Справа № 140/13328/24
Суддя: Плахтій Наталія Борисівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

18 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/13328/24
Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Плахтій Н.Б., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі позивач, ОСОБА_2 ) звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправним та скасування рішення, оформлене протоколом від 23.10.2024 №24, яким відмовлено у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;

зобов`язання на засіданні комісії повторно розглянути заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації від 18.10.2024 та додані до неї документи.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Одночасно з позовною заявою представник позивача адвокат Вінцюк Ю.Б. подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти дії щодо призову ОСОБА_2 на військову службу по мобілізації до моменту набрання законної сили судовим рішенням у даній справі.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є особою, яка на підставі п.1 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», не підпадає призову на військову службу під час мобілізації, з огляду на що останній 18.10.2024 звернувся до відповідача із заявою та документами, які підтверджують право на відстрочку. За результатами розгляду заяви комісія ІНФОРМАЦІЯ_4 протоколом від 23.10.2024 №24 ухвалила рішення про відмову у наданні ОСОБА_2 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Причина відмови: відсутність довідки з QR-кодом про здобувача освіти, сформованої в Єдиній державній електронній базі з питань освіти.

У повідомленні від 23.10.2024 №8092, яким ОСОБА_2 проінформовано про прийняте рішення, також зазначено про те, що останній підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних піддставах.

ОСОБА_2 оскаржив відмову про надання йому відстрочки від призову на військову службу до суду. Однак констатація в повідомленні про те, що ОСОБА_2 може бути мобілізований та реальні факти активної процедури мобілізації зі сторони працівників ТЦК свідчить про ймовірність умисного вчинення відповідачем дій, пов`язаних з призовом на військову службу по мобілізації ОСОБА_2 .

Якщо позивача буде призвано на військову службу під час мобілізації в особливий період, він набуде юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь ОСОБА_2 , оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Таким чином, на думку представника заявника, невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або унеможливити виконання рішення суду, що призведе до істотного порушення прав позивача.

Відповідно до вищевказаного, існує необхідність вжиття заходів забезпечення позову, що не є вирішенням спору по суті без фактичного розгляду справи судом. У разі забезпечення позову буде лише зупинена процедура мобілізації, а не вирішено питання про законність оскаржуваного рішення, що ніяк не змінює обсяг прав і обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово до набрання чинності рішенням суду зупиняє процедуру призову по мобілізації щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказані обставини, на думку представника заявника, свідчать про існування підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Заяву про забезпечення позову розглянуто судом без повідомлення учасників справи відповідно до вимог частини першої статті 154 КАС України.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд враховує наступне.

Відповідно до частини другої статті 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Отже, законодавець визначив лише дві підстави, за наявності яких суд може забезпечити позов, а саме: ускладнення або неможливість виконання рішення суду чи відновлення порушених прав позивача внаслідок невжиття заходів забезпечення позову та очевидна протиправність рішення, дії чи бездіяльності, яким порушуються права, свободи та інтереси особи, що звернулась до суду.

Водночас згідно з частиною першою статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Частиною другою цієї статті визначено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Згідно з частинами першою, третьою статті 152 КАС України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до частин першої, четвертої-шостої статті 154 КАС України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи. Залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом, зокрема, зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут забезпечення позову є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №140/2474/20.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач оскаржує відмову ІНФОРМАЦІЯ_4 , викладену у протоколі від 23.10.2024 №24, щодо надання відстрочки від мобілізації на підставі абзацу першого частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ, відповідно до якої призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти і здобувають рівень освіти, що є вищим за раніше здобутий рівень освіти у послідовності, визначеній частиною другою статті 10 Закону України «Про освіту», а також докторанти та особи, зараховані на навчання до інтернатури.

Доданими до позовної заяви документами підтверджується, що 18.10.2024 позивач звернувся до відповідача із заявою про оформлення відстрочки відповідно до Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560 (далі Порядок №560), та відповідач направив позивачу повідомлення від 23.10.2024 №8092 про те, що протоколом від 23.10.2024 №24 комісія ухвалила рішення про відмову у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та повідомила, що він підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період на загальних підставах.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд враховує, що заяву позивача про надання відстрочки розглянуто у порядку та строки, визначені пунктом 60 Порядку №560, а про відмову у наданні відстрочки позивачу як військовозобов`язаному було повідомлено письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7 Порядку № 560.

У зв`язку із цим відсутні підстави стверджувати про очевидну протиправність протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 та СПР від 23.10.2024 №24 про відмову позивачу у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та/або очевидне порушення прав позивача таким рішенням.

Правову оцінку зазначеному рішенню (в т.ч. наявності у позивача передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 23 Закону №3543-ХІІ підстави для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її належного документального підтвердження) буде надано судом за результатами розгляду справи по суті.

Отже, передбачені пунктом 2 частини другої статті 150 КАС України підстави для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі відсутні.

Заява про забезпечення позову фактично обґрунтована підставою, визначеною пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України (тобто, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду), та заявник стверджує, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення відповідачем дій по мобілізації, змінить статус позивача з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду, оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

На думку суду, такі доводи заявника не можуть бути визнані переконливими та достатніми для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки сформульовані як можливість/ймовірність вчинення дій, ґрунтуються на припущеннях. Наведені заявником твердження про можливе (а не реальне) настання негативних для позивача наслідків (у цьому випадку, за твердженням заявника, такі негативні наслідки та порушення прав позивача полягають саме у призові на військову службу під час мобілізації, при тому, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України) не зумовлюють необхідність забезпечення поданого у цій справі адміністративного позову.

Суд також враховує, що за приписами пункту 63 Порядку №560 військовозобов`язані, які звернулися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки з заявою про надання відстрочки, до прийняття рішення відповідною комісією не направляються для проходження медичного огляду для визначення придатності до військової служби. У разі ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки військовозобов`язаний, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, направляється на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Пунктом 68 Порядку №560 визначено, що у мирний час під час визначення призначення резервіста або військовозобов`язаного на особливий період та включення його до складу військових команд для комплектування військових частин (установ) вони проходять медичний огляд, за результатами якого таким особам оформляється довідка з висновком щодо придатності до військової служби. Строк дії такої довідки становить п`ять років. Придатним до військової служби резервістам та військовозобов`язаним вручається мобілізаційне розпорядження.

За змістом пункту 72 Порядку №560 рішення щодо придатності резервіста та військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я визначається військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки. У разі незгоди громадянина з рішенням військово-лікарської комісії при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки на підставі його заяви громадянин направляється для проходження військово-лікарської комісії при обласному (Київському та Севастопольському міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.

Тобто, в розумінні пункту 63 Порядку № 560 правовим наслідком ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки є направлення військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на медичний огляд для визначення придатності до військової служби.

Сам факт ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки автоматично не зумовлює призову особи на військову службу під час мобілізації і цьому обов`язково передує направлення військовозобов`язаного на медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Мобілізаційне розпорядження вручається лише придатним до військової служби військовозобов`язаним.

Проте, доказів направлення позивача на медичний огляд для визначення придатності до військової служби та ухвалення військово-лікарською комісією при районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки рішення щодо придатності позивача як військовозобов`язаного для проходження військової служби за станом здоров`я до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не надано.

Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом: зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення.

Відповідно до пункту 82 Порядку №560 наказ про призов військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період видається: керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки - в день відправлення військової команди до військової частини (установи).

Згідно із пунктами 90, 91 Порядку №560 резервісти та військовозобов`язані, які отримали повістку щодо призову на військову службу під час мобілізації та відправлення до місць проходження військової служби, прибувають у строк та місце, зазначені в повістці для відправлення до військової частини (установи). Відправлення резервістів та військовозобов`язаних до місць проходження військової служби здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки у складі військових команд або індивідуально.

За приписами пунктів 94-95 Порядку № 560 до складу військових команд включаються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я, не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та за результатами професійно-психологічного відбору відповідають вимогам проходження військової служби у визначеному виді, окремому роді військ (сил). Військовозобов`язані, призванні на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які раніше не проходили військову службу, направляються до навчальних частин (центрів) для проходження базової загальновійськової підготовки.

Тобто, відправлення військовозобов`язаних у складі військових команд або індивідуально до військової частини (установи) здійснюється виключно на підставі наказу, який видається керівником районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки. При цьому, до складу військових команд включаються резервісти та військовозобов`язані, які придатні до військової служби за станом здоров`я, не мають права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та за результатами професійно-психологічного відбору відповідають вимогам проходження військової служби у визначеному виді, окремому роді військ (сил).

Водночас, доказів видання наказу про призов позивача на військову службу під час мобілізації, який є підставою для відправлення його у складі військових команд або індивідуально до військової частини (установи), до позовної заяви та заяви про забезпечення позову не надано.

На думку суду, заходи забезпечення позову, про які просить заявник, безпосередньо не пов`язані з предметом спору у цій справі, адже в розумінні пункту 63 Порядку №560 правовим наслідком ухвалення комісією рішення про відмову у наданні відстрочки є лише направлення військовозобов`язаного, який підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на медичний огляд для визначення придатності до військової служби. Заходи забезпечення позову, які просить вжити заявник, фактично стосуються встановлення судом заборони вчиняти відповідачу дії, які випливають з наказу про призов на військову службу під час мобілізації. Проте, наказ про призов позивача на військову службу під час мобілізації на цей час не видано та він не є предметом спору у цій справі.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про те, що заявником не доведено та документально не підтверджено обставини, які б вказували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника, що унеможливило б захист його прав, свобод та інтересів без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі, як і не доведено того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у цій справі.

Отже, з поданої заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про недоведеність передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 150 КАС України підстав для забезпечення позову, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись статтями 150-154, 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 256 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Н.Б.Плахтій