Справа № 320/15364/21
Суддя: Загороднюк А.Г.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 листопада 2024 року

м. Київ

справа №320/15364/21

адміністративне провадження № К/990/38425/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Загороднюка А.Г.,

суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Київської обласної прокуратури (далі - відповідач 1), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач 2), П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (далі - відповідач 3), в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-3 "Про неуспішне проходження прокурором атестації" від 13 вересня 2021 року № 174;

- визнати протиправним та скасувати наказ керівника відповідача 1 від 22 жовтня 2021 року № 812 к;

- поновити позивача на посаді прокурора Білоцерківської місцевої прокуратури Київської області або на рівнозначній посаді в органах прокуратури, зарахувавши час вимушеного прогулу у загальний строк служби в органах прокуратури України;

- стягнути з відповідача 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 26 жовтня 2021 року;

- стягнути з відповідача 2 на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами загального позовного провадження.

09 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій скаржниця просила скасувати повністю рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 320/15364/21 залишено без руху.

Надано заявнику касаційної скарги строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.

Також, роз`яснено, що в разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений судом строк касаційну скаргу буде повернуто.

Згідно з довідкою про доставку електронного листа, ухвалу Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 23 жовтня 2024 року о 22:08.

01 листопада 2024 року від ОСОБА_1 на виконання ухвали про залишення касаційної скарги без руху надійшла уточнена касаційна скарга, в якій позивачка просила скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі № 320/15364/21.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В уточненій касаційній скарзі в обґрунтування підстав касаційного оскарження скаржниця посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції суперечать висновкам Верховного Суду, викладених у постановах від 24 червня 2021 року у справі № 280/5009/20 та від 03 червня 2021 року у справі № 640/9398/20.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Так, у цій справі, позивачку звільнено через неуспішне проходження ним атестації і висновки суду, що мають оціночний характер, ґрунтуються саме на дотриманні процедури її проведення. Питання щодо правомірності звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку є похідним від цих вимог.

У постанові від 24 червня 2021 року (справа № 280/5009/20) Верховний Суд висловлював правову позицію за фактичних обставин, згідно з якими позивач проходив перший етап іспиту 04 березня 2020 року і безпосередньо цього ж дня він звернувся до голови Першої кадрової комісії із заявою, у якій посилаючись на некоректність сформованих питань, просив переглянути сформовані електронною системою питання та відповіді до них, які визнано невірними на відповідність нормам Закону, зарахувавши їх як правильні або надати можливість повторно скласти іспит. Крім того, цього ж дня кадрова комісія зафіксувала 65 звернень від кандидатів, із скаргами, з - поміж іншого, на технічні збої в системі та роботу програмно-апаратного комплексу, некоректність питань у тестах.

У постанові від 03 червня 2021 року у справі № 640/9398/20 Верховний Суд висловив позицію за фактичних обставин, згідно з якими позивач, того ж дня (04 березня 2020 року) звернувся до відповідача, також того ж дня звертались ще 81 прокурорів, які приймали у ньому участь.

Натомість, у цій справі 04 листопада 2020 року позивачка проходила іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Відповідно до даних відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки позивач за проходження вербального блоку набрала 100 балів, абстрактно-логічного блоку - 76 балів, що складає 88 балів за середньо - арифметичним показником. Результати тестування позивачка підтвердила власноручним підписом у відповідній графі відомості. Протоколом № 10 від 04 листопада 2020 року засідання Першої кадрової комісії затверджено список осіб, які 04 листопада 2020 року не склали іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, до якого включено позивачку із результатом 88 балів. На наступний день (05 листопада 2020 року) позивачка звернулась до Першої кадрової комісії із заявами аналогічного змісту про надання можливості повторно пройти тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. Позивачкою у заявах зазначено, що підставою для такого звернення стало неодноразове зависання комп`ютерної техніки, що позбавило можливості вчасно розв`язати декілька завдань. При цьому у вказаних заявах позивачкою зазначено, що про наведені вище обставини, що виникли у процесі анонімного тестування, позивачкою не повідомляла спостерігача чи члена кадрової комісії.

Тобто, позивачка того ж дня (04 листопада 2020 року) із заявою про складення повторного іспиту не зверталась, наступного дня (05 листопада 2020 року) позивачка звернулась до Першої кадрової комісії вже після завершення іспиту та прийняття Першою кадровою комісією протоколу № 10 від 04 листопада 2020 року.

З огляду на викладене, Суд дійшов висновку про те, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 280/5009/20, № 640/9398/20, про які зазначає заявник, стосуються інших фактичних обставин справи, установлених судами, тому посилання скаржниці на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у вказаних постановах Верховного Суду, є безпідставними.

Отже, уточнена касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судового рішення у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Як на підставу касаційного оскарження скаржниця покликається на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, вказуючи на необхідність відступлення від висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформованого у постановах Верховного Суду № 240/37214/21, № 160/24665/21, № 440/2682/20 які застосовані в рішенні суду апеляційної інстанції.

Суд звертає увагу скаржниці, що обов`язковими умовами при оскарження судових рішень на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення:

- норми матеріального права, яку неправильно застосовано судом апеляційної інстанції; постанову Верховного Суду, у якій викладено висновок щодо правильного застосування норми права, від якого належить відступити; вмотивоване обґрунтування необхідності такого відступу (для пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України).

Так, покликаючись на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржниця вказує, що є необхідність відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду у справах № 240/37214/21 № 160/24665/21, № 440/2682/20, застосованих судом апеляційної інстанції при винесені оскаржуваного рішення, оскільки правовідносини у цих справах, на переконання скаржниці, не є подібними.

Однак, таке обґрунтування підстав касаційного оскарження у розумінні пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України є недостатнім, оскільки в порушення вимог пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України, скаржницею не зазначено від застосування яких саме норм права необхідно відступити від раніше викладеного висновку Верховного Суду.

Так, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Верховний Суд звертає увагу скаржника, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, провадження № 11-377апп18).

Тобто, у касаційній скарзі скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи. Сама ж по собі вмотивованість такого клопотання скаржника оцінюється судом касаційної інстанції при застосуванні наведеного процесуального фільтру під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у справі.

У цьому контексті Суд указує, що причинами для відступу від висловленого раніше висновку можуть бути вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, помилковість, незбалансованість, неузгодженість); зміни суспільного контексту, через які застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку суспільних відносин в певній сфері або їх правового регулювання.

З метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Суд повинен мати ґрунтовні підстави: його попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід повинен очевидно застаріти внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання.

Тобто, у разі посилання на цей пункт, скаржниця має чітко вказати норму права щодо застосування якої Верховний Суд має відступити від раніше прийнятого висновку саме у подібних правовідносинах.

З огляду на викладене, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 2 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в ухвалі Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року про залишення касаційної скарги без руху надавалися вичерпні роз`яснення щодо зазначення підстав касаційного оскарження та умов за яких подається касаційна скарга на підставі визначених частиною четвертою статті 328 КАС України.

Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржницею не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.

Відповідно до частини 2 статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 4 статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Таким чином, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.

Враховуючи викладене, та в зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення усунення недоліків касаційної скарги, касаційна скарга підлягає поверненню.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 27 червня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції у порядку, установленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов