Справа № 520/24695/24
Суддя: Волошин Д.А.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 р. № 520/24695/24

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дмитра Волошина, розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 02.08.2024 року № 753 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області" щодо застосування до поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.08.2024 року № 359 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- поновити з 09.08.2024 року старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області;

- стягнути з Головного управління національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.08.2024 року по дату ухвалення судового рішення.

Позовні вимоги обґрунтував посиланням на те, що він проходив службу в Національній поліції. Оспорюваними наказами ГУНП в Харківській області до нього застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції та, відповідно, звільнено зі служби у поліції внаслідок вчинення дисциплінарного проступку, що за висновком службового розслідування, полягав у невиконанні наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 №61 о/с дск ГУНП в Харківській області «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця». Позивач зауважив, що він повідомив безпосереднього керівника про наявність поважних причин, що унеможливлювали його відрядження, а саме - перебування на його утриманні доньки, яка є дитиною з інвалідністю та потребує постійного догляду через встановлений діагноз. Однак відповідач, приймаючи спірні рішення, не надав правову оцінку наведеним обставинам, внаслідок чого прийняв незаконне рішення про звільнення позивача зі служби в поліції. Позивач звертав увагу на те, що він має стаж служби в органах внутрішніх справ та Національної поліції понад 10 років, за час служби зарекомендував себе з позитивної сторони, не мав дисциплінарних стягнень, відповідав займаній посаді, а тому застосування до нього найсуворішого виду дисциплінарного стягнення вважає безпідставним.

Ухвалою суду від 16.09.2024 відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України, та запропоновано відповідачу надати відзив на позов. Запропоновано позивачу подати до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення протягом п`яти календарних днів з моменту отримання відповідних документів. Зобов`язано відповідача надати: пояснення з відповідним документальним підтвердженням щодо перебування позивача на службі з 08.08.2024 по 20.08.2024; причини невручення наказу від 08.08.2024 року №359 о/с "По особовому складу" 08.08.2024 позивачу; матеріали, які були підставою для прийняття оскаржуваних рішень; довідку про середнє грошове забезпечення позивача перед звільненням.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу до електронного кабінету через систему "Електронний суд", що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Відповідач надав відзив на позов, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Свою позицію мотивував посиланням на те, що дисциплінарною комісією проведено повне та неупереджене службове розслідування, із врахуванням засад Дисциплінарного статуту, щодо рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Дії відповідача щодо видання оскаржуваних наказів про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби та про звільнення зі служби є правомірними та такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Представник позивача надав відповідь на відзив, в якому повністю заперечував проти відзиву, підтримував заявлені позовні вимоги.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України "Про Національну поліцію" від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).

Згідно з ч. 1 ст.8 Закону №580-VIII визначено, що поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Так, ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону №580-VIII встановлено обов`язки поліцейського, а саме: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до п. 24 ч.1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань бере участь відповідно до повноважень у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного або надзвичайного стану, зони надзвичайної екологічної ситуації у разі їх введення на всій території України або в окремій місцевості.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався та діє до цього часу.

Згідно ч.2 ст. 24 Закону № 580-VIII у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

З наведеного слідує, що під час воєнного стану на поліцейського покладено додаткові повноваження та обов`язки, дотримання та виконання яких мають здійснюватися працівниками поліції сумлінно.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону № 580-VІІІ служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Згідно із ч.3 ст. 59 Закону № 580-VIII, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України (ч.5 ст. 59 Закону №580-VIII).

Відповідно до норм ч.1 ст. 60 Закону № 580-VIII, відносини, що виникають у зв`язку зі вступом, проходженням та припиненням служби в поліції, регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами з питань проходження служби в поліції.

Згідно з положеннями ч. 1ст. 64 Закону №580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади.

Для виконання службових завдань поза місцем постійної служби в іншому населеному пункті та на певний строк для поліцейського передбачені службові відрядження.

Особливості направлення у службові відрядження поліцейських структурних підрозділів апарату центрального органу управління поліції, міжрегіональних територіальних органів Національної поліції та головних управлінь Національної поліції в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, областях, м. Києві, у тому числі їх територіальних (відокремлених) підрозділів (управлінь, відділів, відділень поліції), а також підприємств, закладів та установ, що належать до сфери управління Національної поліції України (далі - органи (підрозділи) поліції), у межах України, регулюються Наказом № 672.

Пунктом 1 Розділу ІІ Наказу № 672 передбачено, що при направленні поліцейського у службове відрядження видається наказ, підписаний керівником органу поліції або особою, яка виконує його обов`язки, його першим заступником або заступниками відповідно до розподілу функціональних обов`язків (посадових інструкцій). У наказі зазначаються пункт призначення, найменування органу поліції, у тому числі його територіального (відокремленого) підрозділу (управління, відділу, відділення), куди відряджено працівника, строк та мета відрядження.

Тобто, підставою для службового відрядження є наказ, підписаний керівником органу поліції.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 4 Дисциплінарного статуту наказ є формою реалізації службових повноважень керівника, згідно з якими визначаються мета і предмет завдання, строк його виконання та відповідальна особа. Наказ має бути чітко сформульований і не може допускати подвійного тлумачення. Наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень. Наказ може віддаватися усно чи видаватися письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Виконання поліцейським злочинного або явно незаконного наказу, а також невиконання правомірного наказу тягнуть за собою відповідальність, передбачену цим Статутом та законом.

За змістом п. 2 розділу ІІІ Порядку № 1235, підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23.11.2016 року № 1235 (п. 3 розділу ІІІ Порядку № 1235).

Переліком визначено, що документами з питань проходження служби є: рапорт (заява), що пишеться власноручно у довільній формі; подання про призначення на посаду; подання про встановлення додаткових видів грошового забезпечення.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 77 Закону № 580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Так, відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 3 ст. 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.

Суд зазначає, що поліцейський зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно виконати наказ керівника. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу. (ч.1, 2 ст. 5 Дисциплінарного статуту)

При цьому законною підставою для невиконання відповідного наказу може бути лише злочинність або явна незаконність наказу. (ч. 4 ст.5 Дисциплінарного статуту)

За висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 21.09.2022 (справа № 260/1739/20) виконанню підлягає наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.

Судом встановлено, що позивач з 07.11.2015 по 08.08.2024 проходив службу у Національній поліції України, що підтверджується записами у трудовій книжці, яка міститься в матеріалах справи (а.с.38).

Наказом ГУНП в Харківській області від 18.06.2024 №262 о/с «По особовому складу» позивача було переміщено згідно з п.2 ч.1, ч.8 ст.65 Закону України «Про національну поліцію» на посаду поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області, звільнивши з посади поліцейського-водія автотранспортного відділення центру забезпечення ГУНП в Харківській області (а.с.54-56).

Позивач 23.06.2024 подав рапорт про звільнення за власним бажанням до Головного управління Національної поліції в Харківській області (а.с.57).

Начальник ГУНП в Харківській області надав відповідь від 28.06.2024 №422вс/119/01/12-2024, в якій зазначив, що позитивного рішення щодо звільнення ОСОБА_1 з займаної посади поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області за власним бажанням не прийнято (а.с.58).

Наказом ГУНП від 24.06.2024 №51 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця» наказано відрядити з 25.06.2024 по 02.07.2024 на територію Донецької області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця» у склад ДПОП «ОШБ Лють» (а.с.59).

Позивач у вказане відрядження не поїхав, у зв`язку із хворобою, що підтверджується медичними висновками, долученими до матеріалів справи:

- медичний висновок від 23.06.2024 №952В-25С4-МКЗЕ-ТНМ7, яким підтверджено непрацездатність позивача у період з 23.06.2024 по 30.06.2024 (а.с.60);

- медичний висновок від 30.06.2024 №27К8-СРНА-Р92Н-ЕНР8, яким підтверджено непрацездатність позивача у період з 30.06.2024 по 06.07.2024 (а.с.61);

- медичний висновок від 06.07.2024 №9Е7Р-ЕСВ6-МХ73-797С, яким підтверджено непрацездатність позивача у період з 06.07.2024 по 07.07.2024 (а.с.62).

Адвокатом Кукуркіним О.О. в інтересах ОСОБА_1 05.07.2024 було направлено повідомлення із додатками про те, що ОСОБА_1 з 02.07.2024 призначений опікуном дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до медичного висновку №31 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 02.07.2024, виданий КНП «Міська клінічна лікарня №19» ХМР (а.с.63).

Вказане повідомлення було отримано полком поліції особливого призначення (ППОП) ГУНП в Харківській області 19.07.2024 за вх. №630, що вбачається з відмітки на повідомленні (а.с.63).

Крім того, матеріали справи містять скрін-шоти щодо направлення 10.07.2024 медичного висновку №31 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 02.07.2024, виданий КНП «Міська клінічна лікарня №19» ХМР співробітнику полку кадрового відділу ОСОБА_3 , про що також зазначає представник позивача в обґрунтування позовних вимог (а.с.65-66).

Наказом від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця» наказано відрядити з 08.07.2024 по 31.08.2024 в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця» у складі ДПОП «ОШБ Лють», з вогнепальною та автоматичною зброєю та боєприпасами до неї наступних поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області: старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області (а.с.67).

Рапортом від 08.07.2024 №2229/119-21/09-2024 ОСОБА_4 т.в.о. командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції прохав дозволу в керівника ГУНП в Харківській області на призначення службового розслідування за фактом: « 08.07.2024 ОСОБА_1 було доведено наказ ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця», від виконання якого ОСОБА_1 відмовився та у відрядження не виїхав (а.с.68).

Наказом ГУНП від 09.07.2024 №1515 "Про призначення та проведення службового розслідування відносно поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області" наказано призначити службове розслідування за обставинами, викладеними в рапорті від 08.07.2024 №2229/119-21/09-2024 т.в.о. командира ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_5 (а.с.69-70).

Позивач 10.07.2024 подав рапорт, яким прохав звільнити його за власним бажанням за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», що зумовлено неможливістю продовжувати роботу, у зв`язку з доглядом за дитиною з інвалідністю ОСОБА_2 , згідно медичного висновку №31 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 02.07.2024, виданим КНП «Міська клінічні лікарня №19» ХМР (а.с.71).

Згідно з доповідною запискою від 21.08.2024 ОСОБА_6 діловода канцелярії полку особливого призначення ГУНП в Харківській області встановлено, що остання не прийняла рапорт ОСОБА_1 , бо вони були складені на ім`я начальника ГУНП в Харківській області, а тому були повернуті ОСОБА_1 без реєстрації (а.с.72).

Дорученням від 13.07.2024 №347 «Про видачу відеозаписів з портативного відеореєстраторів інв. №101487599 та інв. №302263 ППОП ГУНП в Харківській області» було доручено старшому лейтенанту поліції ОСОБА_7 видати майору поліції ОСОБА_3 відеозаписи з портативного відеореєстратора (а.с.73).

Відповідно до пояснень від 15.07.2024 старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області встановлено, що підполковник поліції ОСОБА_4 зачитував ОСОБА_1 наказ ГУНП в Харківській області «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ОСОБА_8 ». Після чого ОСОБА_4 запитав у ОСОБА_1 чи готовий він виконувати наказ, на що останній повідомив про те, що він є опікуном ОСОБА_2 , дитини з інвалідністю до 18 років згідно з медичним висновком №31 про дитину з інвалідністю віком до 18 років від 02.07.2024, виданий КНП «Міська клінічна лікарня №19» ХМР (а.с.75-76).

Поясненнями ОСОБА_9 від 14.07.2024, ОСОБА_10 від 16.07.2024, ОСОБА_11 від 24.07.2024 підтверджено факт доведення наказу до позивача, де останній вказав, що має «бронь» та у відрядження виїжджати не буде (а.с.74-80).

Голова дисциплінарної комісії начальник ВТСП ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_4 подав рапорт від 22.07.2024 №2461/119-21/09-2024 про прохання продовжити строк службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Харківській області від 09.07.2024 №1515 (а.с.84).

Наказом від 23.07.2024 №1624 «Про продовження строку проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Харківській області від 09.07.2024 №1515 наказано продовжити строк проведення службового розслідування, призначеного наказом ГУНП в Харківській області від 09.07.2024 №1515 до 07.08.2024 (а.с.85).

За висновком службового розслідування від 02.08.2024 за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні Присяги поліцейського, передбачену частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині не гідного несення високого звання поліцейського та не виконання своїх службових обов`язків; частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання наказу керівника; пункту 1, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині не виконання Присяги, невиконання наказу керівника; пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині порушення обов`язку виконати наказ та не дотримання Присяги, а також підриву авторитету Національної поліції України, застосувати до поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.

Пунктом 1 наказу ГУНП в Харківській області від 02.08.2024 №753 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області" застосовано до поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби у поліції (а.с.105-106).

З метою реалізації дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, застосованого до позивача пунктом 1 наказу ГУНП в Харківській області від 02.08.2024 №753 "Про застосування дисциплінарного стягнення до поліцейського ППОП ГУНП в Харківській області" ГУНП в Харківській області видано наказ від 08.08.2024 № 359 о/с "По особовому складу", яким згідно із п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію" звільнено поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 зі служби у поліції (а.с.109).

Суд звертає увагу на те, що ознайомлення особового складу із наказом ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця»" відбувалось 08.07.2024 під відеозапис. Даний відеозапис підписаний електронним цифровим підписом (далі - ЕЦП).

Суд, дослідивши відеозапис ознайомлення особового складу із наказом ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 №61 о/с " Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця», установив.

На початку відеозапису підполковник поліції ОСОБА_12 вказує дату та час ознайомлення і представляється.

- з 08:30 до 09:23 хвилини зачитується наказ ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 № 61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця», де вказується відрядити поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування ППОП ГУНП в Харківській області старшого сержанта поліції ОСОБА_1 ;

- на 09:25 хвилині підполковник поліції ОСОБА_12 задає питання старшому сержанту поліції ОСОБА_1 чи будете Ви виконувати даний наказ?;

- на 09:28 хвилині старший сержант поліції ОСОБА_1 відповідає, що у нього «бронь»;

- на 09:50 хвилині позивач каже: «ви що глухі чи що? я ж вам сказав у мене «бронь», вам показати в об`єктив чи що?»;

- на 10:55 хвилині підполковник поліції ОСОБА_12 завдає повторне запитання і уточнює: чи виконає він даний наказ зараз?;

- на 11:00 хвилині старший сержант поліції ОСОБА_1 відповідає що ні сьогодні, ні завтра виїзд здійснювати у відрядження не буде.

Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної України поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.

Як встановлено судом з досліджуваного відеозапису, позивач як поліцейський впродовж усього відеозапису не міг надати чіткої відповіді, чи буде він виконувати наказ.

Досліджуваним відеозаписом чітко підтверджується факт не тільки свідомого ухилення від виконання наказу, а й від надання відповіді.

Щодо рапорту позивача про звільнення за власним бажанням суд зазначає таке.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постанові від 11.08.2021 у справі № 826/7075/16, до правовідносин щодо звільнення поліцейських зі служби за власним бажанням підлягає застосуванню пункт 68 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, який встановлює обов`язок працівника попередити керівництво про звільнення за три місяці до звільнення.

При цьому Верховний Суд прийшов до висновку про можливість звільнення працівника поліції (за власним бажанням) у більш стислі строки, аніж через три місяці від дати попередження (подання рапорту). Однак, для цього має бути обопільна згода/намір двох сторін того, хто звертається з таким рапортом, і того/тих, хто ухвалює рішення про звільнення.

Як слідує з матеріалів справи, позивача 18.06.2024 було переміщено на посаду поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення (а.с.54-56).

Позивач 23.06.2024 подав рапорт про звільнення за власним бажанням, однак 28.06.2024 було отримано відповідь, у якій зазначено, що позитивного рішення прийнято не було (а.с.57-58).

Наказом ГУНП від 24.06.2024 №51 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця» наказано відрядити з 25.06.2024 по 02.07.2024 на територію Донецької області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця» у склад ДПОП «ОШБ Лють» (а.с.59).

У вказане відрядження позивач не поїхав, у зв`язку із хворобою, що підтверджується медичними висновками, долученими до матеріалів справи (а.с.60-62).

Наказом від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця» наказано відрядити з 08.07.2024 по 31.08.2024 в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця» у складі ДПОП «ОШБ Лють», з вогнепальною та автоматичною зброєю та боєприпасами до неї наступних поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області: старшого сержанта поліції ОСОБА_1 поліцейського взводу № 1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області (а.с.67).

У вказане відрядження позивач відмовився виїжджати, що підтверджується відеозаписом, наявним у матеріалах справи.

Відповідачем 09.07.2024 було призначено службове розслідування наказом ГУНП від 09.07.2024 №1515 (а.с.69-70).

Позивачем 10.07.2024 було знову подано рапорт про звільнення за власним бажанням, однак останній був повернутий позивачу без реєстрації, що підтверджується доповідною запискою від 21.08.2024 (а.с.71,72).

Суд зауважує, що подання позивачем рапорту про звільнення не перешкоджало останньому виконувати наказ ГУНП від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про відкликання та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ «Хортиця», оскільки на прийняття кінцевого рішення по рапорту про звільнення за власним бажанням відведено тримісячний строк, який на момент винесення наказу не сплив.

Суд зазначає, що зазначена поведінка позивача свідчить про ухилення від виконання обов`язків під час дії воєнного стану, оскільки вперше рапорт про звільнення за власним бажання був поданий після видання наказу про переміщення позивача на посаду поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення, отже, останній усвідомлював про можливість направлення його у відрядження.

Подання рапорту про звільнення за власним бажанням вдруге відбулось після доведення наказу про відрядження для виконання бойових завдань та безпосередньо після призначення службового розслідування.

Окрім того, за умови, якщо рапорт позивача про звільнення за власним бажанням був би прийнятий, розгляд останнього становить три місяці, тобто, у період, коли розглядається рапорт, позивач повинен виконувати свої службові обов`язки, накази керівника, тощо.

А отже, відрядження у період з 08.07.2024 по 31.08.2024 за наказом керівника від 08.07.2024 мало б відбутися в межах строку розгляду рапорту про звільнення за власним бажанням, за умови його прийняття (реєстрації).

Отже, після переміщення позивача на посаду поліцейського взводу №1 роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення та доведення наказу про відрядження, подальша поведінка позивача (перебування на лікарняному, подання відповідних рапортів про звільнення за власним бажанням та безпосередньо ухилення від виконання обов`язків) свідчить про відсутність бажання у позивача у подальшому проходити службу в органах поліції, виходячи з інтересів служби.

Суд відхиляє доводи представника позивача щодо невірно зазначених даних у висновку службового розслідування, а саме: інший спеціальний жетон, рік народження, дати проходження служби в ЗСУ, МВС, НПУ, тощо, оскільки вони не спростовують порушення вчинені позивачем. За сукупністю обставин та даних, зазначених у висновку, можна дійти висновку, що останній стосується саме позивача, а не сторонньої особи.

Слід зазначити, що у матеріалах справи наявна заява позивача, в якій останній повідомляє, що є особою, яка на підставі частини 5 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, та просить розглянути вказану заяву та оформити довідку про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації (а.с.44).

З приводу вказаної заяви суд зазначає, що з неї неможливо встановити кому саме вона адресована (відсутній адресат в нашому випадку орган ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутня інформація щодо того, коли та ким була отримана).

Крім того, по тексту позовної заяви (а.с.3) представником позивача зазначено, що відповідно до довідки від 25.07.2024 №7000 (а.с.17, т.2), виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як батьку, який виховує дитину з інвалідністю до 18 років, на строк до 11 серпня 2024.

З приводу вказаної довідки суд зазначає, що позивач не був призваний на військову службу (мобілізований), тому вказані доводи не відносяться до предмету спору у даній справі.

Норми Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають застосування при розгляді даної справи.

Також, представником позивача по тексту позовної заяви (а.с.3) зазначено, що згідно з довідкою від 15.08.2024 №7890, виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_1 надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», як батьку, який виховує дитину з інвалідністю до 18 років, на строк до 09 листопада 2024.

Зазначена довідка не приймається судом до уваги з огляду на викладене вище. Окрім того, вказана довідка була сформована після винесення наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 08.08.2024 року № 359 о/с "По особовому складу" про звільнення зі служби в поліції. Крім того, матеріали справи такої довідки не містять.

Також, суд не приймає до уваги посилання представника позивача на п.7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 №672 (далі Інструкція № 672), з огляду на таке.

Пунктом 7 Інструкції про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.08.2017 № 672 (далі Інструкція № 672), визначено, що направлення у службові відрядження поліцейських - вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда, без їх згоди не допускається.

З аналізу наведеної норми вбачається, що згода на направлення у службові відрядження поліцейських, а саме жінок і тих жінок, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда, стосується виключно жінок.

Суд акцентує увагу, що Інструкція № 672 пройшла ґендерно-правову експертизу, яка є чинною та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за № 1042/30910.

Отже, до спірних правовідносин не підлягає застосуванню п.7 Інструкції № 672, а тому відсутність згоди на відрядження позивача - поліцейського не свідчить про правомірність не виконання ним наказу ГУНП в Харківській області від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » ОСУВ « ОСОБА_8 ».

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває у шлюбі із ОСОБА_13 з 22.07.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, яке міститься в матеріалах справи (а.с.45). Протилежного позивачем не доведено, а судом не встановлено.

Свідоцтвом про народження від 15.06.2018 серії НОМЕР_1 підтверджено факт наявності дитини у позивача - ОСОБА_2 (а.с.46).

Судом встановлено, що у матеріалах службового розслідування наявні пояснення позивача, в яких він зазначив, що є опікуном дитини з інвалідністю (а.с.75-76).

Крім того, у матеріалах службового розслідування наявний рапорт, в якому він повідомив про сімейні обставини, що перешкоджали виконанню наказу, а саме - потребу постійного домашнього догляду за дитиною з інвалідністю (а.с.71). До рапорту позивач додав копію висновку №31 від 02.07.2024, виданий КНП «Міська клінічна лікарня №19 ХМР».

Водночас, матеріали позовної заяви та безпосередньо матеріали службового розслідування не містять жодної інформації щодо відсутності у дружини позивача можливості здійснювати догляд за дитиною.

Таким чином, не є поважною причиною невиконання позивачем наказу ГУНП в Харківській області, оскільки згода поліцейських необхідна у випадку залишення на службі в поліції за місцем проходження відрядження, або у випадку направлення у відрядження вагітних жінок і тих, які мають дітей віком до чотирнадцяти років чи дитину-інваліда.

При цьому, суд звертає увагу, що поліцейському не надано повноважень самостійного, вільного визначення ним місця несення служби, зміну підрозділу, самостійного усунення поліцейським від виконання обов`язків за основним місцем несення служби без відповідного наказу безпосереднього керівника.

Суд звертає увагу, що дотримання вище зазначених вимог Дисциплінарного статуту Національної поліції України та Закону України "Про Національну поліцію" є обов`язком кожного поліцейського не залежно від того перебуває він під час виконання службових обов`язків чи у позаслужбовий час, що пов`язане з особливостями проходження служби в Національній поліції.

Крім того, з тексту Присяги поліцейського, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника поліції закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, поліцейський покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння поліцейським проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету органів поліції та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга поліцейського передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків поліцейським. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Невиконання чи неналежне виконання поліцейським службової дисципліни є дисциплінарним проступком, вчинення якого є підставою для дисциплінарної відповідальності.

Подібна правова позиція викладена, у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі № 160/11795/20.

Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20, від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, від 14.03.2024 у справі № 120/7551/22 та ін.

Наявність або відсутність дисциплінарного проступку в діях чи бездіяльності поліцейського встановлюється за результати службового розслідування.

У цій справі судом встановлено, що службове розслідування проведено відповідачем у спосіб передбачений законом; висновок службового розслідування сформований у межах компетенції та з врахуванням реального військового стану в Державі; вина позивача у порушенні службової дисципліни доведена належними та допустимими доказами.

Так, за положеннями Дисциплінарного статуту визначення виду дисциплінарного стягнення здійснюється керівником, уповноваженим на накладення дисциплінарного стягнення.

Верховний Суд сформував правові висновки щодо застосування положень Дисциплінарного статуту, якими урегульовано особливості застосування дисциплінарних стягнень у період дії воєнного стану. У постанові від 23.11.2023 у справі № 420/14443/22, з урахуванням усталеної практики, Верховний Суд вказав, що обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.)

Під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Вказані висновки підтримані Верховним Судом і у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 600/4386/22-а.

У даному випадку фактори, від яких залежить визначення виду стягнення, були враховані відповідачем, зокрема пояснення позивача, його керівників, службова характеристика, наявність заохочень, державних нагород, а також наявність обтяжуючої відповідальність обставини - відмова виконувати наказ у важкий для країни час, що негативно впливає на інших працівників, підриває бойовий дух та морально дезорієнтує колектив, що є недопустимим в умовах воєнного стану.

Крім того, суд зазначає, що позивач був поліцейським полку поліції особливого призначення (наказ від 18.06.2024 №262 о/с, а.с.54) і відмовився від виконання наказу начальника в період воєнного стану.

Відповідно до розділу ІІ Положення про підрозділи поліції особливого призначення, затвердженого наказом МВС від 04.12.2017 № 987 (зі змінами відповідно до наказу МВС України від 04.09.2023 № 732) (далі - Положення), до завдань вказаних підрозділів відноситься зокрема участь в обороні України, виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час дії воєнного стану на всій території України або в окремій її місцевості та 60 днів після цього, підпунктом 10 пункту ІІІ Положення встановлено, що підрозділи поліції особливого призначення можуть брати участь за рішенням військового командування, погодженим з керівником поліції або уповноваженою ним особою, в обороні України відповідно до Закону України "Про оборону України шляхом безпосереднього ведення бойових дій у ході відсічі збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України під час дії воєнного стану та 60 днів після цього.

Відповідно до пп. 1 п. 1 розділу VII Положення поліцейські підрозділів особливого призначення зобов`язані неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльності поліції, Присяги поліцейського та вимог цього Положення.

Суд зазначає, що Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про внесення змін до законів України "Про Національну поліцію" та "Про Дисциплінарний статут Національної поліції України" з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2123ІХ.

Відповідно до зазначеного Закону, розділом І внесено зміни до Закону України "Про Національну поліцію". Зокрема, у п. п. 18 п. 1 розділу І Закону від 15.03.2022 № 2123ІХ, частину восьму було доповнено абзацом другим такого змісту: «Поліцейські зобов`язані проходити службу там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника органу (закладу, установи) поліції, до повноважень якого належить право призначення на посаду та звільнення з посади".

Саме з метою оптимізації діяльності поліції, у тому числі під час дії воєнного стану було встановлено для поліцейських обов`язок проходження служби там, де це викликано інтересами служби і обумовлено наказами керівника поліції, в результаті і виникає у керівника ГУНП необхідність у негайному відновленні та підтриманні функціонування органів поліції для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що узгоджується з висновками, сформульованими у постанові Верховного Суду у постанові від 25.05.2023 у справі №620/3663/19.

Таким чином, позивач, будучи працівником правоохоронного органу та представником влади, нехтуючи даною Присягою на вірність Українському народові, ігноруючи вимоги нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, допустив вчинення дисциплінарного проступку, що виразилось у невиконанні п. 1 наказу начальника ГУНП від 08.07.2024 №61 о/с дск «Про дозвіл на виїзд та відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області в оперативне підпорядкування командира ОТУ «Луганськ» ОСУВ «Хортиця».

Суд наголошує, що законодавцем покладено підвищені вимоги до поліцейського, що пов`язано з особливим статусом Національної поліції, а також спрямованістю діяльності поліції на служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, підтримання публічної безпеки і порядку, а в сучасних умовах участь в обороні нашої держави.

Тож, наведені вище обставини та приписи нормативно-правових актів, на переконання суду, у сукупності свідчать про відповідність оскаржуваних наказів вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що стороною відповідача доведено обґрунтованість і законність спірних наказів, тож, доводи позовної заяви є необґрунтованим та не підлягають задоволенню.

Оскільки спірні накази вчинені відповідачем в межах повноважень та у спосіб встановлений законом, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Дмитро ВОЛОШИН