Справа № 320/12865/23
Суддя: Колеснікова І.С.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року № 320/12865/23

Київський окружний адміністративний суд у складі судді Колеснікової І.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень від 26.09.2019 №, №, №, №, №; №; №; №; визнання протиправною та скасування вимоги від 19.09.2019 №Ф-26; визнання протиправним та скасування рішення від 19.09.2019 №.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 26.04.2023 відкрито провадження у адміністративній справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про відсутність обставин вчинення ним порушення вимог податкового законодавства, встановлення обставин чого стало підставою притягнення його до відповідальності шляхом прийняття оскаржуваних рішень.

За час розгляду справи судом відповідачем не було надано відзиву на позовну заяву або іншого документа, зі змісту якого можливо було б встановити його ставлення до заявлених позовних вимог.

Розглянувши подані учасниками справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем проведено перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за результатами якої складено акт від 27.08.2019 №2043/26-15-42-03-30/ «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р., дотримання законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р.».

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у м. Києві прийняті наступні рішення:

1. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 256 868, 75 грн, з яких податкове зобов`язання у розмірі 205 495, 00 грн та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 51 373,75 грн;

2. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 243 901, 84 грн, з яких податкове зобов`язання у розмірі 195 121, 47 грн та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 48 780, 37 грн;

3. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 34 382, 13 грн, з яких податкове зобов`язання у розмірі 20 624, 11 грн та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 13 758, 02 грн;

4. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким було збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 20 325, 15 грн, з яких податкове зобов`язання у розмірі 16 260,12 грн та штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4 065,03 грн;

5. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 510, 00 грн;

6. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019 яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 680, 00 грн;

7. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 170, 00 грн;

8. Податкове повідомлення-рішення № від 26.09.2019, яким нараховано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 170, 00 грн;

9. Вимога від 19.09.2019 №Ф-26 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску у розмірі 80 267, 88 грн;

10. Рішення від 19.09.2019 № про застосування санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 8 026, 79 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, у абзаці 2 повідомлення від 01.08.2019 №89841/С/26-15-42-03-27 про проведення перевірки відповідачем зазначено наступне:

«У зв`язку з вказаним, Вам, відповідно до пункту 85.2 статті 85 розділу II Податкового кодексу України слід, починаючи h зазначеного терміну, забезпечити надання всіх необхідних документів, що пов`язані з предметом перевірки».

В подальшому відповідачем в абзацах 3 та 4 пункту 2.10. акту перевірки зазначено наступне:

«… на поштову адресу ФОП ОСОБА_1 було направлено повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки, в якому зазначено, що відповідно до вимог п. 85.2 ст. 85 розділу II Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, із змінами і доповненнями, платник податків зобов`язаний надати, посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Станом на 27.08.2019 ФОП ОСОБА_1 документи не надані.».

У даному контексті суд звертає увагу на таке.

Відповідно до пункту 79.2 статті 79 Податкового кодексу України (далі - ПК України) документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.

Тобто, повідомлення про проведення перевірки складається виключно у інформативних цілях, тобто з метою інформування платника податків про дату початку проведення перевірки, місце проведення перевірки.

Суд звертає увагу на те, що ні пунктом 79.2 статті 79ПК України, ні будь-якими іншими нормами податкового законодавства не передбачене право контролюючого органу включати (доповнювати)и повідомлення про проведення перевірки будь-якими вимогами чи запитами.

Відтак, відповідач безпідставно вмістив у повідомлення про проведення перевірки зобов`язання щодо надання первинних документів позивача.

Відповідно до підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право для здійснення функцій, визначених законом, отримувати безоплатно від платників податків, у тому числі благодійних та інших неприбуткових організацій, усіх форм власності у порядку, визначеному законодавством, довідки, копії документів, засвідчені підписом платника або його посадовою особою та скріплені печаткою (за наявності), про фінансово-господарську діяльність, отримані доходи, видатки платників податків та іншу інформацію, пов`язану з обчисленням та сплатою податків, зборів, платежів, про дотримання вимог законодавства, здійснення контролю за яким покладено на контролюючі органи, а також фінансову і статистичну звітність у порядку та на підставах, визначених законом.

Також згідно підпункту 16.1.5 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання.

Крім того, під час проведення документальних перевірок, згідно підпункту 11 пункту 3 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків-юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 №727 (далі - Порядок №727), передбачено, при необхідності, надання (надіслання) посадовим особам платника податків (керівнику платника податків або уповноваженій ним особі) запитів щодо надання для проведення перевірки документів (копій документів), пояснень, довідок, інформації тощо. Інформація про такі запити наводиться у загальних положеннях акту (довідки) документальної перевірки.

Також, згідно абзацу 1 пункту 1 розділу IV Порядку №727 при ненаданні платником податків документів (їх копій), пояснень, довідок, інформації тощо, які необхідні для проведення перевірки у визначений у запиті строк (у разі його складання), складається відповідний акт: акт про ненадання платником податків, відмови від надання або надання не в повному обсязі документів (їх копій), пояснень, довідок та інформації, який додається до акту документальної перевірки.

Суд звертає увагу, що посилання відповідача на обов`язок позивача «... забезпечити надання всіх необхідних документів...» не є вимогою або запитом про надання документів, оскільки відповідачем не направлено (не вручено) позивачу належним чином оформлену письмову вимогу із зазначенням конкретного переліку документів, які повинен був надати позивач, підстав та строку для їх надання.

Протиправні дії щодо не направлення (не складання) позивачу вимог (запитів) щодо предмету перевірки призвело до негативних наслідків для позивача, оскільки позивач був позбавлений можливості надання наявних у нього документів.

У даному випадку суд звертає увагу на обов`язкову до врахування судову практику Верховного Суду, зокрема, сформульовану по справі №826/17123/18 (постанова від 21.02.2020): «...оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства про проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При ньому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».

Також у постанові від 22.09.2020 по справі №520/8836/18 Верховний Суд резюмував наступне: «...перевірка є способом реалізації владних управлінських функцій контролюючим органом як суб`єктом владних повноважень, який зобов`язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України та законами України. Невиконання вимог закону щодо підстави для проведення документальної позапланової перевірки призводить до визнання перевірки незаконною та не породжує правових наслідків такої перевірки, акт перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, оскільки одержаний з порушенням порядку, встановленого законом…

…встановлені судами обставини щодо протиправності призначення та проведення відповідачем перевірки, за наслідками якої і було прийнято оскаржуване податкове повідомлення - рішення, є достатніми для висновку про протиправність податкового повідомлення - рішення, а тому відсутня необхідність перевірки порушення позивачем вимог податкового законодавства».

Аналогічну позицію викладено у постанові Верховного суду від 27.01.2022 №320/3979/20.

Підсумовуючи наведене, судом встановлено, що відповідач, в порушення наведених вище положень податкового законодавства, не направляв (не вручав) позивачу належним чином оформлену письмову вимогу у які й було б зазначено конкретний перелік документів, які повинен був надати позивач, та строк їх надання.

Протиправні дії щодо не направлення (не складання) позивачу вимог (запитів) щодо предмету перевірки призвело до негативних наслідків для позивача, оскільки позивач був позбавлений можливості надати наявні документи, так як останньому не було відомо про конкретний перелік документів які необхідні були перевіряючим під час проведення перевірки, що призвело до численних протиправних висновків за текстом акту перевірки про відсутність таких документів, зокрема:

- в абзаці 1 на сторінці 5 акту перевірки зазначено:

«Вказані рахунки відповідають інформаційній базі даних ДПІ Печерсъкого р-ну ГУ ДФС у м. Києві. Під час перевірки, рух коштів по розрахункових рахунках не досліджувався в зв`язку з ненаданням до перевірки банківських виписок.».

- у пункті 1.21. на сторінках 6-7 акту перевірки зазначено:

«Перевіркою питань, пов`язаних з придбанням/наданням фізичної особи - підприємцем товарно-матеріальних цінностей на умовах товарного кредиту в істотних обсягах - не встановлено придбання/надання матеріальних цінностей на умовах товарного кредиту в істотних обсягах в зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів.»;

- у пункті 1.24. на сторінці 7 акту перевірки зазначено:

«Аналіз наявності залишків товарно-матеріальних цінностей у ФОП ОСОБА_1 не проводився в зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів.»;

- у пункті 1.25. на сторінці 7 акту перевірки зазначено:

«Аналіз стану розрахунків, наявність заборгованості з контрагентами у ФОП ОСОБА_1 не проводився в зв`язку з ненаданням до перевірки первинних документів.»;

- в абзаці 4 на сторінці 10 акту перевірки зазначено:

«Фізичні особи - підприємці, які обрали загальну систему оподаткування, у відповідності з пунктом 177.10 статті 177 Кодексу зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат. У зв`язку із ненаданням на перевірку документів, в тому числі книги обліку доходів і витрат, неможливо встановити додержання ФОП ОСОБА_1 порядку ведення книги обліку доходів і витрат.»;

- в абзаці 2 на сторінці 11 акту перевірки зазначено:

«ФОП ОСОБА_1 не надано до перевірки документального підтвердження понесених витрат за період з 01.04.2018 по 31.12.2018, тому неможливо підтвердити вартість витрат, зазначених в податковій декларації про майновий стан та доходи за 2018 рік.»;

- в абзаці 5 на сторінці 28 акту перевірки зазначено:

«Враховуючи вищевикладене, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в порушення вимог п.44.1, п.44.3 ст.44 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ, із змінами та доповненнями, документи на перевірку не надав.».

Такі висновки вказані за текстом акту перевірки прямо зумовили прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 26.09.2019 №, №, №, №, №, №, №, №, вимоги від 19.09.2019 №Ф-26 та рішення від 19.09.2019 №.

Наведене підтверджує доводи позивача про наявні порушення порядку проведення перевірки та, як наслідок, порядку прийняття оскаржуваних рішень, складених відповідачем за результатом її проведення.

Такі висновки суду узгоджуються з обов`язковою до врахування судовою практикою Верховного Суду, напрацьованою у його постанові від 15.06.2021 року по справі №826/28170/15.

Як встановила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Враховуючи встановлене вище порушення порядку проведення перевірки позивача, суд вважає таке порушення вимог ПК України таким, що об`єктивно могло вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами фактичної перевірки позивача та, відповідно на обґрунтованість і законність прийнятих за результатами перевірки оскаржуваних рішень, оскільки в порушення вимог частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідачем не було надано суду доказів належного витребування у позивача докумнетів, необхідних для проведення перевірки, відсутність яких, що було встановлено судом вище, прямо стяло підставою для покладення в основу акта перевірки висновків про порушення позивачем вимог податкового законодавства, в результаті чого і було прийнято оскаржувані рішення контролюючого органу.

В аспекті викладеного суд звертає увагу, що у постанові від 21 лютого 2020 року у справі № 826/17123/18 судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду Верховного Суду сформувала правовий висновок про те, що оскаржуючи наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства.

Зазначене вище, у розрізі наведених положень законодавства та судової практики Верховного Суду, яка є обов`язковою для врахування в силу вимог статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість доводів позивача про наявність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень.

Беручи до уваги зазначене суд вважає, що відповідачем за час розгляду справи, на виконання вимог частини 2 статті 77 КАС України, не було доведено правомірності прийнятих ним оскаржуваних рішень, що, зокрема, підтверджується його бездіяльністю щодо подання відзиву або інших докумнетів, які б свідчили про протилежне.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд зазначає, що решта доводів та тверджень учасників справи, у контексті наведених правових вимог, не впливають на висновки суду за наслідком розгляду даної справи.

Відповідно до статті 244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За наслідком здійснення аналізу оскаржуваних рішень на відповідність наведеним вище критеріям, суд, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки оскаржувані рішення не відповідають наведеним у частині 2 статті 2 КАС України критеріям.

Згідно статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 453, 03 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 241-246, 250, 263 КАС України суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 33/19; код ЄДРПОУ ВП 44116011) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 26.09.2019 №, №, №, №, №, №, № та №.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДПС у м. Києві від 19.09.2019 №Ф-26 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 19.09.2019 № про застосування санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 понесені останнім судові витрати у розмірі 6 453, 03 грн (шість тисяч чотириста п`ятдесят три гривні три копійки).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Колеснікова І.С.