Справа № 340/6084/24
Суддя: Г.П. КАЗАНЧУК
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/6084/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Казанчук Г.П. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби та Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В И К Л А Д О Б С Т А В И Н:

ОСОБА_1 (надалі - позивач), через свого представника адвоката Кашерну Віту Василівну, звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправними протиправною бездіяльність Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби (надалі відповідач-1) щодо не вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років;

- зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління державної міграційної служби (надалі відповідач-2) вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням нею 45 років.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що у зв`язку із досягненням 45- річного віку звернулась до відповідача-1 із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, однак у відповідь отримала відмову міграційного органу. Позивач зазначає, що вона не бажає отримувати паспорт нового зразка (ID - картку), в зв`язку з релігійними переконаннями. Відтак бездіяльність Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року вважає протиправною, такою, що порушує її права та законні інтереси, що і стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою судді від 23.09.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам встановлено порядок та строки для виконання процесуальних дій.

Відповідачем-2 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечує щодо задоволення адміністративного позову. При цьому відповідач посилається на відсутність факту порушення права чи законного інтересу позивача на момент звернення до суду. На думку відповідача, позивачу була надана у встановлені строки відповідь на звернення та роз`яснено правила і процедуру оформлення паспорта громадянина України. Крім того, відповідач зазначив, що розділ 3 Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 456 від 06.06.2019 року, передбачає вичерпний перелік документів, який повинна надати особа. Відповідач вказує, що у зв`язку із недотриманням тридцятиденного строку звернення до територіального органу ДМС, паспортний документ позивача вважається недійсним та підлягає обміну на новий паспорт затвердженої форми.

Представником позивача суду подана відповідь на відзив відповідача у якій зазначено, що останній доводів позовної заяви не спростовує. Так, у відмові Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби від 07.09.2024 №3532-154/3532.1-24 не вказується на відсутність доданого до заяви паспорту громадянина України з фотокартками. У відмові відповідача-1 лише зазначене обґрунтування з посиланням на вимоги Порядку №456, яким визначено, що для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку особи після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду.

Розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, надані докази, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, про що свідчить копія паспорта книжечки НОМЕР_1 , зразка 1994 року (а.с.6-10).

У зв`язку з досягненням 45-річного віку позивач, 05.09.2024 звернулася до відповідача-1 із заявою щодо вклеювання нової фотокартки в її паспорт громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року (а.с.12). До заяви додано паспорт, його копію, копію РНОКПП та фотокартку розміром 3,5 х 4,5 см.

Відповідачем-1 розглянуто заяву позивача та листом від 07.09.2024 №3532-154/3532.1-24 повідомлено, що абзацом 3 пункту 2 розділу V Порядку №456 передбачено, що «…Для вклеювання фотокартки про досягненні відповідного віку особи після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому ним віку, та відповідне рішення суду…». Тому вклеювання фотокартки можливе лише після надання вказаних документів. Додатково у відмові повідомлено, що вказаний тридцятиденний термін сплинув після досягнення 45 річного віку (а.с.13).

Вважаючи протиправною бездіяльність Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років, позивач звернулася до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 № 5492-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) суспільні відносини, пов`язані із збиранням, накопиченням, захистом, зберіганням, обліком, використанням і поширенням інформації Єдиного державного демографічного реєстру (Реєстр), оформленням, видачею, обміном, пересиланням, вилученням, поверненням державі, визнанням недійсними та знищенням передбачених цим Законом документів, регулюються Конституцією України, міжнародними договорами України, цим та іншими законами України, а також прийнятими на їх виконання нормативно-правовими актами у сферах, де використовуються відповідні документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи.

Одним із документів Реєстру, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, є паспорт громадянина України (пп."а" п.1 ч.1 ст.13 ЗУ №5492-VI).

Відповідно до пункту 3 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-XII (Положення №2503-XII) бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.

Пунктом 8 Положення №2503-XII визначено, що термін дії паспорта, виготовленого у вигляді паспортної книжечки, не обмежується. До паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Водночас, пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 (Постанова № 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України.

Згідно з пунктом 3 Постанови № 302 установлено, що:

- прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 1 листопада 2016 р. припиняється;

- паспорт громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, оформлений та виданий на підставі документів, поданих до 1 листопада 2016 р., є чинним протягом строку, на який його було видано.

Вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюються відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302» (Постанова №398) до Постанови №302 внесено зміни, якими передбачається, що Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України "Про затвердження Тимчасового порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України" від 06.06.2016 №456 відповідно до абзацу 5 пункту 3 Постанови № 302, Постанови №398 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України (Порядок №456).

Згідно з пунктом 1 Порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до абзацу п`ятого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України», постанови Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302», Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII (в редакції Постанови Верховної Ради України від 23.02.2007 №719-V), визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.

Пункт 2 розділу V Порядку №456 передбачає, що для вклеювання фотокартки при досягненні віку 25 або 45 років особи, на ім`я якої оформлений паспорт, протягом 30 календарних днів заявник подає працівнику територіального підрозділу заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток за формою згідно з додатком 4 до цього Тимчасового порядку.

Для вклеювання фотокартки при досягненні відповідного віку після спливу тридцятиденного строку заявник подає працівнику територіального підрозділу за місцем проживання заяву про вклеювання фотокартки, паспорт і дві фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см із зображенням, яке відповідає досягнутому нею віку, та відповідне рішення суду. Облік заяв про вклеювання фотокартки здійснюється в журналі реєстрації заяв про вклеювання фотокарток.

Отже, за чинним законодавством передбачено, що громадянин України, який має паспорт у формі паспортної книжечки, зобов`язаний протягом місяця після досягнення 25 чи 45-річного віку звернутись до уповноважених державних органів із заявою про вклеювання до паспорту фотокартки.

Матеріалами справи підтверджується, що 45-річного віку позивачка досягла 21.10.2020 року, однак з вимогою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку позивачка звернулася до відповідача лише у вересні 2024 року, тобто з порушенням місячного строку, визначеного у постанові №2503-XII (т.т. строк порушено майже на 4 роки).

Пунктом 8 Положення № 2503-XII визначено, що до паспортної книжечки при досягненні громадянином 25- і 45-річного віку вклеюються нові фотокартки, що відповідають його вікові. Паспорт, в якому не вклеєно таких фотокарток при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним.

Отже, станом на час розгляду даної справи паспорт позивачки вважається недійсним майже 4 роки.

Водночас, позивачка не зазначає в позові про причини пропуску строку вклеювання фото у зв`язку з досягненням 45-ти річного віку.

При цьому, пропущення позивачкою строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку із досягнення 45-річного віку є порушенням вимог підпункту 6 пункту 6 Порядку №302.

В той же час за це порушення позивачка може бути притягнута до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки, оскільки позивачка зазначає, що не бажає отримувати паспорт у формі ID-картки та на даний час не дає згоду на обробку її персональних даних.

Паспорт, в якому не вклеєно фотокартку при досягненні його власником зазначеного віку, вважається недійсним для встановлення відповідної особи, однак визнання паспорту недійсним не має наслідком його вилучення.

Крім того, вище наведеними нормами не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу тридцятиденного строку.

Таким чином, за умови звернення позивачки із відповідною заявою та визначеним законом переліком документів (паспорт та фотокартки) міграційний орган повинен був вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого 12.08.2010 Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області на ім`я ОСОБА_1 , 21.10.1975 - нової фотокартки у зв`язку з досягненням 45 років.

Представник позивача стверджую, що позивачка не бажає отримувати паспорт нового зразка (ID - картку) у зв`язку з відмовою від обробки персональних даних.

Частиною 3 статті 13 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI визначено, що паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.

Водночас, в силу частини 6 статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 №2297-VI обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Тобто, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.

Разом з тим, законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.

Слід зазначити, що реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою.

При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.

Проте, норми Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не відповідає вимогам якості закону (тобто втручання не було "встановлене законом") не було "необхідним у демократичному суспільстві" у тому сенсі, що воно було непропорційним цілям, які мали бути досягнуті, не покладаючи на особу особистий надмірний тягар.

На думку суду зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя, у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Будь-яке обмеження прав і свобод особи повинно бути чітким та законодавчо визначеним, однак у даному випадку таке обмеження, як неможливість отримання паспорта у формі книжечки, законодавством не передбачено.

Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначеної у частині 7 статті 21 Закону України "Про Єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" №5492-VI, у розумінні пункту 2 частини 1 статті 3 Закону №5492-VI є біометричними даними, параметрами, тобто сукупністю даних про особу, зібраних на основі фіксації її характеристик, що мають достатню стабільність та істотно відрізняються від аналогічних параметрів інших осіб.

За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування відповідачем норми підпункт 6 пункт 6 Порядку №302, є, по суті, примушуванням позивачку до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить її переконанням, а, отже, обмежує її права й свободи. Водночас позивачка на даний час не дає згоди на обробку її персональних даних.

З огляду на вказані обставини є достатні підстави вважати, що висновки, викладені у рішенні Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи Пз/9901/2/18 (№806/3265/17) можуть бути застосовані до даних правовідносин.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 зазначила, що висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.

На переконання Великої Палати Верховного Суду це є безумовним порушенням вимог статті 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Також такий підхід не відповідає вимогам якості закону (тобто, таке втручання не було "встановлене законом"), не є "необхідним у демократичному суспільстві".

Зазначене допускає свавільне втручання у право на приватне життя у контексті неможливості реалізації права на власне ім`я, що становить порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950.

Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові від 19.09.2018 указала, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не є необхідним у демократичному суспільстві, і таке втручання є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка має право на вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років.

Також суд бере до уваги, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 07.10.2020 року у справі №520/12075/19, яка стосувалася оскарження відмови міграційної служби у вклеюванні до паспорта позивача додаткової фотографії після досягненням ним 45-річного віку та пропуску тридцятиденного строку звернення з моменту настання цієї події, зауважив, що законодавством не встановлено заборони для вклеювання фотокартки у паспорт після спливу цього строку.

Верховний Суд у цій справі дійшов висновку, що застосування відповідачем підпункту 6 пункту шостого Порядку № 302 по суті є примушуванням позивача до обміну паспорта у формі книжечки на паспорт у формі ID-картки, що суперечить його релігійним переконанням, а, отже, обмежує права й свободи особи.

Крім того Верховний Суд зауважив, що пропущення позивачем строку для звернення до відповідача із заявою щодо вклеювання фотокартки в паспорт громадянина України у формі книжечки у зв`язку із досягнення 45-річного віку без поважних причин є порушенням вимог підпункту 6 пункту шостого Порядку № 302.

У той же час за це порушення позивача може бути притягнуто до адміністративної відповідальності, однак це не можна тлумачити так, що особа взагалі повинна бути позбавлена права на користування паспортом у формі книжечки.

Отже, відсутність у позивача дійсного паспортного документу суперечить його інтересам та суттєво обмежує реалізацію його прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування та вільний вибір місця проживання, права на охорону здоров`я та соціальний захист, на укладення цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення довіреностей (доручень) іншим особам для здійснення представництва інтересів тощо.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.08.2020 року у справі № 240/3660/19, від 10.09.2020 року у справі № 420/7135/19.

Згідно з положеннями статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Держава відповідає перед людиною за свою діяльність.

Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно з вимогами статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.

Статтею 32 Конституції України визначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 20.01.2012 року №2-рп/2012 надано офіційне тлумачення положення ч. 2 ст.32 Конституції України, зокрема:

неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо.

Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розвитку людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб.

Збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя.

Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами:

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Стаття 8 вказаної Конвенції передбачає, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Приватне життя «охоплює право особи формувати та розвивати відносини з іншими людьми, включаючи відносини професійного чи ділового характеру» (пункт 25 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) у справі «C. проти Бельгії» від 07 серпня 1996 року (Reports 1996)).

Стаття 8 вказаної Конвенції «захищає право на розвиток особистості та право формувати і розвивати відносини з іншими людьми та навколишнім світом» (див. п. 61 рішення ЄСПЛ у справі «Pretty проти Сполученого Королівства» (справа № 2346/02, ECHR 2002 та п. 65. рішення ЄСПЛ у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11).

Будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль або цілі згідно з пунктом 2 та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті (рішення ЄСПЛ у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany) [ВП], заява № 25735/94, п. 45, ECHR 2000-VIII).

Суд зазначає про те, що особа не може зазнавати безпідставного втручання у особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність житла, таємницю кореспонденції або на її честь і репутацію.

Кожна людина має право на захист законом від такого втручання або таких посягань.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивачка в позові просить визнати протиправною бездіяльність Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби щодо вклеювання до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років.

Водночас, бездіяльність суб`єкта владних повноважень це завжди пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

В свою чергу дії це юридичні факти, які пов`язані з волею суб`єктів правовідносини; це поведінка людей; зовнішнє вираження волі людини. Відмінна риса даного виду юридичних фактів полягають у тому, що норми права пов`язують з ними юридичні наслідки саме в силу вольового характеру юридичних дій.

Юридичні дії - це вчинки особи, акти державних органів, інших суб`єктів, що відбуваються за волевиявленням суб`єкта правовідносин.

На звернення позивачки, відповідач, листом від 07.09.2024 №3532-154/3532.1-24 повідомив, що відсутні законні підстави для вклеювання фотокартки у зв`язку з досягненням 45-річного віку до паспорта громадянина України відповідно до постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №503-ХІІ.

Таким чином, позивачка фактично не згодна з відмовою вклеїти фотокартку у зв`язку з досягненням 45-річного віку до паспорта громадянина України тому, в даному випадку відсутня бездіяльність з боку міграційного органу.

При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод.

Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов`язку.

При цьому, законодавством не передбачено іншого належного способу захисту порушеного права позивачки у спірних правовідносинах, ніж зобов`язання відповідача-2 вклеїти до паспорта позивачки зразка 1994 року нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

Аналогічний підхід до застосування зазначених норм права Верховний Суд висловив у постановах від 05.12.2019 у справі № 420/270/19, від 15.01.2020 у справі №620/1043/19, від 24.01.2020 у справі №420/3611/19, від 31.01.2020 у справі №200/6627/19-а, від 06.02.2020 у справі №480/1430/19 та 31.03.2020 у справі №460/842/19.

Також наведені вище висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 21.04.2021 у справі № 620/882/20.

Таким чином, порушені права позивачки слід відновити шляхом зобов`язання відповідача вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років.

З огляду на задоволення позову, здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби як юридичної особи, оскільки Благовіщенський сектор є територіальним підрозділом останнього.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 263 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби (вул. Єгорова Олексія, 25-а м. Кропивницький, Кіровоградська область, 25015; ) та Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби (вул. Ореста Гуменюка, 8А, м. Благовіщенське, Кіровоградська область, 26400; РНОКПП 45200774) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Благовіщенського сектору Центрально-південного міжрегіонального управління державної міграційної служби вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , нової фотокартки у зв`язку з досягненням нею 45 років.

Зобов`язати Центрально-південне міжрегіональне управління Державної міграційної служби області вклеїти до паспорта громадянина України зразка 1994 року серії НОМЕР_1 , виданого Гайворонським РВ УМВС України в Кіровоградській області 12.08.2010 року, на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , нову фотокартку у зв`язку з досягненням 45 років.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-південного міжрегіонального управління Державної міграційної служби.

Копію рішення суду направити сторонам у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду у 30-денний строк, установлений статтею 295 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Г.П. КАЗАНЧУК