Справа № 200/7878/24
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

18 листопада 2024 року Справа №200/7878/24

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Бабіч С.І., ознайомившись з позовною заявою Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів,

У С Т А Н О В И В :

Донецький державний університет внутрішніх справ (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідачка), відповідно до якому просить:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецького державного університету внутрішніх справ вартість її утримання в Донецькому державному університеті внутрішніх справ у сумі 23391 (двадцять три тисячі триста дев`яносто одна) гривня 71 копійка.

Перевіривши матеріали позовної заяви, дійшов висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених статтями 122 та 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з чим вона має бути залишена без руху, з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями частини 5 статті 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Спори стосовно проходження публічної служби охоплюють спори, які виникають із моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема, питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, а тому до таких спорів підлягають застосуванню приписи частини 5 статті 122 КАС України.

Таким чином, у даному випадку підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, який обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.12.2019 року у справі № 824/284/19-а, від 29.04.2020 року у справі № 560/1942/19, від 13.01.2023 року у справі № 440/2692/20, від 15.06.2023 року у справі № 520/6532/2020.

У позовній заяві позивач зазначає про те, що відповідачку було відраховано зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України з 06.07.2022 року на підставі пункту 6 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (тобто у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) за наказом ректора Донецького державного університету внутрішніх справ від 06.07.2022 року № 285 о/с.

Положеннями частини 4 статті 74 Закону України "Про національну поліцію" від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4, та поліцейські, звільнені зі служби в поліції, протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2 та 4 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію", відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, який визначено постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261.

За пунктом 5 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 року № 261 (далі - Порядок № 261), після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунку для перерахування коштів. Повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, яке зазначене у матеріалах її особової справи або вручене такій особі особисто.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Як видно з доданих до позовної заяви матеріалів, повідомлення від 24.01.2023 року про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, було направлено позивачем відповідачці за зареєстрованим місцем її проживання (м. Маріуполь Донецької області) засобами поштового зв`язку 15.03.2023 року, проте у подальшому було повернуто відправнику "за відсутністю поштового обліку".

Водночас, даний позов було подано до суду лише 11.11.2024 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду.

У прохальній частині позову позивач просить суд, серед іншого, поновити йому строк звернення до адміністративного суду з цим позовом.

Обґрунтовуючи це, позивач посилається на введення в Україні воєнного стану, постійні сигнали повітряних тривог, перебування працівників закладу в укритті та відсутність будь-якої можливості там працювати, досить часті "блекаути", відсутність електропостачання та Інтернету, необхідність додаткового часу на відновлення документів, втрачених внаслідок окупації м. Маріуполь Донецької області, а також вимушену передислокацію закладу на підконтрольну Україні територію.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року "Про ведення воєнного стану в Україні" (затверджений Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.

Надалі Указами Президента України, затвердженими відповідними Законами України, воєнний стан в Україні неодноразово продовжувався і триває на сьогодні.

У постанові від 10.11.2022 року у справі № 990/115/22 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, зокрема, про те, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків щодо звернення до суду з позовами. Питання поновлення процесуального строку, у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Подібних висновків Верховний Суд дійшов також у постановах від 18.01.2023 року у справі № 160/21195/21, від 16.02.2023 року у справі № 640/4426/22, від 16.02.2023 року у справі № 640/7964/21, від 27.03.2023 року у справі № 160/14362/21, тощо.

У постанові від 23.03.2023 року у справі № 761/28821/20 Верховний Суд наголосив на тому, що за усталеною практикою Верховного Суду введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з цією обставиною. При цьому саме лише посилання на введення воєнного стану на території України не може бути поважною причиною для поновлення або продовження відповідного процесуального строку без зазначення конкретних обставин, які вплинули на своєчасність звернення до суду та без надання відповідних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск відповідного строку або необхідність його продовження (поновлення).

Відтак, введення воєнного стану на території України саме по собі не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку.

Судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з цим позовом, на необхідність відновлення документів, втрачених внаслідок окупації, та на вимушену передислокацію університету на підконтрольну Україні територію, оскільки наказ щодо відрахування відповідачки зі складу курсантів та звільнення зі служби в Національній поліції України було прийнято 06.07.2022 року, а повідомлення про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, було направлені останній у березні 2023 року (тобто вже після передислокації університету на підконтрольну українській владі територію).

Так само судом не приймаються до уваги посилання позивача, як на поважну причину пропуску строку звернення до суду з позовом, на перебування працівників закладу в укритті та на відсутність можливості там працювати і на наявність перебоїв з електропостачанням та Інтернетом, враховуючи, що труднощі в організації належних умов для виконання обов`язків працівників державного органу не є такими об`єктивними та непереборними обставинами, які перешкоджають звернутися до суду в межах встановленого законодавством строку. Крім того, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин до позову не додано.

Зважаючи на викладене, дослідивши причин пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, суд визнає їх неповажними.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 зауважив, серед іншого, на тому, що обмеження строків звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" вказано, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (Perez de Rada Cavanilles c. Espagne, № 116/1997/900/1112).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (caso Osman contra Reino Unido, № 23452/94; Kreuz v. Poland, № 28249/95).

Таким чином, з огляду на викладене, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі й встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження цих строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Строки звернення до суду обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду або здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Для цього має бути дотримано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки згідно з національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Поважними причинами визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій і підтверджені належними доказами.

У позовній заяві позивачем жодних інших причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, окрім вказаних вище (які визнані судом неповажними), не наведено.

Частиною 1 статті 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею в заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Приймаючи до уваги наведене та враховуючи, що причини пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, що вказані у позовній заяві, є неповажними, подана позовна заява підлягає залишенню без руху, а позивачу необхідно усунути недоліки цієї позовної заяви шляхом подання до суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом (із зазначенням інших, ніж були наведені у позовній заяві, причин пропуску строку та підстав, з яких позивач вважає ці причини пропуску строку поважними).

З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне залишити позов без руху та надати позивачу строк у 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 122, 123, 160, 161, 169, 241, 243, 248, 256 КАС України,

У Х В А Л И В :

Визнати неповажними викладені у позовній заяві причини пропуску строку звернення Донецького державного університету внутрішніх справ до суду з даним позовом.

Позовну заяву Донецького державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків даної позовної заяви - 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом надання суду:

- обґрунтованої заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом (із зазначенням інших, ніж були наведені у позовній заяві, причин пропуску строку та підстав, з яких позивач вважає ці причини пропуску строку поважними).

Дана ухвала суду складена і підписана 18 листопада 2024 року, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.І. Бабіч