Справа № 420/23588/23
Суддя: Ханова Р.Ф.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19 листопада 2024 року

справа № 420/23588/23

адміністративне провадження № К/990/38865/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючої - Ханової Р. Ф.(суддя-доповідач),

суддів: Гончарової І. А., Хохуляка В. В.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроресурс»

на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року (судді: Градовський Ю. М., Турецька І. О., Шеметенко Л. П.)

у справі №420/23588/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроресурс»

до Одеської митниці

про визнання протиправним та скасування рішення, -

УСТАНОВИВ:

І. РУХ СПРАВИ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроресурс» (далі - Товариство, платник податків, позивач у справі) до Одеської митниці (далі - митниця, митний орган, відповідач у справі) про визнання протиправним та скасування рішення Одеської митниці (відокремлений підрозділ Державної митної служби України) про коригування митної вартості товарів №UА500500/2023/000231/2 від 09 березня 2023 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року (суддя Марин П. П.) адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів №UА500500/2023/000231/2 від 09 березня 2023 року. Стягнуто з Одеської митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства сплачений судовий збір у розмірі 12 179, 39 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2024 року апеляційну скаргу Одеської митниці задоволено, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства відмовлено.

14 жовтня 2024 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі №420/23588/23.

28 жовтня 2024 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства після усунення позивачем недоліків касаційної скарги, витребувано справу з суду першої інстанції.

08 листопада 2024 року справа № 420/23588/23 надійшла до Верховного Суду.

IІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Суди попередніх інстанцій установили, що 10 січня 2018 року між ТОВ «Дніпроресурс» (Покупець) та GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD (Продавець) укладено Контракт №8-10/01/18, відповідно до якого Продавець зобов`язується виготовити та передати у власність Покупця, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити товар в асортименті, кількості та по цінам, вказаним в рахунках-фактурах, що є невід`ємною частиною контракту.

Відповідно до пунктів 2.1., 2.2. Контракту орієнтована сума контракту складає 990 000 доларів США. Ціна на товар встановлюється в доларах США на кожну партію товару та вказується в рахунках-фактурах до цього контракту. У вартість товару входить вартість пакування, маркування, доставки до порту та завантаження на борт судна. За умовами пунктів 3.2., 3.3. Контракту Покупець зобов`язаний переказати авансовий платіж у розмірі 30% від загальної суми рахунку-фактури банківським переказом на рахунок Продавця. Покупець перераховує другу частину оплати у розмірі 30% від загальної суми рахунку-фактури банківським переказом на рахунок Продавця, залишок суми перераховує на розрахунковий рахунок Продавця після отримання коносаменту по факсу або електронній пошті.

На виконання Контракту сторонами узгоджено постачання товару, по цінам, вказаним в рахунках-фактурах (інвойсах). Так, 13 жовтня 2022 року Продавцем сформовано рахунок-проформу, згідно якого загальна вартість обсягу продукції, що підлягає поставці становить 397 408,95 доларів США.

На митну територію України надійшов товар позивача, а саме:

- Товар 1 - Електродвигуни асинхронні, змінного струму, 3-х фазні, 50Hz, IP55, 380/660V потужністю понад 7,5кВт, але не більш як 37кВт:АИР GOST132M-4 1081-11kw-4 шт.АИР GOST132M-4 2081-11kw-1 шт.АИР GOST160S-6 1081-11кш-16шт.АИР GOST160M-6 1081-15kw-3 шт.АИР GOST180M-8 1081-15kw-3 шт.АИР GOST160M-4 1081-18,5kw-20 шт.АИР GOST160M-4 2081-18,5kw-15 шт.АИР GOST180S-4 1081-22kw-40 шт.АИР GOST180M-4 1081-30kw-2 шт.АИР GOST200L-6 2081-30kw-2 шт.АИМ G-YB2-180M-2 1081-30kw-2 шт.АИМ G-YB2-180M-4 1081-30kw-10 шт.АИР GOST225M-6 1081-37kw-10 шт.АИР GOST225M-6 2081-37kw-5шт.Торговельна марка ELMO Вирoбник GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. Країна виробництва CN;

- Товар 2 - Електродвигуни асинхронні, змінного струму, 3-х фазні, 50Hz, IP55, 220/380V потужністю не більш як 0,75кВт:АИР GOST63B-4 2081-0,37kw-30 шт.Торговельна марка ELMOВирoбник GUANGLU ELECTRICAL CO.,LTD.Країна виробництва CN;

- Товар 3 - Електродвигуни асинхронні, змінного струму, 3-х фазні, 50Hz, IP55, 220/380/660V потужністю понад 750Вт, але не більш як 7,5кВт :АИР GOST100L-6 1081-2,2kw-36шт.АИР GOST100L-6 2081-2,2kw-18шт.АИР GOST112MA-8 1081-2,2kw-5 шт.АИР GOST80B-2 1081-2,2kw-96 шт.АИР GOST90L-4 1081-2,2kw-10 шт.АИМ G-YB2-90L-4 1081-2,2kw-6 шт.АИР GOST100S-4 2081-3kw-18 шт.АИР GOST112MA-6 1081-3kw-4 шт.АИР GOST112MA-6 2081-3kw-20 шт.АИМ G-YB2-100S-4 1081-3kw-10 шт.АИР GOST100L-4 2081-4kw-18 шт.АИР GOST112MB-6 1081-4kw-54 шт.АИР 081-5,5kw-50 шт.АИМ G-YB2-100L-2 1081-5,5kw-5 шт.АИМ G-YB2-112M-4 1081-5,5kw-2 шт.АИМ G-YB2-132S-6 1081-5,5kw-5 шт.АИР GOST112M-2 1081-7,5kw-72 шт.АИР GOST132M-6 1081-7,5kw-20 шт.АИМ G-YB2-112M-2 1081-7,5kw-10 шт.АИМ G-YB2-112M-2 2081-7,5kw-10 шт.АИМ G-YB2-112M-2 1081-75kw-5 шт.Торговельна марка ELMOBhpo6hhk GUANGLU ELECTRICAL CO.,LTD.Країна виробництва CN;

- Товар 4 - Електродвигуни асинхронні, змінного струму, 3-х фазні, 50Hz, IP55, 380/660V потужністю понад 37кВт, але не більш як 75кВт:АИР GOST200L-4 1081-45kw-9 шт.АИР GOST225M-2 1081-55kw-6 шт.АИМ G-YB2-225M-2 1081-55kw-2 шт.АИМ G-YB2-250M-6 1081-55kw-2 шт.АИР GOST250S-2 1081-75kw-3 шт.АИМ G-YB2-250S-2 1001-75kw-1 шт.АИМ G-YB2-250S-4 1081-75kw-2 шт.Торговельна марка ELMOВирoбник GUANGLU ELECTRICAL CO.,LTD.Країна виробництва CN;

- Товар 5 - 1. Електродвигуни асинхронні, змінного струму, 3-х фазні, 50Hz, IP55, 380/660V потужністю понад 75кВт, але не більш як 375кВт:АИМ G-YB2-250M-4 1081-90kw-2 шт.АИМ G-YB2-280S-4 1081-110kw-2 шт.АИР GOST315S-2 1001-160kw-1 шт.АИР GOST315S-4 1001-160kw-1 шт.АИР GOST315M-4 1001-200kw-4 шт.АИР GOST355M-4 1001-315kw-4 шт.Торговельна марка ELMOBhpo6hh GUANGLU ELECTRICAL CO.,LTD.Країна виробництва CN;

- Товар 6-1. Частини, призначені виключно для електродвигунів: Фланець залізний АИР GOST200M-6 22kw-2 шт. Фланець залізний АИМ G-YB2-250S-4 75kw-2 шт. Торговельна марка ELMO Вирoбник GUANGLU ELECTRICAL CO., LTD. Країна виробництва CN.

В межах постачання цієї партії товару, виставлено рахунок-фактуру №RTGL-DNP2203, відповідно до якого, вартість товару складає 162 047,37 доларів США.

Для переміщення товару в митному режимі транзиту територією Румунії, на кожен контейнер з товаром окремо позивачу надано інвойси №RTGL-DNP2203/1 від 25 листопада 2022 року на суму 56 364,97 доларів США, №RTGL-DNP2203/2 від 25 листопада 2022 року на суму 51 387,46 доларів США, №RTGL-DNP2203/3 від 25 листопада 2022 року на суму 54 294,94 доларів США.

Відповідно до вищевказаного контракту та інвойсів позивач сплатив на розрахунковий рахунок контрагента 162 047,37 доларів США:

- у розмірі 119 222,68 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №144 від 28 жовтня 2022 року, в призначенні якої зазначено «PREPAYMENT FOR ELECTRIC GENERATING IN contract 8 10/01/18 dd 10.01.18, inv RTGLDNP 2203 dd 13.10.22 Code UKTZED 8501»,

- у розмірі 42 824,69 доларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №148 від 16 грудня 2022 року, в призначенні якої зазначено «PREPAYMENT FOR ELECTRIC GENERATING IN contract 8 10/01/18 dd 10.01.18, inv RTGLDNP 2203 dd 13.10.22 Code UKTZED 8501».

8 березня 2023 року з метою митного оформлення товару позивач подав до відповідача митну декларацію та документи, що підтверджують митну вартість товарів і обраний метод її визначення, а саме: митну декларацію №23UA42U9 від 8 березня 2023 року; пакувальний лист до інвойсу №RTGL-DNP2203/1 від 25 листопада 2022 року; пакувальний лист до інвойсу №RTGL-DNP2203/2 від 25 листопада 2022 року; пакувальний лист до інвойсу №RTGL-DNP2203/3 від 25 листопада 2022 року; рахунок-фактура (інвойс) №RTGL-DNP2203 від 13 жовтня 2022 року; рахунок-фактура (інвойс) №RTGL-DNP2203/1 від 25 листопада 2022 року; рахунок-фактура (інвойс) №RTGL-DNP2203/2 від 25 листопада 2022 року; рахунок-фактура (інвойс) №RTGL-DNP2203/3 від 25 листопада 2022 року; коносамент №WMSS22124078 від 14 січня 2023 року; автотранспортна накладна №0162 від 3 березня 2023 року; автотранспортна накладна №4823 від 6 березня 2023 року; автотранспортна накладна №б/н від 6 березня 2023 року; сертифікат про походження товару №22С3326A0256/00004 від 4 січня 2023 року; декларація про походження товару №RTGL-DNP2203/1 від 25 листопада 2022 року; декларація про походження товару №RTGL-DNP2203/2 від 25 листопада 2022 року; декларація про походження товару №RTGL-DNP2203/3 від 25 листопада 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №144 від 28 жовтня 2022 року; банківський платіжний документ, що стосується товару №148 від 16 грудня 2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07/03/23 від 7 березня 2023 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07/03/23-1 від 7 березня 2023 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07/03/23-2 від 7 березня 2023 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару №07/03/23-3 від 7 березня 2023 року; доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №8 від 1 червня 2022 року; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу №8-10/01/18 від 10 січня 2018 року; договір про надання послуг митного брокера №476/2021 від 16 грудня 2021 року; лист декларанта №б/н від 8 березня 2023 року; копія митної декларації країни відправлення №00101721 від 8 січня 2023 року.

На виконання вимог статті 54 МК України, під час здійснення Одеською митницею митного контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці декларантом разом з митною декларацією (МД) №23UA42U9 від 8 березня 2023 року для підтвердження митної вартості товарів, встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, про що повідомлено декларанту та обґрунтовано у графі 33 Рішення про коригування митної вартості товарів №UA500500/2023/000231/2 від 9 березня 2023 року, а саме: відповідно до пункту «в» пункту 1 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті додається така складова митної вартості, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням. У наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо згаданої складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. У наданих до митного оформлення довідках про транспортні витрати від 7 березня 2023 року за №07/03/23, №07/03/23-1, №07/03/23-2, №07/03/23-3 відсутнє посилання на договір перевезення. Також, сума передплати за банківським платіжним документом №144 від 28 жовтня 2022 року не відповідає умовам зазначеним у пункті 3 контракту №8-10/01/18 від 10 січня 2018 року.

У зв`язку з чим, Одеською митницею повідомлено декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості: 1) виписку з бухгалтерської документації; 2) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 3) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Так, 9 березня 2023 року декларантом ПП «Трейд Бізнес Сервіс» надіслано лист б/н від 8 березня 2023 року, яким, повідомлено митний орган, що інших додаткових документів в десятиденний термін надати немає можливості.

9 березня 2023 року Одеською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів за №UA500500/2023/000231/2, яким митна вартість товару відкоригована відповідачем шляхом збільшення її розміру, при цьому замість першого методу визначення митної вартості застосовано другорядний метод визначення митної вартості - метод за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів.

IІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції за результатами дослідження документів, наданих Товариством митному органу в підтвердження визначеної митної вартості, дійшов висновку, що сумніви митного органу у достовірності відомостей про митну вартість товарів, які виникли у зв`язку з тим, що надані документи містили розбіжності є необґрунтованими. Крім того, будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви у достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, a інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої митної вартості товару судом не встановлено.

Суд першої інстанції також вказав, що обрання відповідачем другорядного методу замість обраного позивачем є необґрунтованим. Посилання відповідача в рішеннях про коригування митної вартості товару на відомості з довідкової інформації не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару.

Крім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов протилежних висновків, зокрема, визнав, що надані Товариством документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, що виключало можливість перевірки митним органом числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини першої статті 54 МК України, що обумовило запит додаткових документів та відомостей.

Суд апеляційної інстанції визнав, що декларантом не подані усі документи згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій, третій, четвертій статті 53 МК України, розбіжності не спростовано.

За висновком апеляційного суду в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів про коригування митної вартості товарів та картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, наведено достатнє обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, також у цих рішеннях про коригування митної вартості визначені джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості, а саме: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи (ЄАІС), у яких міститься інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю.

IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

Підставою для відкриття касаційного провадження у вказаній справі є пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Крім того, скаржник посилається на порушення норм процесуального права. Як зазначено в ухвалі Верховного суду про відкриття касаційного провадження доводи Товариства щодо підстав касаційного оскарження підлягають перевірці під час касаційного перегляду справи.

Позивач зазначає, що апеляційний суд не врахував наступні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:

1. Щодо застосування частини другої статті 55 МК України, викладеного у постанові від 05 травня 2022 року у справі №2040/6019/18 в частині незазначення у спірному рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначення докладної інформації і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Суд апеляційної інстанції не взяв до уваги положення частини другої статті 55 МК України та пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року №598 та не надано оцінку змісту прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товарів.

2. Щодо застосування статті 57 МК України, викладеного у постанові від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.001625 (провадження №К/9901/31148/19) в частині черговості застосування методів визначення митної вартості товарів.

3. Щодо застосування частин другої, третьої статті 53, частини шостої статті 54, статті 57 МК України, викладеного у постановах від 27 березня 2020 року у справі №540/2605/18, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.001625, від 07 лютого 2023 року у справі №804/5961/16, від 20 березня 2020 року у справі № 480/4423/18 в частині обґрунтованості сумніву у правильності визначення митної вартості та витребовування додаткових документів; черговості застосування методів визначення митної вартості товарів, а саме застосування одразу резервного методу

При наданні оцінки доводам митного органу щодо наявності сумнівів у заявленій Позивачем митній вартості товару та витребовування додаткових документів судом не було враховано обов`язковість наведення яких саме числових значень такі документи мали підтвердити чи спростувати, при тому, що митна вартість оцінюваного товару підтверджена документально.

4. Щодо застосування пункту 6 частини другої статті 53 МК України, викладеного у постановах від 31 травня 2019 року у справі №804/16553/14, від 05 травня 2022 року у справі № 2040/6019/18 в частині визнання допустимим доказом довідки про транспортні витрати.

5. Щодо застосування частин четвертої, п`ятої, дев`ятої статті 58 МК України, викладеного у постановах від 12 березня 2020 року у справі № 804/6243/14, від 07 травня 2020 року у справі № 1.380.2019.00162, від 02 березня 2021 року у справі № 380/842/20, від 29 липня 2020 року у справі № 420/1709/19, від 02 червня 2022 року у справі №460/2674/20 в частині відповідності умов оплати, які не впливають на ціну товару та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості.

Позивач просить скасувати постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі №420/23588/23, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року залишити в силі.

08 листопада 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на касаційну скаргу Товариства, у якому митний орган просить залишити без задоволення касаційну скаргу, а постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін.

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з такого.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Як визначено у частині третій статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.

Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Щодо витрат на пакування

Як установили суди попередніх інстанцій відповідач в оскаржуваному рішенні зазначив, серед іншого, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Надаючи оцінку цієї підставі, суд першої інстанції звернув увагу на пункти 2.2 та 7. 1 Контракту від 10 січня 2018 року № 8-10/01-18, за якими сторони домовилися, що у вартість товару входить вартість пакування, маркування, доставки до порту та завантаження на борт судна. Пакування повинно забезпечити повне збереження товару та забезпечити транспортування всіма видами транспорту.

Відповідно до пункту 4.1 Контракту поставка здійснюється на умовах або FOB порт Ningbo (Нінбо), або FOB порт Shanghai (Китай), або FOB порт Zhangjiagang (Китай), або CFR порт Одеса (Україна) відповідно до Інкотермс 2010 і обумовлюються в інвойсі на кожну партію товару, що відвантажується.

Відповідно до оскаржуваного рішення (гр.15) поставка товару здійснювалася на умовах FOB СN порт Shanghai відповідно до Інкотермс 2010.

Термін Інкотермс FOB передбачає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Тобто всі витрати до моменту переходу товару через поручні судна, які включають вартість його пакування та маркування, несе саме продавець.

Обов`язок поставити товар у придатному для безпечного транспортування стані, з відповідною упаковкою, покладається на продавця.

Крім того, згідно графи 31 МД «Вантажні місця та опис товарів» визначено, що товар транспортується в ящиках з досок, частково в картонних коробках.

Суд першої інстанції зазначив про хибність висновку відповідача щодо відсутності інформації про включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, а саме вартість упаковки або робіт, які пов`язані з пакуванням, оскільки за умовами Контракту обов`язок упаковки і маркування товару покладається на Продавця, а тому дані витрати входять до ціни товару та не підлягають відшкодуванню.

При цьому, суд першої інстанції застосував висновки Верховного Суду, висловлені в постанові від 25 січня 2019 року у справі №815/6817/17.

Суд апеляційної інстанції в цій частині спору висновків суду першої інстанції не спростував, а лише процитував позицію митного органу, що у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні числові дані щодо складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.

Надаючи правову оцінку зазначеним у рішеннях твердженням щодо виявлених неточностей, які, на думку відповідача, свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо митної вартості товару, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що згідно з пунктом 1 частини десятої статті 58 МК України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, додається вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням.

Тобто у разі включення до ціни товару вартості упаковки або пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, їх вартість не додається при розрахунку митної вартості товару.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до умов Контракту вартість тари та упаковки включена у вартість товару.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за умовами Контракту, пакування не оплачувалося покупцем окремо від ціни товару, з огляду на що посилання відповідача на відсутність у поданих позивачем до митного оформлення документах будь-якої інформації щодо включення/не включення вартості упаковки (пакування) до складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів є безпідставними.

Щодо витрат на транспортування

В оскаржуваному судовому рішенні, серед іншого, було процитовано, що «для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 МК України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. Проте у наданих до митного оформлення довідках про транспортні витрати від 07 березня 2023 року №07/03/23, №07/03/23 -1, №07/03/23-2, №07/03/23 -3 відсутнє посилання на договір перевезення».

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком відповідача в частині виникнення у митного органу сумніву щодо суми витрат на транспортування, які не включалися до вартості товару, однак не вказав в чому саме полягає обґрунтованість такого висновку та не навів законних підстав для неврахування наданих транспортних документів.

Натомість суд апеляційної інстанції застосував положення наказу Міністерства фінансів України від 24 травня 2012 року за №599, яким затверджено форму декларації митної вартості та Правила її заповнення (зареєстровано в Міністерстві

юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296). Зокрема, в розділі III графа 20 зазначено, що для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої статті 53 Кодексу подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:

- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг)) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;

- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;

- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.

Колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на те, що наведений у Правилах перелік документів не є вичерпним, на що вказує мовний зворот «можуть належати».

При цьому, суд першої інстанції в цій частині спору установив, що надання послуг з міжнародної доставки вантажу ТОВ «Посейдон Групп» підтверджується наданою довідкою про транспортні витрати №07/03/23 від 07 березня 2023 року, згідно якої, вартість транспортних витрат з міжнародної доставки вантажу в контейнерах CMAU0290162, TRLU9725926, TTNU2438397, за коносаментом WMSS22124078, по маршруту порт Shanghai (Китай) - порт Constanta (Румунія), становить 270000,00 грн. Страхування вантажу не проводилося.

Вищенаведені обставини також підтверджуються рахунком на оплату №52 від 22 лютого 2023 року, згідно якого вартість наданих ТОВ «Посейдон Групп» послуг становить 271 950, 00 грн, з яких компенсація витрат морського перевезення за межами митної території України (фрахт) - 3 конт. - 270 000, 00 грн; транспортно-експедиторські послуги, послуги третіх осіб на території України - 1 - 1625,00 грн.

Вказаний рахунок містить посилання на Договір транспортно-експедиторських послуг №2312/21 від 23 грудня 2022 року з зазначенням контейнерів, перевезення яких здійснювалось, а саме: CMAU0290162, TRLU9725926, TTNU2438397.

Крім того, перевезення вантажу ТОВ «Посейдон Групп» також підтверджується і довідками про вартість транспортних витрат, пов`язаних з автодоставкою вантажу у зазначених вище контейнерах, зокрема:

1) згідно довідки про транспортні витрати №07/03/23-1 від 07 березня 2023 року, вартість транспортних витрат пов`язаних з автодоставкою контейнера CMAU0290162 з номерними знаками BH1631HВ/BH0065XК, порт Constanta (Румунія) - м. Одеса, (Україна) становлять 73 137,20 грн; - за маршрутом порт Constanta (Румунія) - м/п Орлівка (Україна) - 36 568,60 грн; - за маршрутом м/п Орлівка (Україна) - м. Одеса, (Україна) - 36 568,60 грн. Страхування вантажу не проводилось.

2) згідно довідки про транспортні витрати №07/03/23-2 від 07 березня 2023 року, вартість транспортних витрат пов`язаних з автодоставкою контейнера TRLU9725926 з номерними знаками BH0389МС/BH1693XІ, порт Constanta (Румунія) - м. Одеса (Україна) становлять 73 137,20 грн: - за маршрутом порт Constanta (Румунія) - м/п Орлівка (Україна) - 36 568,60 грн; - за маршрутом м/п Орлівка (Україна) - м. Одеса (Україна) - 36 568,60 грн. Страхування вантажу не проводилось.

3) згідно довідки про транспортні витрати №07/03/23-3 від 07 березня 2023 року, вартість транспортних витрат пов`язаних з автодоставкою контейнера TTNU2438397 з номерними знаками BH3093РВ/BH8838XІ, порт Constanta (Румунія) - м. Одеса (Україна) становлять 73 137,20 грн: - за маршрутом порт Constanta (Румунія) - м/п Орлівка (Україна) - 36 568,60 грн; - за маршрутом м/п Орлівка (Україна) - м. Одеса (Україна) - 36 568,60 грн. Страхування вантажу не проводилось.

Відповідно до пункту 5 частини десятої статті 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Відповідно до пункту 2 частини одинадцятої статті 58 МК України, витрати на транспортування товару після його ввезення не включаються до митної вартості за умови виділення їх з ціни, що була фактично сплачена за оцінювані товари, які документально підтверджено та які піддаються обчисленню.

Суд першої інстанції установив, що експедитором розподілені витрати на транспортно-експедиційні послуги, до та після перетину митного кордону України, тому до митної вартості оцінюваних товарів включаються транспортні витрати понесені до перетину кордону України.

Одеський окружний адміністративний суду дійшов висновку, що за оцінюваною партією товару декларантом додані транспортні витрати у розмірі 379 705,80 грн, що відповідають вартості морського фрахту та вартості перевезення товарів до кордону України. Витрати до кордону України згідно з наданими довідками можливо ідентифікувати із витратами включеними декларантом як складову митної вартості.

Пославшись на висновок Верховного Суду, висловлений в постанові від 31 травня 2019 року по справі №804/16553/14 (№К/9901/5149/18) та проаналізувавши положення частини другої статті 53 МК України, суд першої інстанції зауважив, що чинним законодавством не встановлено типової форми довідки про транспортні витрати та не встановлено її обов`язкових реквізитів, з огляду на що визнав належними доказами розміру витрат на перевезення надані декларантом довідки про транспортні витрати.

Таким чином, наведені судом апеляційної інстанції мотиви стосовно наявності у митного органу сумніву щодо суми витрат на транспортування не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин та здійснених висновків.

Щодо здійснення оплати за Контрактом

Як установив суд першої інстанції митний орган у спірному рішенні зазначив, що сума передплати за банківським платіжним документом №144 від 28 жовтня 2022 року не відповідає умовам зазначеним у пункті 3 Контракту №8-10/01/18 від 10 січня 2018 року.

Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові погодився з митним органом, при цьому не навів жодного обґрунтування такої позиції.

Натомість суд першої інстанції не погодився з такими твердженнями відповідача, оскільки, як вже зазначалося, за умовами пунктів 3.2., 3.3. Контракту Покупець зобов`язаний переказати авансовий платіж у розмірі 30% від загальної суми рахунку-фактури банківським переказом на рахунок Продавця. Покупець перераховує другу частину оплати у розмірі 30% від загальної суми рахунку-фактури банківським переказом на рахунок Продавця, залишок суми перераховує на розрахунковий рахунок Продавця після отримання коносаменту по факсу або електронній пошті.

Як установив суд першої інстанції, 13 жовтня 2022 року Продавець сформував рахунок-проформу, згідно якого загальна вартість обсягу продукції, що підлягає поставці становить 397 408,95 доларів США, з наступними умовами оплати: 30% передоплата, залишок (баланс) перед доставкою. На виконання вказаного, 28 жовтня 2022 року позивач здійснив 30% передоплату у розмірі 119 222,68 долларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №144 від 28 жовтня 2022 року, в призначенні якої зазначено «PREPAYMENT FOR ELECTRIC GENERATING IN contract 8- 10/01/18 dd 10.01.18, inv RTGL-DNP 2203 dd 13.10.22 Code UKTZED 8501».

На підставі наведеного рахунку-проформи, продавцем розподілено та виставлено два інвойси: - №RTGL-DNP2203 на суму 162 047,37 долларів США (поставлена партія товару), - №RTGL-DNP2203-2 на суму 207 166,33 доларів США (інша партія товару).

Через переміщення товару в митному режимі транзиту територією Румунії, інвойс №RTGL-DNP2203 від 13 жовтня 2022 року, розподілено на 3 інвойси, тобто, на кожен контейнер з товаром окремо, інвойси №RTGL-DNP2203/1 від 25 листопада 2022 року на суму 56 364,97 доларів США, №RTGL-DNP2203/2 від 25 листопада 2022 року на суму 51 387,46 доларів США, №RTGL-DNP2203/3 від 25 листопада 2022 року на суму 54 294,94 доларів США.

Другу частину оплати від загальної суми рахунку-фактури (проформи) здійснено у розмірі 42 824,69 долларів США, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №148 від 16 грудня 2022 року, в призначенні якої зазначено «PREPAYMENT FOR ELECTRIC GENERATING IN contract 8- 10/01/18 dd 10.01.18, inv RTGL-DNP 2203 dd 13.10.22 Code UKTZED 8501».

Враховуючи, що Контракт No8-10/01/18 укладено 10 січня 2018 року, орієнтована сума якого складає 990 000,00 доларів США, та на його виконання неодноразово були поставлені товари, позивач здійснював передплати за інвойсами в межах суми контракту.

Вказані платежі за усталеною практикою між продавцем та покупцем, розподілено на відповідні інвойси, зокрема: 1. платіж від 28 жовтня 2022 року у розмірі 119 222,68 доларів США (30% передоплата від проформи), розподілено наступним чином: - 119 222,68 доларів США - переплата за товар по інвойсу №RTGL-DNP2203. 2. платіж від 16 грудня 2022 року у розмірі 42 824,69 доларів США, розподілено наступним чином: - 42 824,69 доларів США - переплата за інвойсом №RTGL-DNP2203.

Суд першої інстанції вказав, що позивач сплатив на розрахунковий рахунок контрагента у загальному розмірі 162047,37 доларів США, та пославшись на постанову Верховного Суду від 12 березня 2019 року по справі №803/3649/15, наголосив, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. В свою чергу, умови термінів та розміри оплати безпосередньо ціни товару не стосуються. Отже, доводи митного органу в цій частині також не можуть бути покладені в основу рішення про коригування митної вартості товарів.

Колегія суддів Верховного Суду також звертає увагу на постанову Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, в якій Суд наголосив, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що посилання відповідача в спірному рішенні про коригування митної вартості товару на відомості з баз даних ЄАІС Держмитслужби України не є доказом заниження митної вартості товарів в разі наявності у декларанта всіх документів, які підтверджують обґрунтованість заявленої митної вартості товару за ціною договору та не мають розбіжностей, які б не давали можливість визначити вартість товару за ціною договору.

Цей суд зазначив, що Єдина автоматизована інформаційна система (ЄАІС) ДФС (Держмитслужби) України закрита для вільного доступу, що позбавляє декларанта можливості перевірити наявну у ній інформацію.

Щодо цього питання суд першої інстанції послався на висновки Верховного Суду, сформовані у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №820/17417/14, від 04 вересня 2018 року у справі №818/1186/17, за якими формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.

Суд апеляційної інстанції висновків суду першої інстанції не спростував.

Відтак, узагальнюючи наведене вище необхідно погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за другорядним методом.

Суд же апеляційної інстанції, формуючи свої висновки щодо відповідності оскаржуваних індивідуальних актів вимогам частини другої статті 2 КАС України, норми права застосував формально, безвідносно до обставин цієї справи, при цьому належним чином (відповідно до визначених у оскаржуваних індивідуальних актах підстав) не обґрунтував у чому полягає недостатність і неналежність наданих позивачем документів для цілей підтвердження митної вартості товару.

Зважаючи на наведену вище практику Верховного Суду щодо застосування норм МК України, встановлені судом першої інстанції обставини в комплексному аналізі наявних у матеріалах справи доказів, підтверджують зроблені судом першої інстанції висновки про те, що позивач надав усі наявні та достатні документи, передбачені митним законодавством, що вказує на правильність визначення ним митної вартості товару за першим методом. Натомість, всупереч частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами правомірності спірного у справі індивідуального акта.

За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, вказав про обґрунтованість позовних вимог. Рішення суду першої інстанції відповідає закону і скасовано судом апеляційної інстанції помилково.

З урахування наведеного, Суд доходить висновку, що суд апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення неправильно застосував норми матеріального права, а також порушив норми процесуального права зокрема застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Згідно із статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроресурс» задовольнити.

Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 вересня 2024 року у справі №420/23588/23 скасувати.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2024 року залишити в силі.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроресурс» (65003, Одеська обл., м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, буд. 103, офіс 428, ) за рахунок бюджетних асигнувань Одеської митниці (65078, м. Одеса, вул. Івана та Юрія Лип, буд. 21-а, ) судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, в розмірі 19 487 (дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят сім) гривень 02 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Р. Ф. Ханова

Судді: І. А. Гончарова

В. В. Хохуляк