Справа № 140/3274/24
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/3274/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про розгляд заяви для нарахування трудового стажу по трудовій книжці, а також диплому НОМЕР_1 і військовому квитку № НОМЕР_2 згідно поданих документів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 26.10.2023 №236 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди навчання на відділенні денної форми навчання диплома серії НОМЕР_1 виданого Луцьким технікумом радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про шлюб (переклад без оригіналу документа недійсний); роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про видачу вкладишу; проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984.

Позивач вважає такі дії відповідача щодо не зарахування вищевказаних періодів роботи, навчання до страхового стажу протиправними, оскільки за правильність оформлення трудової книжки відповідає відділ кадрів підприємства, установи, організації, крім того відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, так як визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник відповідача ГУ УПФУ у Волинській області у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що оскільки до страхового стажу не зараховано періоди навчання на відділенні денної форми навчання диплома серії НОМЕР_1 виданого Луцьким технікумом радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про шлюб (переклад без оригіналу документа недійсний); роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про видачу вкладишу; проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, звернув увагу суду на те, що рішення від 26.10.2023 №236 про відмову у призначенні пенсії прийняте ГУ ПФУ у м. Києві, а відтак ГУ ПФУ у Волинській області є неналежним відповідачем у даній справі.

У зв`язку із чим, просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 01 серпня 2024 позовну заяву залишено без руху, а позивачу встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви - шляхом подання до суду клопотання у якому визначити склад відповідачів, згідно заявлених позовних вимог.

20 серпня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про заміну неналежного відповідача у даній справі на належного Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві та нова редакція позовної заяви на виконання ухвали судді від 01 серпня 2024 року, у якій просить:

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 , у зарахуванні до загального страхового стажу за періоди: навчання на відділенні денної форми навчання диплома серії НОМЕР_1 виданого Луцьким Технікумом радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік; роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996; проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , пенсію за віком відповідно до Закону України Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування.

Ухвалою суду від 29.08.2024 замінено неналежного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) та продовжено розгляд справи.

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві відзиву на позовну заяву не подало.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до часткового задоволення з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії за віком згідно Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням ГУ ПФУ у м. Києві від 26.10.2023 №236 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до страхового стажу не зараховано періоди навчання на відділенні денної форми навчання диплома серії НОМЕР_1 виданого Луцьким Технікумом радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік, оскільки відсутній оригінал свідоцтва про шлюб (переклад без оригіналу документа недійсний); роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996, оскільки в трудовій книжці відсутня інформація про видачу вкладишу; проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984.

Вважаючи дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу періодів роботи, навчання та проходження військової служби протиправними, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом шостим частини першої статті 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Згідно із преамбулою Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV, який набув чинності з 01.01.2004 (далі Закон №1058-IV), цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №1058-ІV визначено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати, зокрема, пенсія за віком.

Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону №1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, до 01.01.2004 стаж роботи підтверджується в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-IV.

Так, приписами статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, основним документом, який підтверджує наявний стаж роботи є трудова книжка, а інші документи приймаються до уваги виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Так, спірні правовідносини у даній справі виникли у зв`язку з відмовою Пенсійного органу у зарахуванні до страхового стажу періодів, а саме: навчання на відділенні денної форми навчання диплома серії НОМЕР_1 виданого Луцьким технікумом радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік; роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996; проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984, на що суд зазначає наступне.

Згідно записів вкладишу до трудової книжки ОСОБА_1 Серії НОМЕР_4 від 15.04.1993 вбачається, що з 15.04.1993 по 17.06.1996 позивач працювала Селянській спілці Світанок на посаді завідувача їдальні.

Записи за вищевказані періоди роботи позивача зроблено чітко, не містять виправлень та засвідчено відповідними печатками підприємства.

Водночас, за приписами Постанови №310 відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.

Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.

Зазначена правова позиція також узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №428/7863/17, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а, від 04.09.2018 у справі №423/1881/17, від 29.03.2019 у справі №548/2056/16-а.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29.07.1993 №58 (далі Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність підстав для зарахування вищевказаного періоду до страхового стажу позивача, оскільки в даному випадку записи, внесені до трудової книжки позивача, між собою пов`язані хронологічно, відсутні ознаки підчисток та підробок, із зазначенням номерів наказів та дат їх видачі. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи відповідачем суду не надано.

Також, із записів трудової книжки вбачається, що позивач в період з 06 січня 1981 року по 03 лютого 1984 року проходила військову службу .

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Таким чином, оскільки трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, тому, на переконання суду, є достатнім підтвердженням права на зарахування періоду роботи позивача з 15.04.1993 по 17.06.1996 в Селянській спілці Світанок на посаді завідувача їдальні та періоду проходження військової служби з 06 січня 1981 року по 03 лютого 1984 року до її страхового стажу.

З аналогічних підстав, підлягає і зарахування до страхового стажу період навчання ОСОБА_1 у Луцькому технікумі радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією диплома серії НОМЕР_1 виданого 29.02.1980.

Суд зазначає, що відповідно до підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.

Однак, ГУ ПФУ в м. Києві таким правом не скористалося.

Відповідно до вимог частини 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у постановах від 30.09.2019 в справі №638/18467/15-а та від 25.04.2019 в справі №593/283/17 зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду України для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Приймаючи рішення у даній справі, суд зазначає, що обов`язок належного оформлення таких документів покладається не на працівника, а на роботодавця чи інших уповноважених осіб. Крім цього, згідно вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач ГУ ПФУ в м. Києві, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх та беззаперечних доказів, які б свідчили, що дії щодо не зарахування періодів роботи позивача за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996; навчання у Луцькому технікумі радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік та проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984 до страхового стажу при призначенні пенсії за віком, за вказаних обставин, вчинені відповідно до норм законодавства, з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення для їх вчинення.

З урахуванням встановлених обставин справи, наведених норм чинного законодавства України та правових висновків Верховного Суду, виходячи із наданих частиною другою статті 245 КАС України повноважень, суд у даній справі дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.10.2023 №236 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по даній справі, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996; навчання у Луцькому технікумі радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік та проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При задоволенні позову частково судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судовий збір в розмірі 605,60 грн.

Керуючись статтями 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.10.2023 №236 щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду по даній справі, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи за посадою завідуючої їдальні з 15.04.1993 включно до 17.06.1996; навчання у Луцькому технікумі радянської торгівлі з 1977 року по 1980 рік та проходження військової служби згідно військового квитка НОМЕР_3 з 09.01.1981 по 03.02.1984.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві судові витрати по сплаті судового збору у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ).

Суддя Ю.Ю. Сорока