Справа № 465/7494/24
Суддя: Ціпивко І. І.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №465/7494/24
Провадження №2-а/463/101/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року місто Львів

Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Ціпивко І.І.

з участю секретаря Метеллі Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львів справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Шушпанова Юрія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад обставин справи.

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом та просить скасувати постанову серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн, провадження закрити та стягнути на його користь судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 18.09.2024 інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону УПП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_2 відносно нього винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024, якою його притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 гривень. Згідно з постановою, 18.09.2024 о 21:58:18 гол у м. Львів по вул. Копистинського, 6 він керував транспортним засобом марки «Dodge Challenger», н.з. НОМЕР_1 , із задніми червоними показниками поворотів, які не відповідають вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 31.4 ПДР України. Зазначена постанова є незаконною та підлягає скасуванню, оскільки Правил дорожнього руху він не порушував, а при розгляді справи інспектором поліції порушено цілий ряд його прав. Підстав для складання оскаржуваної постанови у працівника поліції не було, оскільки він не порушував п. 31.4 ПДР, про що вказано в постанові, відтак поліцейський безпідставно притягнув його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП.

13.11.2024 від представника відповідача Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач зазначає, що вимоги позивача є безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Зокрема зазначив, що відповідно до ПДР технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та правил технічної експлуатації. Обов`язок щодо забезпечення належного технічного стану транспортних засобів покладається на їх власників або інших осіб, які їх експлуатують, згідно з чинним законодавством. Забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за невідповідності вимогам п.31.4.3 ПДР України, зокрема, кількість, тип, колір, розміщення і режим роботи зовнішніх світлових приладів не відповідають вимогам конструкції транспортного засобу. Пунктом 6.1.5 ДСТУ 3649:2010 передбачено чіткі вимоги до кольору покажчиків, а саме передні та задні повинні бути жовтими, оскільки покажчики поворотів є попереджувальними сигналами. У зв`язку з наведеним відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідачем інспектором 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 у запропоновані судом строк та порядку не подано відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Шушпанова Юрія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

24.09.2024 ОСОБА_1 звернувся до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі.

09.10.2024 отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання позивача.

Ухвалою від 09.10.2024 адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області Шушпанова Юрія Андрійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення та закриття провадження у справі передано на розгляд за підсудністю до Личаківського районного суду м. Львова.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 29 жовтня 2024 року головуючим у справі визначено суддю Ціпивко І.І.

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 29.10.2024 адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.11.2024. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі.

13.11.2024 відповідачем подано відзив на адміністративний позов.

Позивач ОСОБА_1 подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції поданому відзиві позов заперечив та просив у задоволенні такого відмовити, оскільки дії інспектора Шушпанова Ю.А. відповідали вимогам закону. Клопотав про розгляд справи за відсутності відповідача.

Відповідач інспектор ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Суд, перевіривши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка сторін не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін, і в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024 позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Відповідно до вказаної постанови 18.09.2024 о 21:58:18 гол у м. Львів по вул. Копистинського, 6 ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Dodge Challenger», н.з. НОМЕР_1 , із задніми червоними показниками поворотів, які не відповідають вимогам п. 6.1.5 ДСТУ 3649:2010, чим порушив п. 31.4 ПДР України.

Таким чином, між сторонами виник спір щодо правомірності винесення постанови про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ним Правил дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Частиною 1 статті 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями ст. 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених деякими статтями КУпАП, у тому числі й ч. 1 ст. 121 КУпАП.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.

Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно зі ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Із змісту ч. 1 ст. 121 КУпАП вбачається, що керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 31.4.3 ПДР України визначено вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, а саме до зовнішніх світлових приладів.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Стаття 62 Конституції України визначає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ч.1 ст.29 Закону України «Про дорожній рух», до участі у дорожньому русі допускаються транспортні засоби, конструкція і технічний стан яких відповідають вимогам діючих в Україні правил, нормативів і стандартів, що мають сертифікат на відповідність цим вимогам і пройшли державний технічний огляд (за винятком транспортних засобів, що не підлягають огляду).

Відповідно до п.10 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, перша державна реєстрація транспортних засобів, що перебували в експлуатації та ввезені на митну територію України з метою вільного обігу, проводиться за умови відповідності конструкції і технічного стану даної марки (моделі) транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, обов`язковим вимогам правил, нормативів і стандартів України, що підтверджується сертифікатом відповідності або свідоцтвом про визнання іноземного сертифіката, копію яких власники подають до сервісного центру МВС.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2011 №738 «Деякі питання сертифікації транспортних засобів, їх частин на обладнання», сертифікат відповідності видається: виробником або його уповноваженим представником - резидентом України на кожний транспортний засіб, тип якого відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу; уповноваженими органами або визначеними Міністерством інфраструктури України органами із сертифікації, акредитованими відповідно до законодавства, на кожний новий транспортний засіб, який відповідає вимогам єдиних технічних приписів, але відповідність типу якого не підтверджена сертифікатом типу транспортного засобу, а також на той, що був у користуванні.

Пунктом 1.2 наказу Мінінфраструктури «Про затвердження Порядку затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання та Порядку ведення реєстру сертифікатів типу транспортних засобів та обладнання і виданих виробниками сертифікатів відповідності транспортних засобів або обладнання» від 17.08.2012 №521 передбачено, що на кожен колісний транспортний засіб або партію обладнання, тип яких відповідає вимогам єдиних технічних приписів, що підтверджується сертифікатом типу транспортного засобу або обладнання, виробник або його уповноважений представник - резидент України видає сертифікат відповідності.

Підпунктом «б» підпункту 1.4 розділу 1 вказаного Порядку визначено, що індивідуальному затвердженню підлягає кожен КТЗ що був у користуванні і підлягає першій державній реєстрації в Україні.

За визначенням, наведеним у п.п.1.10 цього Порядку, індивідуальне затвердження сукупність процедур, за допомогою яких уповноважений орган чи орган із сертифікації підтверджує, що конкретний окремо взятий КТЗ, партія обладнання відповідають усім вимогам та технічним приписам, визначеним цим Порядком.

Таким чином, факт первинної реєстрації транспортного засобу свідчить, що транспортний засіб, яким керував позивач, за своїми характеристиками відповідав обов`язковим вимогам правил та нормативів, відомостям Державного реєстру сертифікатів відповідності транспортних засобів, виданих уповноваженими органами або органами із сертифікації та у зв`язку з чим компетентним органом було здійснено реєстрацію транспортного засобу, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Матеріали справи не містять акту перевірки технічного стану автомобіля, які б доводили, що автомобіль переобладнувався з моменту його першої реєстрації на території України та початку його експлуатації і, що позивач користується автомобілем, попереджувальні сигнали на якому не відповідають державним стандартам.

Відтак, суд вважає, що відповідач не довів того факту, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови прийняв зазначене рішення на підставі об`єктивних доказів, оскільки жодного доказу на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові суду не представлено.

Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Малофєєва проти Росії» та «Карелін проти Росії» зазначив, що у випадку, коли викладена фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу, оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом.

Суд також враховує позицію, вказану в рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20 вересня 2012 року, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений обов`язок доводити свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.

Суд звертає увагу на те, що відповідачі, заперечуючи проти позову, не надали будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, незважаючи на той факт, що факт вчинення порушення ПДР позивач не визнає.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 26.04.2018 р. у справі № 338/855/17.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Всі факти, встановлені судом у сукупності, викликають сумніви щодо наявності самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим, і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Досліджені під час розгляду справи докази та приписи чинного законодавства дають чіткі підстави до наступних висновків.

Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Всупереч даним вимогам, вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними та допустимими доказами. Відповідачем Департаментом патрульної поліції як суб`єктом владних повноважень, на якого покладено обов`язок доказування вини, не доведено наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КУпАП (п. 31.4 ПДР), та правомірність винесеної інспектором постанови про накладення штрафу.

Враховуючи викладене, є всі підстави вважати, що постанова по справі про адміністративне правопорушення винесена незаконно, з порушенням норм законодавства, відомчих актів МВС України, порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення та норм КУпАП, з порушенням законних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, що призвело до незаконного притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, доводи позивача відповідачем не спростовані, тому суд знаходить доведеним, що інкриміноване йому правопорушення він не вчиняв, а відтак притягнений до адміністративної відповідальності неправомірно.

За змістом п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, при встановленні відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

В п. 3 ч. 1 ст. 293 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обгрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень, зокрема, скасовує постанову і закриває справу.

За наведених вище обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про скасування постанови серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, та закриття справи про адміністративне правопорушення.

Щодо вимог позивача ОСОБА_1 до інспектора Шушпанова Ю.А., який є неналежним відповідачем, суд звертає увагу на таке.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст. 222 КУпАП).

Тобто, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені ч. 1 ст. 121 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а, отже, не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.12.2019 № 724/716/16-а, відповідно до якого державні інспектори відповідного органу діють не як самостійні суб`єкти владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади.

Підсумовуючи наведене, на переконання суду інспектор 2 взводу 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даному спорі, а тому в задоволенні адміністративного позову до нього слід відмовити.

Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви.

За наведених вище обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень

Щодо розподілу судових витрат у справі.

Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем судового збору за пред`явлення адміністративного позову в розмірі 605,60 грн і підтверджені платіжною інструкцією № 2Е1М-Н05К-С0Х5-9СЕ7 від 23.09.2024, на підставі ст. 139 КАС України підлягають стягненню на користь позивача з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки позовні вимоги у цій справі підлягають до задоволення у повному обсязі.

Доказів понесення позивачем інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали адміністративної справи не містять.

Керуючись ст. 5, 9, 72, 77, 241-246, 255, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 3079430 від 18.09.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень.

Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп.)

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20.11.2024.

Суддя І.І.Ціпивко