Справа № 200/4578/24
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року справа №200/4578/24

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,

розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі № 200/4578/24 (головуючий І інстанції Куденков К.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності і зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 на його заяву від 08.05.2024;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 нарахування та виплату щомісячних страхових виплат з 01.07.2014.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що є внутрішньо переміщеною особою, з липня 2014 року йому припинено регресні виплати без будь яких пояснень.

Вказує, що перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області, як отримувач пенсії. Пенсію платять кожного місяця.

Позивач звернувся до відповідача з заявою від 08.05.2024 щодо поновлення виплати регресу, але відповідач не поновлює регрес.

Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною просив суд задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 на його заяву від 08.05.2024.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області поновити ОСОБА_1 нарахування і виплату щомісячних страхових виплат з 01.03.2017.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Позивачем не обґрунтовано і не вказано поважність причин пропуску строку звернення до суду, а тому відсутні правові підстави для поновлення цього строку.

Існує інше рішення суду у справі № 200/77/24, яке набрало законної сили, яким відмовлено у задоволенні тотожних позовних вимог позивача.

По лютий 2017 року позивач отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в управлінні виконавчої дирекції ФСС України в Запорізькій області. Точна дата та причина припинення виплат невідомі. З березня 2017 року ОСОБА_1 за продовженням раніше призначених виплат як внутрішньо переміщена особа не звертався.

Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.

Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту громадянина України НОМЕР_1 , виданого 13.09.2001.

До суду надана копія довідки від 14 вересня 2017 року № /22819 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, за якою ОСОБА_1 перемістився з м. Макіївка до м. Бердянськ, Запорізької області.

Відповідно до виписки з акта огляду МСЕК серія ДОН-05 № 162703 від 11.06.2008 позивачу встановлено третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням.

Згідно з копією довідки МСЕК серія ДОН-04 № 051416 від 11.06.2008 про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги установлено, що позивачу була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 40 %.

Позивач надав до суду копію листа ГУ ПФУ від 07.03.2027 № 0800-0902-7/20207 «Щодо виконання ухвали суду», в якому повідомлено суд, позивача, представника позивача про те, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08.02.2024 у справі № 200/77 24 від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області витребувано відомості відносно ОСОБА_1 з Централізовано інформаційно-аналітичної системи, переданої фондом, за період з вересня 2017 року. Зазначено, що інформація по нарахуванню щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 за період з вересня 2017 року по грудень 2022 року ЕІАС відсутня. Зазначено, що з 01.01.2023 станом 06.03.2024 ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України не перебуває. Крім того, зазначено, що на вересень 2017 року ОСОБА_1 на обліку в Бердянському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Запорізькій області не перебував, оскільки знаходився на обліку в Макіївському відділенні у Гірницькому районі управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2024 року у справі № 200/77/24 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання до вчинення певних дій.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ із заявою від 08.05.2024 про призначення/перерахування / продовження страхової виплати у зв`язку з нещасним випадком на виробництві (професійним захворюванням).

Відповідач звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з листом від 10.05.2024 № 0800-0312-9/39991 «Щодо продовження страхових виплат ОСОБА_1 » в якому зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області у зв`язку із зверненням за продовженням страхових виплат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 (який є внутрішньо переміщеною особою, фактичне місце проживання - м. Бердянськ Запорізької області), просить надати наступну інформацію: - причину припинення щомісячних страхових виплат; - дату припинення щомісячних страхових виплат; - розмір щомісячної страхової виплати на момент припинення; - дані про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності, а саме: дату, з якої встановлено втрату професійної працездатності, відсоток втрати професійної працездатності, термін, на який встановлено втрату професійної працездатності, дату переогляду.

ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 16.05.2024 № 0500-0216-9/49133 повідомлено відповідача на лист № 0800-0312-9/39991 від 10.05.2024 про те, що згідно інформації АС «Реєстр потерпілих» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перебував на постійному обліку у Макіївському міському відділенні у Гірницькому районі управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 17.06.2008 та отримував щомісячні страхові виплати згідно довідки МСЕК сер.ДОН-04 №051416 від 11.06.2008, якою потерпілому було встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково. По лютий 2017 року потерпілий отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в управлінні виконавчої дирекції ФСС України в Запорізькій області. Точна дата та причина припинення виплат невідомі. З березня 2017 року ОСОБА_1 за продовженням раніше призначених виплат як внутрішньо переміщена особа не звертався.

Відповідач звернувся до Управління соціального захисту населення Бердянської РДА Запорізької області з листом від 21.06.2024 № 0800-0204-6/53020 в якому зазначив, що у зв`язку із набрання чинності з 30 серпня 2019 року постанови КМУ від 21.08.2019 № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» надаємо список осіб, які звернулись до нашого відділу за призначенням (відновленням), продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат для отримання інформації з ЄІБДВПО. Додаток: на 1 арк. (список № 142 на 3 особи).

В додатку 1 до цього листа міститься список № 142 від 20.06.2024 щодо трьох осіб, зокрема, щодо ОСОБА_1 , на отримання інформації з ЄІБДВПО для призначення, відновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам.

Управління соціального захисту населення Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області листом від 25.06.2024 № 466 повідомлено ГУ ПФУ в Запорізькій області про те, що на лист від 21.06.2024 № 0800-0204-6/53020 управління соціального захисту населення Бердянської районної державної адміністрації надає інформацію щодо внутрішньо переміщених осіб, зазначених у списку. Додатково повідомлено, що не може надати інформацію щодо громадянина ОСОБА_1 , який не оформлював довідку внутрішньо переміщеної особи в цьому управлінні. Оекомендовано звернутися до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради.

ГУ ПФУ в Запорізькій області листом від 02.07.2024 № 11700-11040/Б-02/8-0800/24 повідомлено позивача про те, що згідно бази даних Пенсійного фонду України засобами вебпорталу він звернувся до Головного управління 08.05.2024 із заявою та документами для нарахування страхових виплат з видом операції «Продовження з тим же відсотком втрати працездатності. За результатами опрацювання звернення встановлено, що актом приймання-передачі від органів Фонду соціального страхування України особова справа до Головного управління не передавалася. Зазначено, що у зв`язку із відсутністю даних, необхідних для нарахування страхової виплати, Головним управлінням було направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області листом від 10.05.2024 № 0800-0312-9/39991. Роз`яснено, що оскільки, відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 № 637, призначення та продовження страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 № 509, Головним управлінням додатково робиться запит для отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб (далі - ЄІБДВПО) щодо підтвердження (або скасування) дійсності його довідки від 14.09.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також роз`яснено, що після отримання всіх даних, необхідних для формування особової електронної справи, Головним управлінням буде прийнято відповідне рішення щодо нарахування йому страхових виплат.

Відповідач також звернувся до Управління соціального захисту населення Бердянської РДА Запорізької області з листом від 02.07.2024 № 0800-0204-6/55854, в якому зазначив, що у зв`язку із набрання чинності з 30 серпня 2019 року постанови КМУ від 21.08.2019 року № 788 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України» надає список осіб, які звернулись до нашого відділу за призначенням (відновленням), продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), страхових виплат для отримання інформації з ЄІБДВПО. Додаток: на 2 арк. (список № 148 на 2 особи).

В додатку 1 до цього листа міститься список № 148 від 20.06.2024 щодо двох осіб, зокрема, щодо ОСОБА_1 , на отримання інформації з ЄІБДВПО для призначення, відновлення та продовження виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) внутрішньо переміщеним особам.

Також відповідач надав до суду службову записку від 17.07.2024 № 9683/03-16 в якій зазначено, що ОСОБА_1 засобами вебпорталу Пенсійного фонду України звернувся до Головного управління із заявою від 08.05.2024 №114914 (тип звернення «Інше щодо страхових виплат», вид операції «Продовження з тим же відсотком втрати працездатності»). На момент подання заяви ОСОБА_1 на обліку в Головному управлінні як отримувач страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання на обліку не перебував, справа передавальним актом від виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Запорізькій області до Головного управління не передавалась. Оскільки, відповідно до ч.1 Постанови Кабінету міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 05.11.2014 №637, призначення та продовження страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про облік внутрішньо переміщених осіб" від 01.10.2014 р. № 509, були направлені запити для отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо підтвердження (або скасування) дійсності довідки від 14.09.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 , а саме: - листи до управління соціального захисту населення Бердянської районної державної адміністрації від 21.06.2024 № 0800-0204-6/53020 (отримано відповідь листом від 25.06.2024 № 466) та від 02.07.2024 0800-0204-6/55854. Зазначено, що у зв`язку з відсутністю даних по потерпілому для проведення нарахування щомісячних страхових виплат, було направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, оскільки за наявною інформацією, отриманою з ЄІАС, потерпілий обліковувався як отримувач страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання в Донецькій області (лист від 10.05.2024 №0800-0312-9/39991), на який отримано інформацію (лист від 16.05.2024 №0500-0216-9/49133). Крім того, щодо довідки про виплати ОСОБА_1 щомісячних грошових сум за період з 01.07.2014 по липень 2024 року повідомлено, що за відсутності в Головному управлінні особової справи потерпілого, таку інформацію надати немає можливості.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов дійшов висновку, що припинення позивачу раніше призначеної щомісячної страхової виплати здійснено відповідачем за відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 46 Закону № 1105-ХIV, або підстав, передбачених іншим законом.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону № 1105-XIV страхові виплати складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Згідно з частинами 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV регламентовано, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже вказана стаття вказує на випадки, згідно яких страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються.

За положеннями пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Відповідно до частини 1 статті 7 вказаного Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 вказаної статті 7 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Матеріалами справи підтверджується, що ГУ ПФУ в Донецькій області листом від 16.05.2024 № 0500-0216-9/49133 повідомлено, що по лютий 2017 року позивач отримував щомісячні страхові виплати як внутрішньо переміщена особа в управлінні виконавчої дирекції ФСС України в Запорізькій області. Точна дата та причина припинення виплат невідомі. З березня 2017 року ОСОБА_1 за продовженням раніше призначених виплат як внутрішньо переміщена особа не звертався.

Посилання відповідача на п. 6 ч. 1 ст. 46 Закону яким можуть бути визначені інші підстави для припинення страхових виплат і надання соціальних послуг, є помилковим, з огляду на те, що ці підстави повинні бути визначені законом, а не підзаконним актом.

При цьому, відповідачем щомісячні грошові суми за спірний період не виплачені позивачеві з посиланням на не звернення останнього з заявою щодо поновлення виплати в цей період.

Відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження наявності підстав встановлених Законом для припинення та не виплати сум страхових виплат за попередній період.

Порядки на які посилається відповідач не є законами, а є підзаконними нормативно-правовими актами, які мають нижчу юридичну силу, що значно звужує встановлене законодавством право на отримання виплат позивачем, а тому право позивача на отримання виплат було безпідставно порушено відповідачем.

У спірних правовідносинах, відповідач не врахував положення Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV, який за місцем в ієрархічній структурі має більшу юридичну силу у сфері загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян в Україні та відповідно є пріоритетним у застосуванні до правовідносин, що виникають при виплаті раніше призначених щомісячних страхових виплат особам, які втратили працездатність внаслідок професійного захворювання.

Отже, суд вважає за необхідне зауважити, що підхід відповідача не враховує принципи верховенства права, законності та добросовісності у діяльності держави.

Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Така невизначеність створює умови для свавілля з боку держави, що є несумісним з принципом верховенства права.

Взявши на себе обов`язок із виплати особі страхових виплат за минулий період (стаття 47 Закону № 1105-XIV), але при цьому не визначивши певного порядку, держава допустила недобросовісність. Оскільки у відносинах виконання цього обов`язку державу представляють органи, які уповноважені на нарахування та виплату, то саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

За вимогами статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).

Верховна Рада України може змінити закон виключно законом, а не шляхом прийняття підзаконного правового акту. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України відносяться до категорії підзаконних, а тому не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. Право на обмеження конституційних прав громадян Кабінету Міністрів України Верховною Радою України не надано.

Також, підпунктом 2 пункту 1, підпунктом 2 пункту 2 Постанови КМ України № 335 від 25.04.2018 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365, та передбачено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного КМ України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.06.2019 у справі № 640/18720/18, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2019, визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 335 від 25 квітня 2018 року Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365 в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

За положенням статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

На захист прав позивача також діє норма частини 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, за якою, як зазначалось, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку. Отже, позивач набув право на отримання страхових виплат за весь попередній період, оскільки припинення їх виплати відбулось не з передбачених законодавством підстав.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 26 червня 2014 року у справі Суханов та Ільченко проти України (Заяви № 68385/10 та № 71378/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою (параграф 30).

Щодо соціальних виплат, стаття 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам (параграф 31).

Зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).

Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Посилання в апеляційній скарзі на пропуск строку звернення до суду з цим позовом колегією суддів не беруться до уваги, оскільки місцевим судом такий строк поновлений позивачу з посиланням на ч. 7 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якою передбачено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхових виплат, з вини уповноваженого органу управління або його територіальних органів своєчасно не призначено або не виплачено суму страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку, а апеляційний суд погоджується із мотивами такого рішення, викладеними судом першої інстанції.

Щодо доводів скарги про існування рішення суду у справі № 200/77/24, яке набрало законної сили, яким відмовлено у задоволенні тотожних позовних вимог позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави позову в цій справі та у справі № 200/77/24 є різними, оскільки в цій справі підставою позову є не поновлення страхових виплат після подання позивачем відповідної заяви від 08.05.2024.

Як зауважив ЄСПЛ, одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі Брумареску проти Румунії, заява № 28342/95, пункт 61,). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі Парафія греко-католицької церкви в м. Лупені та інші проти Румунії, заява № 76943/11, пункт 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі S.W. проти Об`єднаного Королівства, заява № 20166/92, пункт 36).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба у з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (рішення від 11 квітня 2013 року у справі Вєренцов проти України, № 20372/11, пункт 65; рішення від 21 жовтня 2013 року у справі Дель Ріо Прада проти Іспанії, заява № 42750/09, пункт 93).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі № 200/4578/24 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2024 року у справі № 200/4578/24 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 19 листопада 2024 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 19 листопада 2024 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв