Справа № 460/8050/24
Суддя: У.М. Нор
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2024 року м. Рівне №460/8050/24
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Нор У.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доВиконавчого комітету Рівненської міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду позовом до Виконавчого комітету Рівненської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міськовї ради від 16.04.2024 №30, яким відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні на квартирний облік;

зобов`язати Виконавчий комітет Рівненської міської ради вчинити дії щодо зарахування ОСОБА_1 та членів йогом сім`ї на квартиний облік, як громадян, потребуюючих поліпшення житлових умов з 20.02.2024.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20.02.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про поставлення на чергу для забезечення житловим приміщенням для постійного проживання та надати житло позачергово як особі з інвалідністю. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради №30 від 16.04.2024 відмовлено у зарауванні на квартирний облік. Позивач вважає, що таке рішення відповідача порушує його законні права та інтереси, оскільки ані позивач, ані члени його сім`ї, не мають нерухомого майна та є такими, що потребують поліпшення житлових умов. Вказує, що відповідно до вимог Житлового кодексу Української PCP, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР та Укрпрофради №470 від 11.12.1984, - він є громадянином та військовослужбовцем, який потребує поліпшення житлових умов, в тому числі шляхом взяття його на квартирний облік для отримання житлової площі, а також включення в списки на отримання службового жилого приміщення, як військовослужбовця.

Ухвалою суду від 24.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі, ухвалено судовий розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін суддею одноособово.

06.04.2024, на адресу суду надійшов відзив з додатками на позовну заяву від виконавчого комітету Рівненської міської ради, зі змісту якого слідує, що ОСОБА_1 звернувся з проханням прийняти його на квартирний облік як інваліда 3 групи з числа учасників бойових дій. Водночас, з 08.02.2024 позивач зареєстрований у відділі обліку бездомних осіб та надання послуг з харчування та облаштування на нічліг особам, які не мають житла, КЗ «Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг» за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачем зазначено, що він фактично проживає з дружиною в с.Дядьковичі, Рівненського району. Відповідно до п.15 «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті». З таких обставин, оскільки недотримана умова щодо постійного проживання в місті Рівне, тому, рішенням виконавчого комітету від 16.04.2024 №30 «Про розгляд звернень громадян, підприємств, установ та організацій з житлових питань» на підставі п.15 «Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» Позивачу відмовлено в зарахуванні на квартирний облік при Виконавчому комітеті Рівненської міської ради. Крім того, позивачу було роз`яснено листом про причину відмови про зарахування на квартирний облік відділом по обліку та розподілу житла від 22.04.2024 № 94. Відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

13.08.2024 від представника позивача адвоката Лук`янчук В.С. надійшла відповідь на відзив. Так, представником позивача зазначено, що позивач має право на взяття на квартирний облік для забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання у місті Рівному. Зважаючи, що місце реєстрації його проживання є місто Рівне, звертаю увагу, що в заяві поданій позивачем відсутні дані щодо фактичного місця проживання, додатково вказано лише адресу для листування, де живуть батьки дружини, крім того звертаємо увагу, що ним також здійснюється проходження військової служби теж в місті Рівному, що підтверджується довідкою №5/43 від 23.04.2024 року, тому відмова у зарахуванні на квартирний облік позивача оформлена у вигляді відповідного рішення є протиправною та підлягає скасуванню.

15.08.2024 від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідач заперечував проти доводів позивача викладених у відповіді на відзив наполягав на відмові у задоволенні позову.

З`ясувавши доводи та аргументи позивача та відповідача, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував такі фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 09.02.2024 є особою з інвалідністю 3 групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та осіб з інвалідністю внаслідок війни; згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ № 288689 причина інвалідності - захворювання пов`язані із захистом Батьківщини; відповідно до посвідчення серія НОМЕР_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Позивач перебуває на військовій службі у ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою №5/43 від 23.04.2024.

Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади від 08.02.2024 №2024/001357130 ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Суд встановив, що 20.02.2024 позвач звернувся із заявою до відділу по обліку та розподілу житла виконавчого комітету Рівненської міської ради, в якій просив поставити його на чергу для забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання та надати житло позачергово як особі з інвалідністю, та надав документи (копії): паспорту та РНОКПП, довідка МСЕК, посвідчення особи із інваліністю внаслідок війни, війського квитка, довідка про безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.

Листом від 22.04.2024 №94 відповідач, повідомив позивача, що рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради відмовлено у зарахуванні на квартирний облік. Так, в рішенні зазначено, що Порядок зарахування на квартирний облік регулюється Житловим кодексом України, "Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР", затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470. Так, відповідно до п. 15 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм житлових приміщень в Українській РСР" на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадян, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця у даному населеному пункті. Вказано, що з 08.02.2024 позивач зареєстрований у відділенні обліку бездомних осіб та надання послуг з харчування та облаштування на нічліг особам, які не мають житла, КЗ "Рівненський обласний центр з надання соціальних послуг" за адресою: вул. Жоліо Кюрі, 21, а зі слів фактично проживає з дружиною в селі Дядьковичі, Рівненського району. Таким чином, у позивача відсутня умова щодо постійного проживання в місті Рівне.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

При вирішенні цього публічно-правового спору суд враховує таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регуллює відносини у цій галузі.

Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-ХІІ).

Згідно із статтею 1-2 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).

Пунктом 1 статті 12 Закону №2011-ХІІ визначено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті (абзац четвертий пункту 1 статті 12 Закону № 2011-ХІІ).

Отже, зазначеним законом держава взяла на себе обов`язок забезпечення військовослужбовців (військовослужбовців запасу) жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення, зокрема, військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених ЖК, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено з матеріалів справи, позивач є особою з інвалідністю 3 групи і має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни.

Правовий статус ветеранів війни визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII (далі - Закон № 3551-XII), який забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Статтею 13 Закону № 3551-XII установлено, що особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги, зокрема:

18) позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю I групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.

Як передбачено частиною першою статті 9 ЖК громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Відповідно до положень статей 9, 43 ЖК громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік.

Згідно із частиною 1 статті 34 ЖК потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України.

Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (ч. 1 ст. 38 ЖК).

Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов:

за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті (абз. 1 ч. 1 ст. 39 ЖК).

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюється Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими Постановою Ради міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470 (далі Правила №470).

Пунктом 8 Правил №470 визначено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Облік громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік (v5150400-81) у випадках і в порядку, встановлюваних Радою Міністрів СРСР, цими Правилами та іншими актами Ради Міністрів УРСР, громадяни можуть бути взяті на облік і не за місцем їх проживання.

Згідно із пунктом 12 Правил №470 у виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів ведення квартирного обліку покладається на відділи по обліку і розподілу жилої площі, а там, де таких відділів нема, - на службових осіб, призначених рішенням виконавчого комітету. На підприємствах, в установах, організаціях облік ведеться житлово-побутовими (житлово-комунальними) відділами, а в разі їх відсутності - працівниками, призначеними адміністрацією підприємства, установи, організації чи органом кооперативної або іншої громадської організації за погодженням з профспілковим комітетом.

Відповідно до пункту 13 цих Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов.

Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках;

7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати);

8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10-14 частини другої статті 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим пункту 1 статті 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у статті 10-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ).

На час виникнення спірних правовідносин позивач зареєстрований в м. Рівному, житлом в такому населеному пункті не забезпечений.

Отже, позивач правомірно звернувся до виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про зарахування його на квартирний облік від 20.02.2024.

Відповідно до пункту 18 Правил №470 заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян (у випадку, передбаченому абзацом четвертим пункту 8 цих Правил, - за місцем перебування внутрішньо переміщеної особи на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб) та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи. Заява підписується членами сім`ї, які разом проживають, мають самостійне право на одержання жилого приміщення і бажають разом стати на облік.

До заяви додаються:

довідки про реєстрацію місця проживання особи на кожного члена сім`ї, видані виконавчим органом сільської, селищної, міської ради, сільським головою (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації), за формою, встановленою в додатку 13 до Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. N 207;

довідки про те, чи перебувають члени сім`ї на квартирному обліку за місцем роботи (у виконавчому комітеті сільської, селищної, міської ради).

Громадяни, які беруться на облік на пільгових підставах або користуються правом першочергового чи позачергового одержання жилих приміщень, зазначають про це у заяві і подають відповідні документи.

Дослідженими судом доказами підтверджено, що позивач до заяви від 20.02.2024 надав відповідачу всі необхідні документи, які належним чином підтверджували право позивача на позачергове забезпечення житлом. Однак такі документи відповідачем враховані не було та безпідставно відмовлено у зарахуванні позивача на квартирний облік.

За встановлених обставин суд доходить висновку, що рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради від 16.04.2023 № 30, яким відмовлено позивачу у зарахуванні на квартирний облік при виконавчому комітету Рівненської міської ради, не відповідає критеріям обґрунтованості та розсудливості, прийняте без урахування всіх обставин у справі, а відтак є протиправним та підлягає скасуванню.

Положення Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, що були прийняті 11.03.1980 Комітетом Міністрів, передбачають, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція це елемент управлінської діяльності, пов`язаний з владними повноваженнями та їх носіями органами державної влади та органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Попри те, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє, у судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує останнього вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Натомість, застосування такого способу захисту прав, свобод та інтересів позивача як зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, є правильним тоді, коли останній розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив у його задоволенні.

Наведене дає підстави для висновку, що у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками розгляду звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єктом звернення дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.

Якщо ж таким суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.

З огляду на задоволення основної позовної вимоги, суд вважає, що похідна позовна вимога підлягає частковому задоволенню, та вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача від 14.02.2024 про зарахування на чергу для забезпечення житловим приміщенням, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надаючи оцінку кожному окремому специфічному доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Наведена позиція ЄСПЛ також застосовується у практиці Верховним Судом, що, як приклад, відображено у постанові від 28 серпня 2018 року (справа № 802/2236/17-а).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Беручи до уваги наведене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, виходячи з наведених висновків в цілому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, керуючись положеннями статті 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Рівненської міськовї ради від 16.04.2024 №30, яким відмовлено ОСОБА_1 в зарахуванні на квартирний облік.

Зобов`язати виконавчий комітет Рівненської міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20.02.2024 про зарахування на чергу для забезпечення житловим приміщеням для постійного проживання та надання житла позачергово як особі з інвалідністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - Виконавчий комітет Рівненської міської ради (вул. Соборна, буд. 12А,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 04057758)

Суддя У.М. Нор