Справа № 400/10308/24
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

19 листопада 2024 р. № 400/10308/24
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гордієнко Т. О. розглянув позовну заяву

за адміністративним позовомОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідачаГоловного управління Національної поліції в Миколаївській області, вул. Захисників Миколаєва, 5, м. Миколаїв, 54005,

провизнання протиправною та скасування наказу від 12.07.2024 №586 о/с в частині; поновлення на посаді,
В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про визнання протиправною та скасування наказу від 12.07.2024 №586 о/с в частині; поновлення на посаді.

Ухвалою суду від 01.11.2024 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу у п`ятиденний строк з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху усунути недоліки позову шляхом подання суду доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду, вказати обставини, які були б об`єктивно непереборними та не залежали від його волевиявлення, були б пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення у справі процесуальних дій.

На виконання ухвали суду від 01.11.2024 позивач надав заяву про усунення недоліків, в якій зазначив, що строк звернення до суду з даним позовом пропущено у зв`язку х перебуванням позивача на лікарняному з 31.05.2024.

Так, з 31.05.2024 по 17.06.2024 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, з 17.06.2024 по 02.07.2024 на стаціонарному лікуванні, з 03.07.024 по 29.07.2024, з 30.07.2024 до 20.08.2024 - на амбулаторному лікуванні, з 21.08.2024 по 06.09.2024 - на стаціонарному лікуванні, з 06.09.2024 по 15.09.2024 - на амбулаторному лікуванні, з 16.09.2024 по теперішній час - на стаціонарному лікуванні.

Наказ від 12.07.2024 отримано 30.10.2024 на запит адвоката.

31.10.2024 позивач звернувся до суду з позовом.

Тому вказані причини пропуску строку звернення до суду є поважними.

Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У силу частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені у статті 123 КАС України, відповідно до якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вирішуючи питання застосування строків звернення до суду із позовами про оскарження застосованих до поліцейських дисциплінарних стягнень, суд зазначає наступне.

Так, частиною четвертою статті 31 Дисциплінарного статуту передбачено, що поліцейський має право оскаржити застосоване до нього дисциплінарне стягнення, звернувшись до адміністративного суду протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

У разі застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь або звільнення зі служби в поліції поліцейський має право оскаржити таке стягнення протягом 15 днів з дня його ознайомлення з наказом по особовому складу про виконання застосованого дисциплінарного стягнення.

У випадку наявності колізії між загальним та спеціальним законом застосуванню підлягають норми спеціального закону, яким є саме Дисциплінарний статут НП України.

При цьому, при наявності розбіжностей загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом Lex specialis (лат. - спеціальний закон, спеціальна норма), відповідно до якого при розбіжності загального і спеціального закону діє спеціальний закон, а також принципом Lex specialis derogat generali, суть якого зводиться до того, що спеціальний закон скасовує дію (для цієї справи) загального закону; спеціальна норма має перевагу над загальною.

У разі якщо норми нормативних актів рівної юридичної сили містять різні моделі правового регулювання, перевагу при застосуванні слід надавати тій нормі, яка регулює вужче коло суспільних відносин, тобто є спеціальною.

Саме такий підхід застосував Верховний Суд у постанові від 29 січня 2019 року у справі №807/257/14. Крім того, про перевагу норм lex specialis над іншими загальними нормами зазначає у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини (п. 69 рішення у справі "Ніколова проти Болгарії" № 7888/03 тощо).

У свою чергу, під темпоральними (часовими) колізіями слід розуміти такі колізії, що виникають внаслідок видання в різний час з того ж самого питання принаймні двох норм права.

Правила конкуренції, крім вищезазначеного, можуть випливати з часової послідовності прийняття норм. За загальним правилом, нова норма припиняє дію старої норми, якщо вони суперечать одна одній (lex posterior derogat legi priori). У співвідношенні між звичайними законами, які суперечать один одному, "молодша норма" припиняє суперечливу до неї "старшу": цей підхід виходить з того, що існуюче право при виданні нової норми може бути змінене без особливих проблем.

Тобто у контексті цього судового спору застосуванню підлягає Дисциплінарний статут, що затверджений Законом України і яким передбачені порядок та строки оскарження дисциплінарного стягнення.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08 лютого 2023 року у справі №120/7567/22. Вказаний підхід підтримано Верховним Судом в постанові від 31 травня 2023 року у справі № 160/9356/22.

Отже, до правовідносин, які склались у цій справі потрібно застосовувати положення абзацу 2 частини 4 статті 31 Дисциплінарного статуту, в редакції Закону №2123-IX, який передбачає оскарження наказу про звільнення у 15-ти денний термін з дня ознайомлення з відповідним наказом.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31.10.2023 по справі № 400/5692/22, від 31.10.2023 по справі № 340/4394/22, від 30.11.2023 по справі № 500/1224/23.

Враховуючи наведене, позивач, оскаржуючи спірний наказ від 12.07.2024 року, який отримав 30.10.2024, подавши 31.10.2024 року даний позов, пропустив 15-денний термін звернення до суду.

Щодо посилання позивача, що спірний наказ отримано представником позивача 30.10.2024 суд зазначає наступне.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно не можливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Отже, порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в частині другій статті 122 КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку позивача знати про стан своїх прав. Своєю чергою суд при визначенні початку перебігу строку звернення до суду, суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльності), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

При цьому, позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом встановленого законом строку від дати порушення його прав, свобод чи інтересів. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Вказаний висновок сформовано в постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 у справі № 240/12017/19.

При зверненні представника позивача - адвоката Мозжеріна Ю.С. 23.10.2024 із адвокатським запитом до відповідача позивачу вже було достеменно відомо (про що свідчить адвокатський запит) про його переміщення на рівнозначну посаду інспектора відділення снайперів батальйону поліції особливого призначення (стрілецький) ГУПН в Миколаївській області для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби, звільненого з посади інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення поліції № 3 Вознесенського районного управління поліції.

Однак позивач не надав жодних доказів вжиття ним більш ніж протягом двох місяців активних заходів з метою з`ясування та перевірки обсягу його порушених прав до 23.10.2024 (звернення адвоката із адвокатським запитом), як і доказів вчинення дій з метою своєчасного оскарження рішення та наказу відповідача та що ці дії були пов`язані із готуванням до звернення до суду із підтвердженням відповідними доказами.

Відсутність доказів ознайомлення позивача із оскаржуваним рішенням як на час його прийняття так і на час ознайомлення представника позивача та позивача із спірним наказом, варто зауважити, що такі підстави необхідно оцінювати не лише виходячи із факту ознайомлення позивача із змістом спірного рішення, а й крізь призму вчинення/невчинення самим позивачем активних дій чи вжиття заходів щодо з`ясування та перевірки обсягу його порушених прав та щодо його оскарження.

При цьому доводи позивача, що зі змістом оскаржуваного наказу він ознайомився лише 30.10.2024 після звернення його представника із адвокатським запитом до ГУНП в Миколаївській області, не змінюють моменту, з якого він повинен був дізнатися про порушення прав, свобод та інтересів. Вказана дата свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Поряд із цим можливість отримання і ознайомлення зі змістом оскаржуваного наказу з метою реалізації права на його оскарження у строки, визначені чинним законодавством, залежала виключно від волевиявлення позивача.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 25.05.2023 року у справі № 640/16276/21.

Твердження позивача, що перебування на лікарняному є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, судом до уваги не приймається.

Відповідно до офіційного визначення амбулаторне лікування - організація медичної допомоги в медичному закладі хворим, що приходять у медичний заклад.

Амбулаторне лікування - лікування, проведене на дому або при відвідуванні самими хворими лікувального закладу (на відміну від стаціонарного лікування, здійснюваного з поміщенням пацієнта в лікарню).

Спірний наказ прийнято 12.07.2024 року.

15-денний строк на його оскарження сплинув 29.07.2024 (оскільки 27.07.2024 - вихідний день).

У період з 03.07.2024 по 29.07.2024, з 30.07.2024 по 20.08.2024 позивач перебував на амбулаторному лікуванні.

Тобто позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, тобто не знаходився у стані, який дійсно не дозволяв йому звернутися до суду з позовом у встановлені процесуальним законом строки.

Таким чином вказані доводи не є об`єктивними перешкодами чи труднощами пропуску строку звернення до суду, оскільки амбулаторне лікування, або знаходження на лікарняному не перешкоджало позивачу звернутися до суду в установлений законом строк.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицію Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 20.06.2019, Верховного Суду у постановах від 17.07.2019 у справі № 815/1175/17, від 20.02.2020 у справі №560/3070/19, від 26.03.2020 у справі № 805/2688/18-а, від 27.08.2021 у справі № 520/17941/2020 щодо критеріїв оцінки поважності пропуску звернення до суду у зв`язку із перебуванням особи на амбулаторному лікуванні.

Аналогічна правова позиція міститься а постанові Верховного Суду від 25 травня 2023 року у справі № 640/16276/21, від 31.08.2023 року у справі № 340/6025/22.

Тому зазначені позивачем причини пропуску строку звернення до суду не є поважними.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 КАС України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тому позовну заяву належить повернути.

Згідно частини 8 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Визнати неповажними причини пропуску строку звернення до суду.

2. Повернути позовну заяву.

3. Копію ухвали про повернення позовної заяви разом із позовною заявою й усіма доданими до неї матеріалами невідкладно надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення (підписання) суддею в порядку ст. 256 КАС України.

Апеляційна скарга на цю ухвалу може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення (складання) в порядку, визначеному ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко