Справа № 140/2204/24
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 140/2204/24 пров. № А/857/11265/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року (головуючий суддя: Ковальчук В.Д., місце ухвалення - м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 , 27.02.2024 звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії № 52 від 01.09.2023;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити та виплачувати пенсію відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 24.08.2023, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що має право на дострокове призначення пенсії за наявності страхового стажу не менше 25 років, оскільки відповідно до посвідчення виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 серії УБД № 492050 від 31.07.2023, є учасником бойових дій та має пільги відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення № 52 від 01.09.2023 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсію відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24.08.2023, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодилося Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги апелянт покликається на те, що правові підстави для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, відсутні.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ у Миколаївській області № 52 від 01.09.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії та зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення та виплату пенсії відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24.08.2023, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981 є хибним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області з заявою про призначення пенсії.

За принципом екстериторіальності органом, який розглядав заяву позивача про призначення пенсії разом з доданими до неї документами, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії № 52 від 01.09.2023. Рішення мотивовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 29 років, страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців 11 днів. До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, оскільки в підставах внесення запису про прийняття неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення; з 02.06.1992 по 08.04.1999, оскільки в підставах внесення запису про прийняття та звільнення неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення; проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981, оскільки не надано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 № 3-1. Відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до с. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні про відмову в призначенні пенсії, відповідач зазначив лише три періоди які не зараховані до страхового стажу відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.06.1983, тобто всі інші періоди повинні були бути враховані до страхового стажу позивача, в тому числі періоди проходження військової служби. Також, в рішенні про відмову не зазначено про період проходження позивачем військової служби в період АТО та про пільги які застосовуються до позивача згідно з законодавством і право позивача виходу на пенсію зі зниженням пенсійного віку та наявності 25 років страхового стажу.

Крім цього, дійшов висновку, що враховуючи вимоги статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, належним способом захисту порушених прав позивача є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 52 від 01.09.2023, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву про призначення та виплату пенсію відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24.08.2023, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981.

Частиною 1 ст. 308 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, позивачем не оскаржується в апеляційному порядку судове рішення суду першої інстанції в частині вимог, які не задоволено судом першої інстанції, а тому, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 308 КАС України, є законність і обґрунтованість судового рішення у частині, в якій позов задоволено.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV).

Стаття 115 Закону № 1058-IV визначає пенсійне забезпечення окремих категорій громадян.

Так, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV (в редакції чинній на момент подання заяви про призначення пенсії), військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейських, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих під час виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, особи, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пунктів 20 і 21 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пунктів 12 та 13 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особи з числа резервістів, військовозобов`язаних і осіб, які входили до складу добровольчого формування територіальної громади, яким надано статус учасника бойових дій відповідно до пункту 19 статті 6, особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до пункту 11 статті 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки, яким надано статус сім`ї загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України відповідно до абзаців четвертого і п`ятого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону, а також абзацу шостого частини першої статті 10-1 зазначеного Закону з числа членів сімей резервістів і військовозобов`язаних, - після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.

Системний аналіз наведеної вище норми надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що право на призначення дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV мають, зокрема, військовослужбовці, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент подання заяви (24.08.2023) про призначення дострокової пенсії, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, досяг 55 років.

Згідно посвідчення виданого ІНФОРМАЦІЯ_1 серії УБД № 492050 від 31.07.2023, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має пільги відповідно до п. 19 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 3551-ХІІ від 22.10.1993.

Згідно рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області № 52 від 01.09.2023 таке мотивовано тим, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідний страховий стаж становить 29 років, страховий стаж позивача становить 13 років 10 місяців 11 днів.

До страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, оскільки в підставах внесення запису про прийняття неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення; з 02.06.1992 по 08.04.1999, оскільки в підставах внесення запису про прийняття та звільнення неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення; проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981, оскільки не надано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 № 3-1.

Таким чином, пенсійний орган дійшов висновку, що у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком відповідно до ст. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.

Отже, пенсійний орган у спірному рішенні не зарахував до страхового стаж позивача:

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, оскільки в підставах внесення запису про прийняття неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 02.06.1992 по 08.04.1999, оскільки в підставах внесення запису про прийняття та звільнення неможливо визначити роки в датах наказів на прийняття та звільнення;

- проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981, оскільки не надано довідку про нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 04.02.2021 № 3-1.

Щодо періодів роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983 та з 02.06.1992 по 08.04.1999, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень статті 56 якого Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У пункті 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

На час первісного заповнення трудової книжки позивача, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 № 162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 № 252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 № 412.

У подальшому діяв наказ «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93.

Відповідно до пункту 1.1 наказу «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.93, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно п. 2.4 Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже, обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.

Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.

Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскільки трудовим законодавством не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем трудової книжки, тобто працівник не може нести негативних наслідків за порушення порядку її заповнення, а тому відмовляючи позивачу у зарахуванні до його страхового стажу періодів роботи 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983 та з 02.06.1992 по 08.04.1999, ГУ ПФУ в Миколаївській області області діяло протиправно.

Щодо проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, що підтверджується військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до абз. 2 п. 1 ст. 8 Закону № 2011-XII, час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлено, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку суду апеляційної інстанції, що зазначена військова служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення дострокової пенсії відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV.

Пунктом 1 статті 24 Закону № 1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Статтею 113 Закону № 1058-IV передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

На підставі частини 1 статті 16 Закон № 1058-IV застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку.

З цим правом кореспондується обов`язок страхувальника нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески незалежно від фінансового стану платника.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - Закон №2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску.

Відповідно до положень статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Аналіз наведених правових норм, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Крім цього, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірного періоду його роботи.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 05 грудня 2019 року у справі № 242/2536/16-а, від 06 липня 2020 року у справі № 242/2179/17.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявність заборгованості по страховим внескам з боку роботодавця не може бути підставою для незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 спірного періоду проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, згідно з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.198, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у зарахуванні до його страхового стажу цього періоду.

Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З приписів вказаної правової норми слідує, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в силу вимог п. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду.

Статтею 58 Закону № 1058-IV, визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Отже, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях обрахунку страхового стажу та призначення пенсії.

Суд не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність всіх підстав для призначення чи відмови у призначенні (перерахунку) пенсії, тобто не може підміняти пенсійний орган, який, відповідно до Закону № 1058-IV, уповноважений на виконання наведених вище функцій.

Крім цього, проаналізувавши оскаржуване рішення № 52 від 01.09.2023, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області взагалі не розглянуло питання чи має позивач право на призначення дострокової пенсії за віком на підставі п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, натомість обмежилося констатацією факту про відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію на загальних підставах, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058-IV, оскільки відсутній необхідний страховий стаж у 29 років.

Враховучючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, враховуючи вимоги статті 245 КАС України, належним способом захисту порушених прав позивача, у спірних правовідносинах, є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії № 52 від 01.09.2023 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області повторно розглянути заяву про призначення та виплату пенсію відповідно до п. 4 частини першої ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 24.08.2023, зарахувавши ОСОБА_1 до страхового стажу періоди трудової діяльності відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 від 02.06.1983 з 01.06.1983 по 05.10.1983, з 02.06.1992 по 08.04.1999, та проходження військової служби з 11.08.2015 по 31.05.2016, з військовим квитком НОМЕР_2 від 09.05.1981.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу, що згідно довідки військової частини НОМЕР_3 від 15.03.2023 № 2024 (а. с. 26), ОСОБА_1 в період з 09.03.2022 по 15.10.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією РФ проти України.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач покликається на те, що в оскаржуваному рішенні не зазначено про період проходження ним військової служби в період антитерористичної операції.

Отже, враховуючи вказані обставини, при повторному розгляді заяви від 24.08.2023 про призначення та виплату пенсії позивачу, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 115 Закону № 1058-IV, суд апеляційної інстанції вважає, що пенсійному органу необхідно розглянути питання про зарахування цих періодів військової служби позивача, враховуючи вимоги пункту 2.3 розділу 2 Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, яке затверджено наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.10.2014 за № 1294/26071 (при обчисленні вислуги років для призначення пенсій окремі періоди служби військовослужбовців зараховуються на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - участь у бойових діях у воєнний час та час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції).

Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2024 року у справі № 140/2204/24 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. Я. Качмар
С. М. Кузьмич