Справа № 380/26056/23
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2024-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 380/26056/23 пров. № А/857/18915/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої С.Я.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Кміть М.Б.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Міністерства юстиції України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, індексації заробітної плати та компенсації втрати частини доходів,

суддя (судді) в суді першої інстанції Желік О.М.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

07 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 травня 2019 року по 05 квітня 2021 року в сумі 481 425 грн; стягнути на його користь індексацію невиплаченої заробітної плати, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2007 року, та всі інші виплати, що передбачені Законом (сума заборгованості по компенсаційним та інфляційним виплатам становить 1 584 982,00 грн).

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) своєчасно не виконано постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14, якою, зокрема, зобов`язано поновити його з 30 травня 2007 року в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Вказує, що його поновлено на посаді лише 05 квітня 2021 року, що свідчить про існування підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з невиконанням рішення про поновлення на роботі за період з 23 травня 2019 року по 05 квітня 2021 року відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України. Окрім цього вважає, що на його користь слід стягнути з відповідача індексацію невиплаченої заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати з 30 травня 2007 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року клопотання позивача про призначення експертизи задоволено. Призначено у справі № 380/26056/23 судово-економічну експертизу.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задоволено. Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 05 березня 2024 року про призначення експертизи у справі № 380/26056/23 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення експертизи відмовлено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення за період з 23.05.2019 по 04.05.2021 у розмірі 413433 гривні 36 копійок. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді позивача може бути стягнута лише з Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до пункту 9 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, перші заступники начальника Головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України. Зважаючи на те, що обставини, які встановлені у постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20 є преюдиційними для даної справи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку виконання судового рішення є саме Міністерство юстиції України. Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14, зокрема, поновлено ОСОБА_1 з 30 травня 2007 року в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 30 травня 2007 року в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника допущено до негайного виконання. Отже, існування зазначеного судового рішення породжує обов`язок його виконання щодо поновлення ОСОБА_1 на вказаній посаді, який має бути здійснений, шляхом видання відповідного наказу. Між тим, як слідує з матеріалів справи та не заперечується самим відповідачем, постанову Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14 фактично виконано Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) лише 30 квітня 2021 року шляхом видання наказу № 974/К про призначення позивача на посаду 05 травня 2021 року. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про затримку виконання судового рішення щодо поновлення ОСОБА_1 , а відтак і про необхідність стягнення на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 23 травня 2019 року по 04 травня 2021 року. Сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду, яка підлягає стягненню з Міністерства юстиції України на користь позивача, становить 413 433,36 грн. (399 828,24 грн. + 13 605,12 грн.). Також суд першої інстанції встановив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 у справі №813/5500/14 Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) було виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 травня 2007 року по 22 травня 2019 року в розмірі 1 212 932,99 грн. Відтак, оскільки обов`язок щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30 травня 2007 року по 22 травня 2019 року було покладено саме на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів), а також зважаючи на те, що суму такого середнього заробітку було виплачено Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів), суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку обов`язок щодо нарахування та виплати на користь позивача компенсації втрати частини доходів (на виплачену суму 1 212 932,99 грн) покладається також на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів). Правові висновки колегії суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду, викладені у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20, на які посилається позивач, не можуть бути застосовані при розгляді даної частини позовних вимог, оскільки у такій постанові апеляційного суду чітко зазначено, що Міністерство юстиції України може бути суб`єктом відповідальності лише за позовними вимогами щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді позивача. На підставі викладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що саме Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) є належним відповідачем за позовними вимогами щодо нарахування та виплати на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2007 року. До аналогічних висновків прийшов суд першої інстанції і в частині вимог щодо нарахування та виплати на користь позивача індексації заробітної плати.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що позиція суду першої інстанції є необгрунтованою, непослідовною та такою, що суперечить позиції Верховного Суду у постанові від 23 травня 2019 року та в ухвалі від 18 лютого 2021 року у справі № 813/5500/14. Вказує, що у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20 Восьмий апеляційний адміністративний суд чітко зазначив, що належним у відповідачем у справі про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про його поновлення на посаді є саме Міністерство юстиції України як правонаступник ліквідованого Департаменту Державної виконавчої служби. Зауважує, шо суд першої інстанції не взяв до уваги обставини, встановлені у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 813/5500/14 щодо його середньоденного заробітку у 2019 році. Зазначає, що основною умовою для виплати компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати є порушення встановлених строків виплати доходів незалежно від підстав нарахування: сами підприємством добровільно чи на виконання судового рішення. Вказує, що має право також на нарахування індексації заробітної плати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2007 року. Вважає, що суд першої інстанції прийняв суперечливе рішення, оскільки вказав, що відповідачем за вимушений прогул з 2019 по 2021 рік є Міністерство юстиції України, а відповідачем по індексації та компенсації є Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Не погодившись із прийнятим рішенням в частині задоволення позовних вимог, Міністерство юстиції України подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог, є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що 23 березня 2020 року ОСОБА_1 звертався із ідентичним позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, компенсації втрат частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, стягнення сум індексації невиплаченої заробітної плати. З урахуванням вищенаведеного, вказує, що стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду не підлягає сплаті. Зауважує, що позивач до моменту звільнення працював у Головному територіальному управлінні юстиції у Львівській області, правонаступником якого є Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), а тому Міністерство юстиції України не є зобов`язаною особою за позовними вимогами, що свідчить про відсутність підстав для пред`явлення позивачем позовних вимог до Міністерства юстиції України. Звертає увагу на те, що Міністерство юстиції України не було суб`єктом звільнення ОСОБА_1 , резолютивні частини судових рішень у справі № 813/5500/14 не містили зобов`язань Міністерства юстиції України щодо вчинення будь-яких дій стосовно ОСОБА_1 , у тому числі щодо його поновлення.

Представником відповідача подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та/або затримка виконання рішення, нарахований та стягнутий за рішенням суду, не є заробітною платою у розумінні як Закону України «Про оплату праці», так і Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не відповідає нормам чинного законодавства та не підлягає задоволенню. Вказано, що середній заробіток за час вимушеного прогулу та/або затримку виконання рішення (що виплачується за рішенням суду та не є оплатою праці за виконану роботу), є разовою виплатою та розраховується із середньої заробітної плати, а тому ця виплата не підлягає індексації.

Позивачем подано заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що на його користь слід стягнути індексацію невиплаченої заробітної плати та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати з 30 травня 2007 року.

Також позивачем подано додаткові пояснення, в яких зазначено, що із внесенням змін до наказу Міністерства юстиції України № 1705/5 компетенція щодо призначення на посади та звільнення з посад перших заступників начальника, заступників начальника міжрегіонального управління, заступників начальника міжрегіонального управління начальників Управлінь забезпечення примусового виконання рішень та їх заступників передана державному секретарю Міністерства юстиції України.

В судовому засіданні позивач підтримав свою апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликався на доводи в ній викладені, щодо апеляційної скарги відповідача заперечив.

Представник відповідача апеляційну скаргу Міністерства юстиції України підтримала, щодо апеляційної скарги позивача заперечила, просила скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, заперечення на відзив на апеляційну скаргу, додаткових пояснень позивача, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити повністю з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Західного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м.Львів), касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, скасування наказів про звільнення, зобов`язання вчинити дії скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області в період його тимчасової непрацездатності. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту державної виконавчої служби «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.05.2007 № 808. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної виконавчої служби Львівської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30.05.2007 № 441/К. Визнано неправомірними дії ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області. Поновлено ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника допущено до негайного виконання. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано і направлено справу в цій частині позовних вимог на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі № 813/5500/14 залишено без змін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 813/5500/14, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020, стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2007 по 22.05.2019 в розмірі 1 212 932 гривень 99 копійок з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2905,17 грн допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Західним міжрегіональним управлінням Міністерством юстиції (м. Львів) сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2007 по 22.05.2019, що підтверджується меморіальним ордером від 08.09.2020 № 3 (#73087328), меморіальним ордером від 08.09.2020 № 5 (№ 73085574), меморіальним ордером від 08.09.2020 № 7 (№ 73089802).

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 прийнято звіт Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14, поданий 05.04.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 встановлено, що, як слідує з поданого боржником звіту та долучених до нього документів, наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05.04.2021 № 800/К «Про поновлення ОСОБА_1 » позивач поновлений з 30.05.2007 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 06 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

Згідно з наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 30.04.2021 № 974/К ОСОБА_1 призначено 05.05.2021 на посаду начальника Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в порядку переведення з Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 06 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби, з посадовим окладом згідно із штатним розписом.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення за період з 23 травня 2019 року по 04.05.2021 у розмірі 413433 (чотириста тринадцять тисяч чотириста тридцять три) гривні 36 копійок.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Стосовно доводів Міністерства юстиції України в апеляційній скарзі про те, що воно є неналежним відповідачем у цій справі, колегія суддів зазначає наступне.

Представник відповідача в апеляційній скарзі покликається на те, що резолютивні частини судових рішень у справі № 813/5500/14 про поновлення ОСОБА_1 не містили зобов`язань Міністерства юстиції України щодо вчинення будь-яких дій, у тому числі, й щодо його поновлення. Також вказує, що наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не видавався Міністерством юстиції України, у трудових відносинах з Мін`юстом останній не перебував.

Вирішуючи питання належності відповідача у цій справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити хронологічну послідовність подій у правовідносинах щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Наказом Департаменту державної виконавчої служби від 27.09.2005 № 37/к ОСОБА_1 призначено з 27.09.2005 на посаду першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області.

Наказом голови комісії з ліквідації Департаменту державної виконавчої служби Семерги Є.І. від 29.05.2007 № 808 та наказом голови комісії з ліквідації державної виконавчої служби Львівської області Ганіткевича В.І. від 30.05.2007 №441/к ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника державної виконавчої служби Львівської області через ліквідацію Державної виконавчої служби за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України з 29.05.2007.

05.07.2007 Державну виконавчу службу Львівської області, як юридичну особу, було припинено.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України, Західного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м.Львів), касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про визнання протиправними дій, скасування наказів про звільнення, зобов`язання вчинити дії скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано неправомірними дії Департаменту державної виконавчої служби, Державної виконавчої служби Львівської області щодо звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Державної виконавчої служби Львівської області в період його тимчасової непрацездатності. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту державної виконавчої служби «Про звільнення ОСОБА_1 » від 29.05.2007 № 808. Визнано протиправним та скасовано наказ Державної виконавчої служби Львівської області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 30.05.2007 № 441/К. Визнано неправомірними дії ГУЮ у Львівській області щодо неприйняття ОСОБА_1 на посаду заступника начальника відділу ДВС ГУЮ у Львівській області. Поновлено ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника. Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в УДВС ГТУЮ у Львівській області на посаді першого заступника начальника допущено до негайного виконання. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано і направлено справу в цій частині позовних вимог на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. В решті постанову Львівського окружного адміністративного суду від 27.04.2015 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2017 у справі №813/5500/14 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 813/5500/14 встановлено, що наказом Міністерства юстиції України 16.02.2018 № 386/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.02.2018 за №193/31645 затверджено Типову структуру головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, якою передбачено наявність у головному територіальному управлінні юстиції в області такого підрозділу, як Управління державної виконавчої служби та посади у ньому заступника начальника Управління начальника відділу. Тому, обов`язок поновлення позивача на роботі у даному випадку було покладено на правонаступника державної виконавчої служби Львівської області, яким виступає Головне територіальне управління юстиції у Львівській області.

01 липня 2019 року Верховним Судом видано виконавчий лист у справі № 813/5500/14 про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника, боржником у якому зазначено Головне територіальне управління юстиції у Львівській області (т.1, а.с.27).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Шведа Р.З. від 20.12.2019 відкрито виконавче провадження № 60913599 з виконання виконавчого листа № 813/5500/14, виданого Верховним Судом 01.07.2019, про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 813/5500/14, яка залишена без змін ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020, клопотання позивача про заміну сторони в адміністративній справі, - задоволено. Допущено заміну відповідача Головне територіальне управління юстиції у Львівській області належним відповідачем (правонаступником) Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року у справі № 813/5500/14 встановлено, що згідно з пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2019 № 870 «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» (далі - Постанова) ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 1.

Відповідно до пункту 2 Постанови утворено як юридичні особи публічного права міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком згідно з додатком 2, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Згідно з абзацом 3 пункту 3 Постанови міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції, що утворюються згідно з пунктом 2 цієї Постанови, є правонаступниками територіальних органів Міністерства юстиції, які ліквідуються згідно з пунктом 1, зокрема, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) - Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Головного територіального управління юстиції у Рівненській області.

Згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.10.2019 за номером 0048768 утворено Західне міжрегіональне управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

За наведених обставин, з урахуванням положень статті 52 КАС України, суд вважав за необхідне допустити заміну відповідача Головне територіальне управління юстиції у Львівській області належним відповідачем (правонаступником) Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 813/5500/14, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020, стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2007 по 22.05.2019 в розмірі 1 212 932 гривень 99 копійок з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2905,17 грн допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020, заяву позивача про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено сторону у виконавчому провадженні № 60913599, а саме боржника Головне територіальне управління юстиції у Львівській області належним боржником (правонаступником) Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів).

У подальшому, на виконання ухвали Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020, постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05.08.2020 було здійснено заміну боржника у виконавчому провадженні № 60913599 з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Західним міжрегіональним управлінням Міністерством юстиції (м. Львів) сплачено ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30.05.2007 по 22.05.2019, що підтверджується меморіальним ордером від 08.09.2020 № 3 (#73087328), меморіальним ордером від 08.09.2020 № 5 (№ 73085574), меморіальним ордером від 08.09.2020 № 7 (№ 73089802).

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 813/5500/14 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 задоволено. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) протягом одного місяця з дня постановлення цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 прийнято звіт Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14, поданий 05.04.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 встановлено, що, як слідує з поданого боржником звіту та долучених до нього документів, наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05.04.2021 № 800/К «Про поновлення ОСОБА_1 » позивач поновлений з 30.05.2007 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 06 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

Додатково поданими у судовому засіданні 16.08.2021 доказами, а саме копією трудової книжки позивача із записом про його поновлення на посаді та копією постанови державного виконавця від 13.05.2021 про закінчення виконавчого провадження № 60913599 з виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14, підтверджується, що судове рішення було фактично виконане боржником.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку про належне виконання Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) вимог ухвали Верховного Суду про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14.

Проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суддів зауважує, що станом на час ухвалення Верховним Судом постанови від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 про поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника була чинною Типова структура головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, затверджена наказом Міністерства юстиції України 16.02.2018 № 386/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16.02.2018 за № 193/31645, якою було передбачено наявність у головному територіальному управлінні юстиції в області такого підрозділу, як Управління державної виконавчої служби та посади у ньому заступника начальника Управління - начальника відділу.

Крім того станом на час ухвалення Верховним Судом постанови від 22.05.2019 в частині поновлення ОСОБА_1 з 30.05.2007 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника, а також станом на час видачі Верховним Судом виконавчого листа від 01.07.2019 про її виконання, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, що було визначене боржником, здійснювало свою діяльність на звичайній основі відповідно до чинної на той час редакції Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2011 № 1707/5, зареєстроване у Міністерстві юстиції України від 23.06.2011 за №759/19497 (надалі - Наказ № 1707/5).

У подальшому згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Міністерства юстиції» від 09.10.2019 № 870 ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства юстиції за переліком, до якого включене, у тому числі, Головне територіальне управління юстиції у Львівській області, а також утворено нові міжрегіональні територіальні органи Міністерства юстиції за переліком, до якого включене, у тому числі, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Наказом Міністерства юстиції України від 23.10.2019 № 3228/5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 23.10.2019 за № 1126/34097, внесені відповідні зміни до Наказу №1707/5 шляхом викладення цього наказу у новій редакції.

Таким чином, після ухвалення судового рішення та видачі виконавчого листа з його виконання, мало місце вибуття Головного територіального управління юстиції у Львівській області, визначеного в якості боржника у виконавчому провадженні №60913599, зі спірних правовідносин та передача відповідних функцій у цих правовідносинах Західному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Львів).

У зв`язку з цим, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17.07.2020, яка набрала законної сили, було здійснено заміну боржника у виконавчому провадженні № 60913599 з Головного територіального управління юстиції у Львівській області на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

На реалізацію цієї ухвали суду було прийнято постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 05.08.2020 ВП № 60913599.

У той же час, наказом Міністерства юстиції України від 07.11.2019 № 3421/5, що зареєстрований у Міністерстві юстиції України 07.11.2019 за №1148/34119, були внесені зміни до Наказу № 1707/5 шляхом викладення пункту 9 цього наказу в наступній редакції: «Начальник міжрегіонального управління має не більше восьми заступників, включаючи першого заступника начальника. Перший заступник начальника, заступники начальника міжрегіонального управління, заступники начальника міжрегіонального управління - начальники Управлінь забезпечення примусового виконання рішень та їх заступники призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України».

Тобто, із внесенням відповідних змін до Наказу № 1707/5, компетенція щодо призначення на посади та звільнення з посад перших заступників начальника, заступників начальника міжрегіонального управління, заступників начальника міжрегіонального управління - начальників Управлінь забезпечення примусового виконання рішень та їх заступників передана державному секретарю Міністерства юстиції України.

Вищеказане було встановлено Верховним Судом в ухвалі від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14, а також зазначено Восьмим апеляційним адміністративним судом у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 380/2085/20.

Вважаючи, що обставини щодо внесення змін до Наказу № 1707/5, встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20, є преюдиційними для даної справи, суд першої інстанції в оскаржуваній постанові прийшов до висновку про те, що належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку виконання судового рішення є Міністерство юстиції України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 23.03.2020 ОСОБА_1 звертався до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в якому, з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив: стягнути з Міністерства юстиції України та Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на його користь: 373 146,24 грн середнього заробітку за час затримки виконання постанови Верховного Суду у справі № 813/5500/14 без урахування обов`язкових платежів та податків; 1 115 516,77 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої на суму середнього заробітку без урахування обов`язкових платежів та податків; 25 765,24 грн. різниці між надбавкою за ранг без урахування обов`язкових платежів та податків; 7 198,36 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати; 125 187,30 грн. надбавки за вислугу років без урахування обов`язкових платежів та податків; 24 770,68 грн. різниці компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої на розмір різниці між надбавкою без виключення обов`язкових платежів та податків; 31 182,59 грн. індексації заробітної плати; 33 743,82 грн. компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, нарахованої на розмір індексації.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2020 у справі № 380/2085/20 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 : середній заробіток за час затримки виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 у розмірі 374 247,81 грн. без урахування обов`язкових платежів та податків; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої на суму середнього заробітку, у розмірі 1 115 516,77 грн без урахування обов`язкових платежів та податків; індексацію заробітної плати у розмірі 31 182,59 грн; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати, нарахованої на розмір індексації, у розмірі 33743,82 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення з Міністерства юстиції України, Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на користь ОСОБА_1 : різниці між надбавкою за ранг без урахування обов`язкових платежів та податків; компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої на розмір різниці між надбавками за ранг; надбавки за вислугу років без урахування обов`язкових платежів та податків; компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, нарахованої на розмір різниці між надбавками за вислугу років відмовлено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі № 380/2085/20 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду - відмовлено.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи Міністерства юстиції України про те, що у цій справі та справі № 380/2085/20 є ідентичними сторони, предмет та підстави позову, оскільки сторони, предмет та підстави позову у справі № 380/2085/20 є відмінними, зокрема, співвідповідачем у цій справі виступало Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), позовні вимоги стосуються іншого періоду, оскільки на момент подання позову ОСОБА_1 ще не був поновлений на посаді.

У постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 380/2085/20 Восьмий апеляційний адміністративний суд зазначив наступне:

«В судовому засіданні Восьмого апеляційного адміністративного суду 06.04.2021 було представлено копію наказу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05.04.2021 за № 800/К про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Однак, колегія суддів вважає, що сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді позивача може бути стягнута лише з Міністерства юстиції України, оскільки відповідно до пункту 9 Положення про Головні територіальні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі, перші заступники начальника Головних територіальних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України».

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні прийшов до висновку, що вказані обставини є преюдиційними для цієї справи, застосувавши частину четверту статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Згідно з частиною четвертою статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що пункт 9 наказу Міністерства юстиції України від 07.11.2019 № 3421/5 був предметом дослідження Верховним Судом під час розгляду заяви про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 813/5500/14 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 задоволено. Зобов`язано Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) протягом одного місяця з дня постановлення цієї ухвали подати звіт про виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14.

В ухвалі від 18 лютого 2021 року Верховний Суд зауважив, що вказані зміни до Наказу № 1707/5 були внесені до моменту постановлення Львівським окружним адміністративним судом ухвали від 17.07.2020 про заміну боржника у виконавчому провадженні, проте, не були враховані судом першої інстанції при вирішенні відповідного питання.

Крім того, Верховний Суд вказав, що під час вирішення Львівським окружним адміністративним судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні ВП№ 60913599 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів), представник якого був присутній у судовому засіданні 17.07.2020, жодним чином не заперечувало проти здійснення такої заміни та не вказувало будь-яких причин, які б робили неможливим виконання ним судового рішення.

Вказана ухвала не була оскаржена Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) в апеляційному порядку, що свідчить про згоду останнього на визначення його в якості боржника у виконавчому провадженні.

Верховний Суд також зазначив, що існування обставин, обумовлених внесенням таких змін до Наказу №1707/5, не може слугувати самостійною підставою для висновку про неможливість виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019, оскільки передача функцій щодо поновлення позивача на посаді від одного суб`єкта владних повноважень іншому, за своєю суттю, є процесуальним питанням, пов`язаними з виконанням судового рішення, яке повинно вирішуватись у порядку, передбаченому статтями 378-379 КАС України.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 813/5500/14 також встановлено, що доказами, які додані позивачем до заяв про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, підтверджується, що ОСОБА_1 звертався до Державного секретаря Міністерства юстиції України Г. Буяджі з інформаційними запитами від 11.08.2020, від 14.08.2020, в яких просив повідомити про причини невиконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14, проте, відповідей на вказані запити, як стверджує сам позивач, йому надано не було.

Крім того, ОСОБА_1 звертався до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з інформаційним запитом від 14.08.2020, в якому просив повідомити про причини невиконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14 та додатково інформувати його про те, які заходи вжиті на її виконання.

Листом від 18.08.2020 № 96/2/3-20/09-05 Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомило позивача про те, що згідно з вимогами наказу Міністерства юстиції України від 07.11.2019 № 3421/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.11.2019 за № 1148/34119 «Про внесення змін до Положення про міжрегіональні управління Міністерства юстиції України» (надалі - Наказ №3421/5), перший заступник начальника, заступники начальника міжрегіонального управління, заступники начальника міжрегіонального управління - начальники Управлінь забезпечення примусового виконання рішень та їх заступники призначаються на посади та звільняються з посад державним секретарем Міністерства юстиції України. Тому, з метою належного виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів) звернулось до Львівського окружного адміністративного суду із заявою про встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

Проте, заява Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про встановлення або зміну способу і порядку виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 в частині поновлення ОСОБА_1 в Управлінні державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на посаді першого заступника начальника, що була подана до Львівського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції 29.07.2020, була відкликана самим заявником - Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) на підставі клопотання від 10.09.2020, у зв`язку з чим ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 дану заяву було залишено без розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що існування обставин, обумовлених внесенням змін до Наказу № 1707/5 не може слугувати підставою для визнання Міністерства юстиції України належним відповідачем в частині позовних вимог щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за затримку виконання судового рішення.

На переконання суду апеляційної інстанції, обставини, зумовлені внесенням змін до Наказу № 1707/5 не можуть вважатись преюдиційними для цієї справи, оскільки відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Натомість, вказані обставини досліджувались Верховним Судом виключно в контексті вирішення питання встановлення судового контролю за виконанням рішення про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Колегія суддів зауважує, що на момент прийняття ухвали Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 813/5500/14 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, ОСОБА_1 ще не було поновлено на посаді.

Частина перша статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачає, що в разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, прийняте органом, який розглядав трудовий спір, підлягає негайному виконанню (частина сьома стаття 235 КЗпП України).

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язкового, і підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його оголошення в судовому засіданні.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (частина п`ята статті 124 Конституції України).

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі слід вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Таким чином, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно, і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі, і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 236 КЗпП України встановлено, що в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

Колегія суддів зауважує, що ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 прийнято звіт Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14, поданий 05.04.2021.

Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2021 року у справі № 813/5500/14 встановлено наступне:

«Як слідує з поданого боржником звіту та долучених до нього документів, наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05.04.2021 № 800/К «Про поновлення ОСОБА_1 » позивач поновлений з 30.05.2007 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 06 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

ОСОБА_1 з вказаним наказом був ознайомлений під підпис 05.04.2021. При цьому, жодних письмових заперечень ні щодо самого наказу про поновлення на посаді, ні щодо поданого до суду звіту боржника про виконання постанови суду позивачем подано не було, що підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Додатково поданими у судовому засіданні 16.08.2021 доказами, а саме копією трудової книжки позивача із записом про його поновлення на посаді та копією постанови державного виконавця від 13.05.2021 про закінчення виконавчого провадження № 60913599 з виконання постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі №813/5500/14, підтверджується, що судове рішення було фактично виконане боржником.»

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Верховного Суду прийшла до висновку про належне виконання Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів) вимог ухвали Верховного Суду про встановлення судового контролю за виконанням постанови Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області був виданий саме Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Львів), яке тим самим виконало постанову Верховного Суду від 22.05.2019 у справі № 813/5500/14, тому відповідно до статті 236 КЗпП України виплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі повинно здійснювати саме Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, Міністерство юстиції України не є належним відповідачем у цій справі за позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою виконання судового рішення за період з 23.05.2019 по 04.05.2021, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з Міністерства юстиції України на користь позивача індексації невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30 травня 2007 року, та всіх інших виплат, що передбачені Законом, колегія суддів зазначає наступне.

Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон № 2050-ІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону № 2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону № 2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Статтею 3 Закону № 2050-ІІІ передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до статті 6 Закону № 2050-ІІІ, компенсацію виплачують за рахунок:

власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян;

коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету;

коштів Пенсійного фонду України, Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

З метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Аналіз статті 1 Закону № 2050-ІІІ дає підстави для висновку, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

При цьому саме на ту установу чи підприємство, в якому працювала особа і яке допустило затримку виплати доходу (в даному випадку заробітної плати) покладається у відповідності до Закону № 2050-ІІІ обов`язок щодо нарахування та виплати компенсації втрати частини такого доходу.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 804/2994/18, у якій вказано, що основною умовою для виплати громадянину, передбаченої статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) встановлено, що вказаний Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

У статті 1 Закону України № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частиною першою статті 5 Закону України № 1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів.

Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України (частини другої статті 5 Закону України № 1282-XII).

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону України № 1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 (далі - Порядок № 1078) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».

У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункт 4 Порядку № 1078).

Згідно з пунктом 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Виходячи з наведеного, можна дійти висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.

Із позовної заяви слідує, що позивач просить стягнути на його користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу, а також нарахувати та виплатити на його користь індексацію невиплаченої заробітної плати, починаючи з 30.05.2007 та всіх інших виплат, що передбачені Законом.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 813/5500/14, яке залишене без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2020, стягнуто з Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2007 по 22.05.2019 в розмірі 1 212 932 гривень 99 копійок з проведенням необхідних відрахувань відповідно до вимог чинного законодавства. Рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 2905,17 грн допущено до негайного виконання. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.02.2020 у справі № 813/5500/14 Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів) було виплачено позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.05.2007 по 22.05.2019 в розмірі 1212932,99 грн., що підтверджується меморіальними ордерами від 08.09.2020 № 3 (№ 73087328), від 08.09.2020 № 5 (№ 73085574), від 08.09.2020 № 7 (№ 73089802).

Крім того, наказом Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 05.04.2021 № 800/К «Про поновлення ОСОБА_1 » позивач поновлений з 30.05.2007 на посаді першого заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області із збереженням 06 рангу державного службовця в межах категорії «Б» посад державної служби.

Відтак, оскільки обов`язок щодо нарахування та виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 30.05.2007 по 22.05.2019 було покладено саме на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів), а також зважаючи на те, що суму такого середнього заробітку було виплачено Західним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м.Львів), і, як встановлено вище, Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) є суб`єктом відповідальності за позовними вимогами щодо стягнення суми середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді позивача, колегія суддів приходить до висновку, що обов`язок щодо нарахування та виплати на користь позивача компенсації втрати частини доходів та індексації невиплаченої заробітної плати покладається також на Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що саме Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Львів) є належним відповідачем за позовними вимогами щодо нарахування та виплати на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30.05.2007, а також в частині вимог щодо нарахування та виплати на користь позивача індексації невиплаченої заробітної плати.

Враховуючи наведене, позовні вимоги щодо нарахування та виплати Міністерством юстиції України на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за весь час вимушеного прогулу починаючи з 30.05.2007, а також вимоги щодо нарахування та виплати на користь позивача індексації невиплаченої заробітної плати в цій справі задоволенню не підлягають.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити повністю.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2024 року у справі № 380/26056/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Заверухи О.Б. у відрядженні з 13.11.2024 по 17.11.2024 відповідно до наказу голови суду № 701/к/тм від 11.11.2024, участю судді Ніколіна В.В. у підвищенні кваліфікації з 11.11.2024 по 15.11.2024 відповідно до наказу голови суду № 687/к/тм від 04.11.2024 повний текст судового рішення складено та підписано 18.11.2024.