Справа № 160/27829/24
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) у місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
17.10.2024 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса (далі відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття (нескасування) арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 101/20, 11.01.2010, реєстраційний номер обтяження: 9410602);
- зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 101/20, 11.01.2010, реєстраційний номер обтяження: 9410602).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 21.03.2024 позивач дізналась, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис щодо арешту належного їй нерухомого майна на підставі постанови Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Позивач звернулася з запитом до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). У відповідь на свій запит позивач отримала листа від 22.04.2024 №1101 08/21, згідно якого вбачається, що відносно нерухомого майна, належного їй, наявний запис за реєстраційним номером обтяження 9410602 від 11.01.2010 р., який було накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №101/20 від 11.01.2010 Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ. В автоматизованій системі виконавчих проваджень (АСВП) відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 . Проте, жодної інформації, а також копій документів щодо правових підстав винесення вказаної постанови про арешт позивачу надано не було. Цим же листом було повідомлено про відсутність у відповідача правових підстав для зняття арешту та запропоновано позивачу звернутися до суду. 07.08.2024 представник позивача направила до відповідача адвокатський запит. Листом від 09.08.2024 №189179 відповідач повідомив, що станом на 09.08.2024 у відповідача відсутні виконавчі провадження, за якими боржником є позивач. Також додатково було зазначено, що виконавче провадження, у якому Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову про арешт, знищено. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.10.2024 року відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 31.10.2024 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву до 30.10.2024 року.
29.10.2024 та 05.11.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовону заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявний запис щодо арешту належного ОСОБА_1 нерухомого майна на підставі постанови Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що відсутні будь-які виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_1 . Виконавче провадження, за яким було накладено арешт знищено. Жодні відомості щодо цього виконавчого провадження в АСВП відсутні. З матеріалів справи вбачається, що відділ ДВС не порушив жодної норми діючого законодавства України. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач ще 21.03.2024 дізнався про наявність арешту нерухомого майна, про що вказано у позові. Листом відділу ДВС від 22.04.2024 було надано відповідь на запит позивача. Таким чином, позивачем було пропущено десятиденний строк звернення до адміністративного суду.
01.11.2024 представником позивача через підсистему "Електронний суд" було подано відповідь на відзив, в якому зазначила, що відсутні правові підстави для залишення позову без розгляду, оскільки предметом оскарження у цій справі є бездіяльність відповідача щодо невчинення дій, обов`язок вчинення яких чинним законодавством, а саме: незняття арешту з майна позивача. Як зазначено в Постанові ВС по справі № 927/322/14 бездіяльність державного виконавця щодо незняття арешту з майна є триваючим правопорушенням, а тому може бути оскаржене в будь-який час. У відповідача, як на момент виникнення спірних відносин (закриття виконавчого провадження), так і на момент звернення до суду був наявний обов`язок щодо вчинення дій щодо зняття арешту з майна позивача, який ним виконаний не був, що і є протиправної бездіяльністю, яка оскаржується у цій справі. Позивач вважає за необхідне зауважити, що посилання на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, не може бути прийняте судом до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.11.2024 позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без руху. Встановлено позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху, шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням та доказами поважності причин такого пропуску.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Відповідно до ч. 4 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.
Згідно ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №389571314 від 05.08.2024, на майно ОСОБА_1 накладено обтяження - арешт нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна та оголошення заборони його відчуження, 101/20, 11.01.2010, Ленінський ВДВС Дніпропетровського МУЮ, Державний виконавець Дарчук Д.В.
Згідно інформації з ЄДР 29.12.2016 назву Ленінського відділу державної виконавчої служби міста Дніпропетровськ головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області було змінено на Новокодацький відділ державної виконавчої служби міста Дніпра головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.
Відповідно наказу №2429/5 від 15.06.2022 року Міністерства юстиції України «Про реорганізацію деяких відділів державної виконавчої служби у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро)», утворений Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), реорганізувавши шляхом злиття Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).
Відповідно до Додатку до Наказу Міністерства юстиції України «Про відділи державної виконавчої служби» № 5128/5 від 16.11.2022 року Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра виведений зі складу Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та введений до складу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
21.04.2024 року ОСОБА_1 звернулась до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із заявою щодо надання інформації по виконавчому провадженню в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно.
Листом від 22.04.2024 №110108/21 Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомив, що згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно відносно громадянки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , наявний запис за реєстраційним номером обтяження 9410602 від 11.01.2010, який було накладено постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження № 101/20 від 11.01.2010 Ленінським ВДВС Дніпропетровською МУЮ. Перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що в АСВП відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 . Відділ не має можливості надати запитувану інформацію. Крім того, у Відділу не має правових підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .
07.08.2024 року представник позивача звернулась до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), із заявою щодо надання інформації по виконавчому провадженню в рамках якого було накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 . А також, просила надати належним чином завірені копії документів, на підтвердження, що Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) є правонаступником Ленінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ.
Листом від 09.08.2024 №189179 відповідач повідомив, що станом на 09.08.2024 у відповідача відсутні виконавчі провадження, за якими боржником є позивач. Також додатково було зазначено, що виконавче провадження, у якому Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову про арешт, знищено.
Наявність обтяження у вигляді арешту нерухомого майна обмежує право власності позивача, тому вона звернулась до суду з цим позовом.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Згідно із ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Межі повноважень, підстави та способи їх реалізації державними виконавцями та приватними виконавцями на момент виникнення спірних правовідносин (накладання арешту та звернення щодо його зняття) врегульовано, зокрема, Законом України "Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 р. (далі Закон №606), який втратив чинність 05.01.2017 р. та Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 р. (далі Закон №1404).
Статтею 1 Закону №606 (в редакції, яка була чинною на момент накладення арешту), виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Згідно ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.
У відповідності до положень статті 55 Закону №606, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.
Згідно із приписами ст. 39 Закону №606, виконавче провадження закінчується у випадках:
1) фактичного повного виконання рішення згідно з виконавчим документом;
2) закриття виконавчого провадження відповідно до статті 37 цього Закону;
3) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, або на письмову вимогу стягувача;
4) направлення виконавчого документа за належністю до іншого підрозділу Державної виконавчої служби.
Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного відділу Державної виконавчої служби. Постанова про закінчення виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами до суду у 10-денний строк.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника, (ст. 38 Закону №606).
Пункт 4.10 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №74/5 від 15.12.1999 р. (в редакції від 26.02.2002 р.) також було передбачено, що в разі закриття або закінчення виконавчого провадження чинність арешту майна боржника припиняється.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону №1404 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону №1404 визначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а саме: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну Укроборонпром, акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну Укроборонпром, державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну Укроборонпром або на момент припинення Державного концерну Укроборонпром було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності, звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності.
Аналіз вищенаведених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.
З огляду на пункт 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2274/5 від 25.12.2008 р. (далі Порядок №2274/5), строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 1 січня року, який іде за роком завершення їх діловодством.
Згідно з пунктом 9.10 Порядку №2274/5, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення, якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою.
Отже, знищенню підлягають завершені виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився.
Відповідно до частин 1, 2 статті 50 Закону №606 р., у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно частин 1, 2 ст.40 Закону України Про виконавче провадження №1404- VIII від 02.06.2016 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Водночас наслідки завершення виконавчого провадження визначені статтею 39 Закону №1404.
Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Отже, законодавчі норми, які діяли в різний час майже, однаково регламентують дії відповідача у разі закінчення виконавчого провадження та питання знищення виконавчого провадження, а тому перед знищенням виконавчого провадження відповідач повинен був прийняти постанову про закінчення виконавчого провадження та зняття у зв`язку із цим накладеного в межах такого виконавчого провадження арешту.
Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до-ст. 13, - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Згідно зі статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 Закону №1404, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
ОСОБА_1 зазначає, що арешт, накладений на належне їй нерухоме майно, порушує право власності, внаслідок чого позивач позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд.
Так, зі змісту листа Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 22.04.2024 №110108/21 вбачається, що перевіркою автоматизованої системи виконавчих проваджень (АСВП) встановлено, що в АСВП відсутні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 .
Також в цьому листі відповідач підтвердив факт внесення Ленінським ВДВС Дніпропетровською МУЮ до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 11.01.2010 за №9410602 інформації щодо арешту всього майна, яке належить ОСОБА_1 .
При цьому, відповідач наголосив, що не має змоги надати інформацію про підстави винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у зв`язку з тим, що виконавче провадження, у якому Ленінським ВДВС Дніпропетровського МУЮ було винесено постанову про арешт, знищено.
Вищенаведена інформація відповідачем не спростована.
Крім того, існування арешту нерухомого майна за відсутності перебування на виконанні виконавчих проваджень, за якими позивач є боржником та, відповідно, відомостей про накладання відповідачем будь-яких обтяжень на його майно, порушує саму мету застосування відповідної процедури.
Підстави для продовження обтяження на майно відсутні, оскільки виконавче провадження закінчено та знищено.
Наказом Міністерства юстиції України №1829/5 від 07.06.2017 р. затверджено Правила ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, відповідно до пункту 1 розділу Х та пункту 1 розділу ХІ якого, завершені виконавчі провадження та виконавчі провадження, за якими виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання, підлягають передачі до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше 01 серпня поточного року та 01 лютого наступного року. Передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню.
Таким чином, як Законом №606-XIV, так і Законом №1404-VІІІ передбачено, що після закінчення виконавчого провадження за загальним правилом державним виконавцем повинні вживатись заходи щодо зняття арешту з нерухомого майна боржника, накладеного в рамках виконавчого провадження.
Однак всупереч наведеному, відповідачем не були вжиті відповідні дії щодо зняття спірного арешту із належної позивачу нерухомості.
Тобто, під час завершення відповідного виконавчого провадження, яке на даний час є знищеним, арешт з відповідного нерухомого майна не був знятий.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 13 Конвенції гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо порушення передбаченого Конвенцією права було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
В силу принципу пропорційності втручання в право особи безперешкодно користуватися та розпоряджатися своїм майном можливе лише за умови дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.
Неузгодженість дій органів державної влади або невиконання державними органами та їх посадовими особами своїх безпосередніх обов`язків не повинно тягти за собою покладення на суб`єкта господарювання надмірних обов`язків або інших несприятливих наслідків, як це мало місце у цій справі.
Тобто, з урахуванням того, що у органів державної виконавчої служби наявний обов`язок щодо зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при завершенні такого виконавчого провадження, а також з огляду на те, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наразі наявний запис про арешт нерухомого майна позивача, суд доходить висновку, що Другим Правобережним відділом державної виконавчої служби у Чечеловському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) допущено протиправну бездіяльність щодо не зняття арешту з належного позивачу нерухомого майна, а отже, порушені права підлягають захисту шляхом зняття арешту з нерухомого майна позивача.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно не знято арешт, накладений на нерухоме майно, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 2422,40 грн, що документально підтверджується квитанцією №5437-5266-7474-0085 від 17.10.2024 року.
Отже, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 2422,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Визнати протиправною бездіяльність Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) щодо незняття арешту, накладеного на нерухоме майно ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) (постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 101/20, 11.01.2010, реєстраційний номер обтяження: 9410602).
Зобов`язати Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зняти арешт, накладений на нерухоме майно ОСОБА_1 (Адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 101/20, 11.01.2010, реєстраційний номер обтяження: 9410602).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 272 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строк, передбачений частиною 6 статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції згідно статті 297 КАС України.

Суддя Н.Є. Сліпець