Справа № 520/13084/24
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 р. Справа № 520/13084/24
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Русанової В.Б. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.07.24 по справі № 520/13084/24

за позовом ОСОБА_1

до військової частини НОМЕР_1

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить суд: визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення військовослужбовця за період з 08.08.2022 року по 19.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року та відповідно, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , перерахунок та виплату грошового забезпечення військовослужбовця (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 08.08.2022 року по 31.12.2022 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік" на 1 січня 2022 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити ОСОБА_1 , перерахунок та виплату грошового забезпечення військовослужбовця (з урахуванням раніше сплачених сум) за період з 01.01.2023 року по 19.05.2023 року за механізмом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" на 1 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт посадового окладу та окладу за військовим званням із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премій; визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування додаткової винагороди на період дії воєнного стану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дій воєнного стану", у розмірі 30000 грн військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року по 03.02.2024 року, в розрахунку на місяць пропорційно, на час забезпечення здійснення ОСОБА_1 в цей період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування бойової агресії на час виконання бойових (спеціальних) завдання на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. за період з 01.01.2023 до 03.02.2024 в розрахунку на місяць пропорційно, на час забезпечення здійснення ОСОБА_1 в цей період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії на час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибині виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно; стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 72569,20 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 08.08.2022 по 19.05.2023 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити з 08.08.2022 по 31.12.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званнями шляхом застосування множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2023 по 19.05.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2037 (дві тисячі тридцять сім) грн 94 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та частковому задоволенні позовних вимог, скасувати та ухвалити нове рішення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 01 січня 2023 року військова частина НОМЕР_1 , перемістившись у АДРЕСА_1 (прикордонна смуга із рф), у повному складі увійшла в склад тимчасово створеного органу військового управління ОУВ "Харків", усім складом перейшла до оборони в першому ешелоні та приступила до виконання бойового завдання з відбиття наступу ударних угрупувань противника та відновлення державного кордону(тобто виконання бойових завдань на лінії бойового зіткнення).

В подальшому, наказами командира військової частини НОМЕР_1 визначено ОКП підрозділу АДРЕСА_2 .

Військова частина НОМЕР_1 виконувала і продовжує виконувати завдання у першому ешелоні оборони (відповідно до бойових наказів/розпоряджень), а чинним законодавством України та численними роз`ясненнями профільного міністерства прямо вказано на необхідність нарахування та виплати додаткової винагороди розміром 100000 грн. у разі виконання бойових завдань під час проведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з глибиною виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, без обов`язкової умови включення відповідної території до зони ведення бойових дій.

Посилався на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги роз`яснення Департаменту соціального забезпечення Міністерства оборони України, які надані в листах №423/1932 від 11.04.2023, №423/1280 від 13.03.2023, відповідно до яких, під час дії воєнного стану додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії за час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно без умови їх обов`язкового перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій.

Відтак, відповідно до бойових розпоряджень вищого командування, щомісячних бойових розпоряджень командування військової частини НОМЕР_1 , донесеннями розвідки, військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , в складі якої позивач проходив службу у спірному періоді, виконували бойові (спеціальні) завдання та забезпечували виконання заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах їх ведення (здійснення) в першому ешелоні оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.

Таким чином, з аналізу вищевказаних положень, вважає, що виконання бойових завдань у районах ведення бойових дій, які визначаються виключно наказом Головнокомандувача Збройних Сил України, не є визначальною (вичерпною) умовою для нарахування та виплати додаткової винагороди розміром 100000 грн.

Також позивач не погодився з рішенням суду в частині зменшення судом першої інстанції розміру суми стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення з 72569,20 грн до 2037,94 грн, зазначивши, що застосування судом першої інстанції принципу зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, суд вважав, що розмір відшкодування має повністю відповідати сумі недоплачених коштів у розмірі 2037,94 грн, яка є на 100% співмірною з його порушеним правом, та близько в 40 разів пропорційно зменшує середній заробіток, розрахований у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, є неспівмірним тій відповідальності, яка передбачена ст.117 КЗпП України для роботодавця.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що ОСОБА_1 з 08.08.2022 року проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді номера обслуги зенітно-кулеметного відділення зенітного ракетно-артилерійського взводу.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 37 від 03.02.2024 позивача звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 26.01.2024 № 18-РС у запас за підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у зв`язку з вихованням дитини віком до 18 років. З 03.02.2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з 04.02.2024 року.

Позивач вважає, що з 08.08.2022 по 19.05.2023 відповідачем проводилось нарахування йому грошового забезпечення без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, чим грубо порушено його соціальні права, а тому звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з визнання протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити з 08.08.2022 по 31.12.2022 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званнями шляхом застосування множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2022, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити з 01.01.2023 по 19.05.2023 перерахунок та виплату грошового забезпечення ОСОБА_1 з урахуванням розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01.01.2023, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1-14 до постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30 серпня 2017 року № 704, з урахуванням виплачених сум із наступним перерахунком щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії; стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 2037 (дві тисячі тридцять сім) грн 94 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дії військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. за період з 01.01.2023 до 03.02.2024 в розрахунку на місяць пропорційно, на час забезпечення здійснення ОСОБА_1 в цей період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії на час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибині виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача були відсутні правові підстави для виплати позивачу за спірний період додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно у розрахунку на місяць, адже місце виконання ним бойових завдань не є районом воєнних (бойових) дій, визначеним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України.

Зменшуючи суму стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції вважає, що розмір відшкодування має повністю відповідати сумі недоплачених коштів у розмірі 2037,94 грн, яка є на 100% співмірною з його порушеним правом, та близько в 40 разів пропорційно зменшує середній заробіток, розрахований у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стосовно позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування додаткової винагороди на період дій воєнного стану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дій воєнного стану", у розмірі 30000 грн. військовослужбовцю ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 року по 03.02.2024 року, в розрахунку на місяць пропорційно, на час забезпечення здійснення ОСОБА_1 в цей період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування бойової агресії на час виконання бойових (спеціальних) завдання на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на період дії воєнного стану, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. за період з 01.01.2023 до 03.02.2024 в розрахунку на місяць пропорційно, на час забезпечення здійснення ОСОБА_1 в цей період заходів з національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії на час виконання бойових (спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення з противником на глибині виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до довідок про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 06.02.2024 №1571/1011 та від 30.05.2024 №1571/5294, тотожних за змістом, старший сержант ОСОБА_1 з 01.01.2023 року брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Дергачі та с-ще Слатине Харківської області.

Вищевказане підтверджується витягами з журналу бойових дій та витягом з бойового наказу.

Позивач у позові вказав, що, як йому відомо, відповідно до бойових розпоряджень ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 01.01.2023 №1314/4/9/849т/окп та командира військової частини НОМЕР_1 від 01.01.2023 №4 особовий склад військової частини НОМЕР_1 у повному складі перейшов в оперативне підпорядкування командувача ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 ", здійснивши заміну підрозділів ЗСУ на зайнятих позиціях. Згідно бойового наказу ОУВ "Харків" від 01.01.2023 №3т з метою відбиття наступу ударних угруповань військ противника, недопущення просування противника вглиб оборони та подальшій окупації території України військова частина НОМЕР_1 перейшла до оборони в першому ешелоні ОУВ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " на напрямку зосередження основних зусиль ОУВ "Харків" та приступила до виконання бойових завдань, зокрема відбиття наступу ударних угруповань противника, відновлення положення по державному кордону, протидія диверсійно-розвідувальним силам та НЗФ, блокування та знищення повітряних десантів противника, ведення розвідки з метою виявлення ознак безпосередньої підготовки противника до наступу. Отже виходячи з викладеного, з 01 січня 2023 року військова частина НОМЕР_1 , перемістившись у АДРЕСА_1 (прикордонна смуга із рф), у повному складі увійшла в склад тимчасово створеного органу військового управління ОУВ "Харків", усім складом перейшла до оборони в першому ешелоні та приступила до виконання бойового завдання з відбиття наступу ударних угрупувань противника та відновлення державного кордону (тобто, виконання бойових завдань на лінії бойового зіткнення).

Позивач вважає, що оскільки відповідно до частини 1 Розділу 1 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, м. Дергачі Харківської області з 24 лютого 2022 року по теперішній час віднесено до територій можливих бойових дій, а військова частина НОМЕР_1 виконувала і продовжує виконувати завдання у першому ешелоні оборони (відповідно до бойових наказів/розпоряджень), при цьому чинним законодавством України та численними роз`ясненнями профільного міністерства прямо вказано на необхідність нарахування та виплати додаткової винагороди розміром 100000 грн у разі виконання бойових завдань під час проведення бойових (спеціальних) дій на лінії бойового зіткнення з глибиною виконання бойових (спеціальних) завдань військовою частиною (підрозділом, у тому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно, без обов`язкової умови включення відповідної території до зони ведення бойових дій, то позивач має право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

Зі змісту заяв по суті справи, наданих позивачем та відповідачем, колегією суддів встановлено, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обставин справи, зокрема, не є спірними обставини про проходження позивачем служби з 01.01.2023 в м. Дергачі та с-ще Слатине Харківської області. Причиною виникнення спору є різне тлумачення сторонами положень чинного законодавства щодо права позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 6 грудня 1991 року №1932-XII "Про оборону України" особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

24 лютого 2022 року Указами Президента України №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію" введений воєнний стан та оголошена мобілізація.

Відповідно до Указу Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджений Законом України від 07.02.2023 №2915-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Отже, як у спірний період, так і нас час розгляду цієї справи на території України діє особливий період.

На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 168.

Згідно п. 1 Постанови № 168 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 року № 1146 "Про внесення змін до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168", яка застосовувалася у період з 01.09.2022 року по 20.01.2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (абзац перший).

Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення (абзац другий).

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абзац третій).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 № 168 установлено (в редакції від 20.01.2023 року): що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом МОУ 07.06.2018 № 260 доповнено новим розділом XXXIV "Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану", який застосовується з 01 лютого 2023 року.

Пунктом 2 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" виплачується в таких розмірах: 100 000 гривень - тим, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам), та виконують бойові (спеціальні) завдання (у розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах).

Таким чином, виплата додаткової винагороди в розмірі до 100000,00 грн пропорційно в розрахунку на місяць, виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії та перебувають під час такої участі у бойових діях чи здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.

Позивач посилається на те, що відповідно до частини 1 Розділу 1 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, м. Дергачі Харківської області з 24 лютого 2022 року по теперішній час віднесено до територій можливих бойових дій. Відповідно до частини 1 Розділу 1 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, Харківський район Харківської області з 24 лютого 2022 року по теперішній час віднесено до територій можливих бойових дій.

Колегія суддів зазначає, що Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, був затверджений Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України у грудні 2022 року та періодично оновлюється. Зміни до нього вносяться за погодженням із Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Водночас, відповідно до ст.1 Закону України "Про оборону України" визначено: район воєнних (бойових) дій - визначена рішенням Головнокомандувача Збройних Сил України частина сухопутної території України, повітряного або/та водного простору, на якій впродовж певного часу ведуться або/та можуть вестися воєнні (бойові) дії.

Тобто, з метою правозастосування Постанови №168 визначення району воєнних (бойових) дій здійснюється саме Головнокомандувачем Збройних Сил України.

При цьому Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, слугує для вирішення правовідносин щодо підтримки окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, зокрема, внутрішньо переміщених осіб, компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, додаткових коригуючих коефіцієнтів оплати праці державних службовців в державних органах, розташованих на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, зупинення вчинення виконавчих дій, заборони відкриття виконавчих проваджень та вжиття заходів примусового виконання рішень, та багатьох інших.

При цьому для правозастосування приписів Постанови №168 район ведення бойових дій визначається виключно рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України.

Так, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02.02.2023 №26 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2023 року, за змістом якого (із змінами, внесеними наказом від 14.02.2023 №35) з 01 по 31 січня 2023 року Дергачівська територіальна громада Харківської області (м. Дергачі та с-ще Слатине) не визначена районом ведення воєнних (бойових) дій. Аналогічно наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 01.02.2024 № 42 "Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій" визначено райони ведення воєнних (бойових) дій з 01 по 31 січня 2024 року, за змістом якого з 01 по 31 січня 2024 року Дергачівська територіальна громада Харківської області (м. Дергачі та с- ще Слатине) не визначена районом ведення воєнних (бойових) дій.

Водночас, матеріали справи не містять належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів безпосередньої участі позивача у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, його безпосереднього перебування в районах у період здійснення зазначених заходів, а також кількості днів участі у таких діях та заходах.

При цьому колегія суддів зазначає, що лише сам факт виконання позивачем бойових завдань на підставі бойових розпоряджень (наказів) з 01.01.2023 по 03.02.2024, здійснюючи заходи з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії рф, не є достатньою підставою для нарахування та виплати додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень, яка передбачена пунктом 1 Постанови № 168.

Колегія суддів не приймає доводи позивача, що підтвердженням його безпосередньої участі у виконанні бойових завдань є бойові накази (розпорядження), оскільки сама по собі видача бойового наказу (розпорядження) не є безумовним доказом виконання військовослужбовцем та його безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах.

Крім того, як вбачається з довідок про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 06.02.2024 №1571/1011 та від 30.05.2024 №1571/5294, старший сержант ОСОБА_1 з 01.01.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в м. Дергачі та с-ще Слатине Харківської області.

Саме ця підстава - у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави, зазначена у п.2 Розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджений наказом №260 від 07.06.2018, як підстава для нарахування та виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 30000 гривень.

Також, у спірний період позивач не був позбавлений права на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, та отримував її у розмірі, що відповідає характеру виконуваних ним завдань, що доводиться довідкою про доходи, виданою військовою частиною НОМЕР_1 та доданою відповідачем до позовної заяви (а.с.103).

Отже, колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять доказів про обставини безпосередньої участі ОСОБА_1 в період з 01.01.2023 по 03.02.2024 у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення) у період здійснення зазначених заходів.

Враховуючи вищенаведене, у відповідача відсутні правові підстави для виплати позивачу за спірний період додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно у розрахунку на місяць, адже місце виконання ним бойових завдань не є районом воєнних (бойових) дій, визначеним наказом Головнокомандувача Збройних Сил України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні цієї частини позовних вимог.

Доводи апелянта про необґрунтованість висновку суду першої інстанції з посиланням на п.16 роз`яснення Департаменту соціального захисту Міністерства Оборони України від 11.04.2023 року № 423/1932, від 13.03.2023 №423/1280, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані роз`яснення не є нормативно-правовим актом, а належними доказами доведено, що ОСОБА_1 не набув права на отримання додаткової винагороди відповідно до Постанови № 168, у збільшеному розмірі до 100000 гривень.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в цій частині вимог дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо позовних вимог про стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення в сумі 72569,20 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 47 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 визначила, що під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За змістом статті 117 КЗпП України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Аналіз зазначених норм в редакції на момент виникнення спірних правовідносин свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач звільнений зі служби з 03.02.2024, в той час як остаточний розрахунок та виплата всіх сум, які належать йому при звільненні, здійснені відповідачем тільки 19.03.2024.

Оскільки в день звільнення позивача - 03.02.2024, відповідачем не здійснено з ним остаточного розрахунку, то позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за період з 04.02.2024 по 19.03.2024.

Процедуру проведення вказаного розрахунку визначає Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У відповідності до п. 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до п. 8 вказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до довідки про доходи позивача, наданої відповідачем, заробітна плата позивача за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню, складає: за грудень 2023 року - 51128,15 грн, за січень 2024 року - 52195,49 грн, кількість днів у грудні-січні - 62, середньоденна заробітна плата складає 1666,51 грн. Кількість днів затримки розрахунку при звільненні - 44.

Отже, середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 04.02.2024 по 19.03.2024 складає 73326,44 грн.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі №6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Водночас чітка формула застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні міститься у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 30 листопада 2020 року у справі № 480/3105/19.

У цьому судовому рішенні у частині, що стосується виплати середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, Верховний Суд зазначив про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто, залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20 зазначив, що для застосування критеріїв пропорційності розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, судам необхідно з`ясувати загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат для вирахування проценту, що складає грошова компенсація за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексація грошового забезпечення та грошова компенсація вартості не отриманого речового майна у співвідношенні до загальної суми, що слугує підставою для застосування такого ж проценту середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні від загальної її суми, який буде визначений належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, виходячи з принципу пропорційності.

Застосовуючи означені підходи до обставин цієї справи, колегія суддів зазначає наступне.

У даній справі відповідно до наявної у суду інформації про виплату грошового забезпечення при звільненні позивачу виплачено 84912,04 грн (грошове забезпечення за лютий 2024 року), з них у березні виплачено 2037,94 грн, тобто, порівняно з отриманими позивачем сумами при звільненні їх розмір перевищує суму недоплачених коштів більш ніж у 40 разів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц зазначила, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця (пункт 81); суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (пункт 89).

Колегія суддів зазначає, що на час прийняття рішенням судом першої інстанції в частині здійснення нарахування та виплати грошового забезпечення не виконано та зазначені суми позивачем не отримано, а заявлена позивачем сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є очевидно неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості, а тому суд першої інстанції визначаючи розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, дійшов вірного висновку, що розмір відшкодування має відповідати сумі недоплачених коштів у розмірі 2037,94 грн, яка є на 100% співмірною з його порушеним правом, відповідно зменшуючи середній заробіток, розрахований у спосіб, зазначений у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 480/3105/19, від 20.06.2024 у справі №120/10686/23.

Поряд із цим, колегія суддів зазначає, що відповідачем нарахування і виплата грошового забезпечення позивача на виконання даного рішення не здійснені, у зв`язку з чим, позивач не обмежений у своєму праві на звернення до суду із окремим позовом про нарахування та виплату середнього заробітку, після проведення із ним остаточного розрахунку за даним рішенням, з урахуванням суми середнього заробітку стягненого за результатами розгляду даної справи.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, із врахуванням вимог статті 308 КАС України, якою визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.07.2024 по справі № 520/13084/24 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді В.Б. Русанова Л.В. Мельнікова