Справа № 120/2532/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 листопада 2024 р. Справа № 120/2532/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 звернулася її представниця до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представниця позивачки зазначила, що 07 липня 2023 року її довірителька звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області, яке рішенням від 14 липня 2023 року № 72 відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Представниця позивачки вважає таке рішення пенсійного органу протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернулася в інтересах ОСОБА_1 з вимогою зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Ухвалою від 06 березня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків, що містить позов, шляхом надання доказу сплати судового збору за звернення до суду з позовом в розмірі 1211,20 гривень або документа, який би підтверджував підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

На виконання вимог ухвали від 06 березня 2024 року представницею позивачки подано до суду квитанцію від 09 березня 2024 року, якою підтверджується сплата судового збору в необхідному розмірі.

Ухвалою від 18 березня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

04 квітня 2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 07 липня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.

Згідно з підпунктом 4.2 розділу 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі Порядок 22-1), після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Пунктом 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Далі представник відповідача вказав на те, що за результатами розгляду поданої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії з огляду на відсутність необхідного страхового стажу.

Так, до страхового стажу заявниці не зараховано періоди її роботи:

- відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці виправлено по батькові власника та не завірено належним чином, що є порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року;

- відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою організації, назва якої не відповідає назві організації, яка вперше приймала позивачку на роботу;

- період роботи з 27 липня 1981 року по 01 грудня 1993 року відповідно до уточнюючої довідки від 23 лютого 2023 року № П/24/17433/24-30, адже у довідці зазначено дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ", що не відповідає прізвищу, яке зазначене у свідоцтві про шлюб, - " ОСОБА_3 ";

- період роботи з 28 січня 1982 року по 04 січня 1982 року відповідно до уточнюючої довідки від 10 лютого 2023 року № П-89, оскільки в довідці зазначено по батькові - " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", що не відповідає паспортним даним, - " ОСОБА_6 ".

- період роботи з 15 квітня 1994 року по 06 лютого 1997 року згідно з уточнюючою довідкою від 10 лютого 2023 року № П-89, адже в довідці зазначено по батькові - " ОСОБА_7 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_6 ";

- період роботи з 1993 року по 2001 рік відповідно до уточнюючої довідки від 08 березня 2023 року № П-87, оскільки в довідці зазначено прізвище, ім`я та по батькові - " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", що не відповідає паспортним даним, - " ОСОБА_1 ".

Як зазначає представник відповідача далі, страховий стаж позивачки складає 18 років 7 місяців, якого недостатньо для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки необхідний стаж для призначення пенсії становить 30 років.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

07 липня 2023 року ОСОБА_9 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За принципом екстериторіальності розгляд заяви здійснювався Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Рішенням цього пенсійного органу від 14 липня 2023 року № 72 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком з огляду на відсутність необхідного страхового стажу. Цим рішенням встановлено, що страховий стаж ОСОБА_1 складає 18 років 07 місяців, а необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" має становити не менше 30 років.

При цьому зі змісту цього рішення слідує, що ОСОБА_1 не зараховано до страхового стажу наступні періоди роботи:

- відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці виправлено по батькові власника та не завірено належним чином, що є порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року;

- відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою організації, назва якої не відповідає назві організації, яка вперше приймала позивачку на роботу;

- період роботи з 27 липня 1981 року по 01 грудня 1993 року відповідно до уточнюючої довідки від 23 лютого 2023 року № П/24/17433/24-30, адже у довідці зазначено дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 ", що не відповідає прізвищу, яке зазначене у свідоцтві про шлюб - " ОСОБА_3 ";

- період роботи з 28 січня 1982 року по 04 січня 1982 року відповідно до уточнюючої довідки від 10 лютого 2023 року № П-89, оскільки в довідці зазначено по батькові - " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_6 ".

- період роботи з 15 квітня 1994 року по 06 лютого 1997 року згідно з уточнюючою довідкою від 10 лютого 2023 року № П-89, адже в довідці зазначено по батькові - " ОСОБА_7 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_6 ";

- період роботи з 1993 року по 2001 рік відповідно до уточнюючої довідки від 08 березня 2023 року № П-87, оскільки у довідці зазначено прізвище, ім`я та по батькові - " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_1 ".

Надаючи правову оцінку рішенню пенсійного органу, що оскаржується, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом а досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частини 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 14 липня 2023 року № 72 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком з підстав недостатності у неї необхідного страхового стажу.

При цьому до страхового стажу не зараховано періоди роботи позивачки, що зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці виправлено по батькові власника та не завірено належним чином, що є порушенням пункту 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58 від 29 липня 1993 року, а також періоди роботи відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 , оскільки титульна сторінка трудової книжки засвідчена печаткою організації, назва якої не відповідає назві організації, яка вперше приймала позивачку на роботу.

Визначаючись із тим, чи пенсійним органом правомірно відмовлено в зарахуванні до страхового стажу позивачки згадуваних вище періодів роботи, суд зауважує, що на момент заповнення трудової книжки серії НОМЕР_1 (01 серпня 1981 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Така Інструкція втратила чинність 29 липня 1993 року у зв`язку з набранням чинності Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Подібні за змістом приписи містить і Інструкція № 58.

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень як Інструкції № 162, так і Інструкції № 58 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Отже, на момент внесення до трудової книжки позивачки записів про періоди її навчання та роботи обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, а тому її не належне ведення не може позбавити позивачку права на включення таких періодів до її трудового стажу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивачки періодів її навчання та роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 з тих підстав, що на титульній сторінці такої трудової книжки виправлено її по батькові, що не засвідчено належним чином, є безпідставними.

При цьому варто наголосити на тому, що трудова книжка позивачки містить всі необхідні записи про навчання та роботу ОСОБА_1 . Зокрема у такій трудовій книжці зазначено, що позивачка в період з 01 вересня 1978 року по 16 липня 1981 року навчалася в Браїлівському професійно-технічному училищі № 6, а в періоди з 27 липня 1981 року по 04 січня 1982 року, з 28 січня 1982 року по 01 грудня 1993 року, з 15 квітня 1994 року по 06 лютого 1997 року працювала, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (записи №№ 3-9) і, на переконання суду, такі записи є належним доказом підтвердження страхового стажу позивачки.

Щодо незарахування періодів роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 02 квітня 1993 року, то суд враховує наступне.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 "Про трудові книжки колгоспників" (далі - постанова Ради Міністрів СРСР № 310), якою також було затверджено Загальні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників (далі Загальні положення).

Пунктом 2 постанови Ради Міністрів СРСР № 310 передбачалося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.

У пунктах 1, 2, 5 Загальних положень йшлося, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту прийняття їх в члени колгоспу.

В трудову книжку колгоспника вносяться:

відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність;

відомості про членство у колгоспі: прийом у члени колгоспу, припинення членства;

відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи;

відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання;

відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавством;

відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використаних винаходах та раціоналізаторських реченнях та про виплачених у зв`язку з цим винагороди.

Дослідивши трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 , суд установив, що така повністю відповідає вимогам постанови Ради Міністрів СРСР № 310.

При цьому варто вказати й на те, що наявність печатки на титульній сторінці трудової книжки колгоспника взагалі не вимагається зазначеною вище постановою, а відтак твердження пенсійного органу щодо неврахування такої трудової книжки з підстав, що титульна сторінка трудової книжки завірено печаткою організації назва якої не відповідає назві організації, яка вперше приймала заявницю на роботу слід визнати безпідставними.

Більше того, саме уповноважена особа колгоспу несе відповідальність за правильність ведення трудової книжки колгоспника.

Відтак, пенсійний орган безпідставно не зарахував до страхового стажу позивачки періоди її роботи згідно з трудовою книжкою колгоспника серії НОМЕР_2 від 02 квітня 1993 року.

Окрім цього, відповідачем не зараховано до страхового стажу періоди роботи позивачки з 27 липня 1981 року по 01 грудня 1993 року відповідно до архівної довідки від 23 лютого 2023 року № П/24/17433/24-30 (фактично зі змісту такої довідки слідує, що позивачка працювала з 28 січня 1982 року по 01 грудня 1993 року); період роботи з 28 січня 1982 року по 04 січня 1982 року згідно з архівною довідкою від 10 лютого 2023 року № 89 (зміст довідки свідчить, що позивачка працювала в період з 27 липня 1981 року по 04 січня 1982 року); період роботи з 15 квітня 1994 року по 06 лютого 1997 року згідно з уточнюючою довідкою від 08 березня 2023 року № 9; період роботи з 1993 року по 2001 роки відповідно до архівної довідки від 10 лютого 2023 року № 87.

При цьому підстави неврахування таких довідок та, як наслідок, незарахування згадуваних вище періодів роботи до страхового стажу позивачки обумовлені невідповідністю зазначених у них прізвища, ім`я та по батькові паспортним даним ОСОБА_1 .

Зокрема довідку від 23 лютого 2023 року № П/24/17433/24-30 не враховано, оскільки дошлюбне прізвище " ОСОБА_2 " не відповідає прізвищу, яке зазначене у свідоцтві про шлюб - " ОСОБА_3 "; довідку від 10 лютого 2023 року № П-89 - оскільки в ній зазначено по батькові - " ОСОБА_4 ", " ОСОБА_5 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_6 "; довідку від 10 лютого 2023 року № П-89 - адже в ній зазначено по батькові - " ОСОБА_7 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_6 "; довідку від 08 березня 2023 року № П-87 - оскільки у довідці зазначено прізвище, ім`я та по батькові - " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", " ОСОБА_8 ", що не відповідає паспортним даним - " ОСОБА_1 ".

Разом з тим суд установив, що:

архівною довідкою від 23 лютого 2023 року № П/24/17433/24-30 підтверджується факт роботи позивачки з 28 січня 1982 року по 01 грудня 1993 року;

архівна довідка від 10 лютого 2023 року № 89 свідчить про те, що позивачка працювала в період з 27 липня 1981 року по 04 січня 1982 року;

згідно з уточнюючою довідкою від 08 березня 2023 року № 9 ОСОБА_1 виконувала трудову діяльність з 15 квітня 1994 року по 06 лютого 1997 року;

відповідно до архівної довідки від 10 лютого 2023 року № 87 позивачка працювала з 1993 року по грудень 2001 року включно.

В контексті наведеного вище варто зазначити, що періоди роботи ОСОБА_1 , зазначені у згадуваних вище довідках, повністю відповідають періодам роботи, що вказані у трудових книжках позивачки, а тому доводи пенсійного органу щодо неврахування уточнюючих довідок з підстав невідповідності у таких прізвища, ім`я та по батькові позивачки її паспортним даним є необґрунтованими, адже трудова книжка позивачки, так і трудова книжка колгоспника видана саме ОСОБА_1 , а відтак пенсійний орган не був позбавлений можливості встановити, що в згадуваних вище довідках йдеться саме про позивачку.

Ба більше, наведена вище невідповідність може свідчити лише про те, що уповноваженою на те особою при їх заповненні було допущено описку або ж невірно вказано прізвище ім`я та по батькові позивачки (зокрема російською мовою), проте підстав заперечувати, що вказані довідки стосуються саме позивачки, на переконання суду, немає.

Тобто, наведені пенсійним органом обставини щодо невідповідності прізвища, ім`я та по батькові позивачки в поданих нею документах не можуть бути підставою для відмови в зарахуванні до страхового стажу зазначених у них періодів.

За таких обставин суд дійшов висновку визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 72 від 14 липня 2023 року.

З огляду на викладене задоволенню підлягає й похідна від основної вимоги, що стосується зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07 липня 2023 року з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані представницею позивачки, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачкою при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 09 березня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211,20 гривень.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 72 від 14 липня 2023 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07 липня 2023 року з урахуванням висновків, викладених у цьому рішенні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13814885)

Рішення суду в повному обсязі складено 13.11.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович