отже, як законодавством України, так і законодавством російської федерації обов`язковою умовою для врахування відомостей про заробітну плату при обчисленні пенсії є сплата страхових внесків за цей період до Пенсійного фонду тієї країни, на території якої здійснювалась така діяльність. Тобто, врахування відомостей, зазначених в довідках про заробітну плату, отриману в російській федерації, можливе лише за умови підтвердження належними доказами відрахувань із заробітної плати позивача в Пенсійний фонд російської федерації, а також утримання відповідних податків із його заробітної плати.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 06.11.2023 у справі №560/764/21.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 26.12.1990 позивач у період з 26.12.1990 по 29.07.1999 працювала у ОАО «Приймитрубопровідбуд» російської федерації.

Судом першої інстанції вірно звернуто увагу на те, що вказані записи в трудовій книжці не містять помилок, неточностей, підтирань чи виправлень, окрім цього, позивачем було долучено довідки про нарахування заробітної плати, з яких сплачувалися страхові внески: №02/956, №02/964, №02/965, №02/966, № 02/967 від 26.03.2015 року видані ОАО «Приймитрубопровідбуд».

Зі змісту наведених довідок вбачається, що страхові внески до Пенсійного фонду російської федерації нараховувались і виплачувались відповідно до законодавства.

Доказів, які б свідчили про недостовірність вищевказаних довідок, відповідачем суду не надано.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підтвердження довідками чітко визначених періодів роботи позивача, за які здійснювалася виплата заробітної плати позивачу та відрахування страхових внесків із заробітної плати в Пенсійний фонд російської федерації.

Колегія суддів зазначає, що наявні у матеріалах справи документи підтверджують право позивача на врахування вищевказаного періоду роботи до страхового стажу та заробітку.

Крім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі №260/3560/23, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Закарпатській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 26.12.1990 по 29.07.1999, з 03.11.2006 по 31.12.2006, з 22.02.2007 по 09.04.2007, з 29.10.2022 по 01.09.2014, з урахуванням трудового договору від 29.10.2012, додаткової угоди №1 від 05.06.2013, довідок №02/956, №02/964, №02/965, №02/966, № 02/967 від 26.03.2015 видані ВАТ «Приймитрубопровідбуд» та період роботи в колгоспі ім. Мічуріна (СТ «Колос»), який перейменований в АТО «Нарцис».

Вказане рішення набуло законної сили 02.08.2023.

Водночас, як слідує з оскаржуваного рішення відповідача про відмову у перерахунку пенсії від 11.10.2023 №43, періоди роботи згідно №02/956, №02/964, №02/965, №02/966, № 02/967 від 26.03.2015 видані ОАО «Приймитрубопровідбуд» не було зараховано відповідачем та прийнято рішення про відмову в перерахунку пенсії відповідно до заяви від 02.10.2023 №8681.

Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відповідач протиправно відмовив позивачу у перерахунку пенсії на підставі заяви поданої позивачкою, оскільки згідно рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26.06.2023 по справі №260/3560/23 вказані періоди мали бути зараховані позивачу до страхового стажу.

Стосовно твердження апелянта про те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а тому взаємне визнання країнами офіційних документів без легалізації втратило свою актуальність, то колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 6 Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, для встановлення права на пенсію громадянам враховують трудовий стаж, набутий на території колишнього СРСР до 13.03.1992.

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.

На час виникнення спірних правовідносин Україна та російська федерація були членами Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відтак така Угода розповсюджує свою дію на даний вид пенсійного забезпечення.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що у спірні періоди роботи позивача вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав.

Аналогічний висновок сформований Верховним Судом у постановах від 27.02.2020 справі № 577/2688/17, від 05.03.2020 в справі № 227/4978/16-а та від 26.03.2020 в справі № 264/2643/17.

За встановлених обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Судові витрати розподілу не підлягають з огляду на результат вирішення апеляційної скарги та виходячи з вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 260/9347/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. М. Обрізко
судді Р. П. Сеник
Т. І. Шинкар