Справа № 120/4182/24
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 листопада 2024 р. Справа № 120/4182/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд із позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), в якій просить:

- визнати протиправними дії щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію";

- зобов`язати прийняти рішення про надання позивачу відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як такому, що самостійно виховує дитину віком до 18 років - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та оформити ОСОБА_1 відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача - адвокат Ускова С.Е. - вказує, що 10.10.2023 та 11.10.2023 ОСОБА_1 звертався до ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявами про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі абз. 5 ч. 1 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію". Разом з тим, позивач зауважує, що після подання згаданих заяв відповідач такі не розглядав та неодноразово вчиняв дії щодо мобілізації ОСОБА_1 , незважаючи на наявність у останнього права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як такого, що самостійно виховує дитину віком до 18 років - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Лише 27.02.2024 позивач отримав відмову ІНФОРМАЦІЯ_4 від 20.02.2024 № 1076 у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Ухвалою від 09.04.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в порядку визначеному статтею 262 КАС України. Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

У строк встановлений судом, відповідач відзиву на адресу суду не направив, хоча в матеріалах справи наявні докази своєчасного отримання ухвали та позовної заяви з додатками.

В силу частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ).

На підставі рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2012 у справі № 217/6344/12 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрований 23.12.2005 у виконавчому комітеті Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області.

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 10.10.2023 місцем реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , визначено АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 19.02.2024 місцем реєстрації ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку 09.10.2023 та 10.10.2023 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із двома ідентичними за змістом заявами про надання відстрочки від призову за мобілізацією у зв`язку з тим, що самостійно виховує неповнолітню дитину - сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До заяви долучав: копію паспорта та копію ІПН, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради про склад сім`ї від 22.06.2023 № 571, копію рішення Немирівського районного суду від 27.12.2012 справа № 217/6344/12, копію довідки про реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_2 , копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 24.04.2023 № 385, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 18.02.2020 № 360, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 05.10.2023 № 893, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 06.07.2015 № 1729, акт обстеження від 09.10.2023, акт обстеження житлових умов від 11.10.2023.

Також з матеріалів справи вбачається, що 19.01.2024 ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив долучити до попередньо поданої заяви від 10.10.2023 додаткові документи.

У лютому 2024 року позивач направив на адресу відповідача заяву про долучення до попередньо поданої заяви від 10.10.2023 додаткових документів, зокрема копію позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Листом від 20.02.2024 № 1076 ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача у відповідь на його заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації про відсутність законних підстав для надання відстрочки, вказавши, що розірвання шлюбу та проживання дитини разом із батьком не підтверджують того факту, що інший із подружжя не бере участь у вихованні дитини.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" ОСОБА_1 звернувся із цим позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан, який триває до цього часу.

Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва, яка триває по даний час.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (Закон № 2232-ХІІ).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону № 2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону № 2232-XII громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:

- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів;

- проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, закладів охорони здоров`я Служби безпеки України, а у Службі зовнішньої розвідки України - за рішенням керівників відповідних підрозділів або військово-лікарської комісії Служби зовнішньої розвідки України;

- проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі;

- виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Пунктом 11 статті 38 Закону № 2232-XII призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

У відповідності до пункту 11 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154, районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації, які надаються в установленому порядку, та проводять перевірку підстав їх надання, ведуть спеціальний облік військовозобов`язаних.

Згідно з вимогами абзацу другого пункту 16 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, персонально-якісний військовий облік передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного військового обліку покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1487 військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно з підпункту 8 пункту 1 Правил військового обліку (додаток 2 до Порядку № 1487) призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні особисто повідомляти в семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну персональних даних, Зазначених у статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», а також надавати зазначеним органам документи, що підтверджують право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 № 154 (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації є територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.

За змістом положень п.9 Положення № 154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань, зокрема, ведуть військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також облік громадян України, які уклали контракт добровольця територіальної оборони, ветеранів війни та військової служби, та інших осіб, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», оформлюють та видають військово-облікові документи призовникам, військовозобов`язаним та резервістам, розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, видають необхідні довідки та інші документи.

Згідно з п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повноважень територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки належить оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час. З метою реалізації права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації особа повинна надати військово-обліковий документ та інші документи, за результатами розгляду яких військовими органами комплектування та соціальної підтримки за місцем військового обліку приймається рішення про наявність або відсутність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. Щодо наявності відповідного права вчиняється відповідна відмітка у військовому квитку або запис у посвідченні. Рішення (видача довідок, внесення відміток та записів у військово-облікові документи) органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, приймаються до громадян України (призовників, військовозобов`язаних), які перебувають на військовому обліку у відповідних територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки та підпорядкованих відділах.

Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації встановленні статтею 22 Закону № 3543-XII.

Згідно з абзацом 1 частини 1 вказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Частиною 3 статті 22 Закону № 3543-XII встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до частини 5 статті 22 Закону № 3543-XII призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Закону № 3543-XII.

Згідно з абзацом 5 статті 23 Закону № 3543-XII (в редакції, що діяла станом на час звернення позивача до відповідача з відповідною заявою) не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Як встановлено судом ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку 09.10.2023 та 10.10.2023 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 із двома ідентичними за змістом заявами про надання відстрочки від призову за мобілізацією у зв`язку з тим, що самостійно виховує неповнолітню дитину - сина, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На підтвердження самостійного виховання дитини позивач надав: копію паспорта та копію ІПН, копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 , копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради про склад сім`ї від 22.06.2023 № 571, копію рішення Немирівського районного суду від 27.12.2012 справа № 217/6344/12 про розірвання шлюбу, копію довідки про реєстрацію місця проживання сина ОСОБА_2 , копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 24.04.2023 № 385, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 18.02.2020 № 360, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 05.10.2023 № 893, копію довідки виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 06.07.2015 № 1729, акт обстеження від 09.10.2023, акт обстеження житлових умов від 11.10.2023.

При цьому, факт того, що позивач є батьком неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3, та факт їх спільного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , відповідачем не спростовується.

В даному випадку, враховуючи, що предметом позову є дії відповідача щодо відмови у наданні позивачу відстрочки від призову на військову службу в зв`язку з самостійним вихованням дитини віком до 18 років, то судом надається оцінка тим документам, які були подані позивачем відповідачу до заяви про надання відстрочки від призову за мобілізацією згідно абз. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Так, доданим рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2012 у справі № 217/6344/12 засвідчується факт розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зареєстрованого 23.12.2005 у виконавчому комітеті Брацлавської селищної ради Немирівського району Вінницької області.

Разом з тим, суд зауважує, що у наданому рішенні Немирівського районного суду Вінницької області від 27.12.2012 у справі № 217/6344/12 не досліджувалось питання виховання спільної дитини подружжя ОСОБА_5 , не встановлювався факт самостійного виховання позивачем неповнолітньої дитини, тощо.

Згідно змісту довідки 22.06.2023 № 571, виданої виконавчим комітетом Брацлавської селищної ради, склад сім`ї позивача, який проживає за адресою АДРЕСА_2 , наступний: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - син; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - дочка.

Доданими до матеріалів справи довідками виконавчого комітету Брацлавської селищної ради від 24.04.2023 № 385, від 05.10.2023 № 893 підтверджено проживання ОСОБА_2 та перебування на повному утриманні батька ОСОБА_1 .

Акт обстеження умов проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , засвідчує відповідність умов проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою АДРЕСА_1 , встановленим вимогам.

Надаючи оцінку документам, що долучались до заяв позивача по надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, що останні не є належними доказами факту самостійного виховання та утримання позивачем неповнолітньої дитини, а лише підтверджують дотримання ним цих обов`язків відповідно до закону.

Судом наголошує, що розірвання шлюбу батьків, їх проживання окремо, перебуванням матері за кордоном (як зазначає позивач) встановлення місця проживання дитини, як в цьому випадку - із батьком, не впливає на обсяг прав та обов`язків обох батьків щодо виховання дітей, не звільняє того з батьків, хто проживає окремо, від батьківського обов`язку і не позбавляє права брати участь у вихованні дітей, ці обставини не можуть розглядатися як доказ самостійного виховання батьком дітей.

Частиною третьою статті 11 Закону України від 26.04.2001 №2402-III "Про охорону дитинства" (далі - Закон № 2402-III) встановлено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За змістом частин першої та другої статті 15 Закону № 2402-III дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За приписами частин першої - третьої статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Разом з тим, Порядок надання відпустки при народженні дитини, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2021 року № 693, містить визначення термінів «одинока мати» та «одинокий батько». Так, одинока мати - мати, у актовому записі про народження дитини якої відомості про чоловіка як батька дитини внесені в установленому порядку за її вказівкою; мати дитини, батько якої помер, відповідно до рішення суду позбавлений батьківських прав, визнаний безвісно відсутнім або оголошений померлим, якщо ця дитина не була усиновлена іншим чоловіком; одинокий батько - батько дитини, матір якої померла, відповідно до рішення суду позбавлена батьківських прав, визнана безвісно відсутньою або оголошена померлою, якщо ця дитина не була усиновлена іншою жінкою.

Наразі, законодавцем не визначено формулювання поняття «самостійне виховання дітей одним з батьків».

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскільки на станом на дату розгляду заяви/заяв позивача про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та відмови у наданні такої, матір дитини була не позбавлена батьківських прав, не визнана безвісно відсутньою, не оголошена померлою, у відповідача були відсутні підстави стверджувати про те, що позивач є одиноким батьком або самостійно виховує неповнолітню дитину.

При цьому, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які свідчили б про статус позивача, як батька, що самостійно виховує дитину віком до 18 років, без участі матері у житті такої, тому суд вважає, що надані позивачем відповідачу документи разом із заявами від 09.10.2023 та від 10.10.2023 не давали підстав для прийняття рішення про надання ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі норм абзацу 5 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

З вказаних підстав, суд вважає правомірними дії відповідача щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

При цьому, надаючи оцінку доводам позову, суд враховує, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем доведено правомірність дій щодо відмови позивачу в наданні відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, в той час як позивач не надав суду переконливих доказів того, що він самостійно виховує неповнолітню дитину та має підстави для відстрочки від призову на військову службу по мобілізації.

З огляду на викладене вище, на підставі наведених вище доводів, суд вважає, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

З огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд не здійснює розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складено та підписано суддею 18.11.2024.

Суддя Томчук Андрій Валерійович