Справа № 380/22597/24
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

з питань забезпечення позову

18 листопада 2024 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у письмовому провадженні без виклику сторін заяву представника позивача про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Львівській області, у якій просить:

- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 32537/6/13-01-24-11 від 29.10.2024 року про виключення з реєстру платника єдиного податку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

- зобов?язати Головне управління ДПС у Львівській області поновити з 01.10.2024 року реєстрацію у якості платника єдиного податку Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвалою від 12.11.2024 відкрито провадження в адміністративній справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Представник позивача подав заяву про забезпечення позову (вх. № 84385 від 14.11.2024), у якій просить вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії Рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 32537/6/13-01-24-11 від 29.10.2024 року про виключення з реєстру платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , на період до набрання законної сили рішенням у відповідній справі. В обґрунтування такої вказав, що відповідач оскаржуваним рішенням від 29 жовтня 2024 року фактично виключив позивача з реєстру платників єдиного податку минулою датою, з 01.10.2024 року. Стверджує, що такі дії відповідача обумовлюють неможливість позивачу минулою датою (заднім числом) змінити ціну на свої послуги для абонентів, які отримали послуги до 29.10.2024 року. Повідомив, що позивач має укладені 958 договорів з абонентами, які укладені станом на 30.09.2024 року за фіксованою ціною з урахуванням того факту, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що винесення відповідачем оскаржуваного рішення минулою датою (заднім числом), автоматично ставить позивача в ситуацію податкової невизначеності, адже спрощена та загальна системи оподаткування є принципово відмінними по розміру податкових відрахувань. Повідомив, що у позивача виникає складна ситуація за якої зв`язку з винесенням оскаржуваного рішення має місце невизначеність із вибором щодо застосування системи оподаткування. При цьому вважає, що якщо позивач застосує загальну систему оподаткування, то це призведе до суттєвого збільшення податкових витрат (вказав, що усі абоненти Позивача не є платниками ПДВ, а основні витрати позивача полягатимуть у сплаті послуг контрагентам неплатникам ПДВ). Стверджує, що така ситуація створює ризики для настання неплатоспроможності та банкрутсва позивача. Звернув увагу на те, що у випадку не застосування заходів забезпечення позову, позивачу буде завдано суттєвих збитків, зокрема що може негативно відобразитися на діловій репутації позивача.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення істотно ускладнює ефективний захист прав та інтересів Позивача від порушень з боку суб`єкта владних повноважень у сфері господарської діяльності, а саме: невизначеність в аспекті, яку систему оподаткування слід застосовувати спрощену чи загальну (одну за Оскаржуваним рішенням і одну на випадок скасування Оскаржуваного рішення), право здійснювати самостійно без обмежень господарську діяльність, оскільки виключення з реєстру платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5 % призводить до негативних наслідків для Позивача, зокрема, до неможливості здійснення господарської діяльності, можливого розірвання ділових відносин з контрагентами, погіршення ділової репутації, утруднення або неможливість відновлення господарської діяльності та у зв`язку з чим, для відновлення прав та інтересів позивача, необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Водночас забезпечення позову на час судового розгляду справи відновить право Позивача на стабільне здійснення господарської діяльності, а також дасть можливість Позивачу до остаточного вирішення даного спору реалізовувати своє право на безперешкодне здійснення господарської діяльності. Тому звернувся до суду із цією заявою.

Суд при вирішенні заяви про забезпечення адміністративного позову виходить з такого.

Згідно з ч. 1 ст. 154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

При вирішенні заяви про забезпечення позову суд керується ч. 1 ст. 2 КАС України, відповідно до якої завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок вжиття заходів забезпечення адміністративного позову визначено у Главі 10 КАС України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову згідно ч. 2 ст. 150 КАС України допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ст. 151 КАС України адміністративний позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

У ч. 2 ст. 151 КАС України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих вище обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Таким чином, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18.

При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд встановив, що відповідно до оспорюваного рішення відповідач анулював реєстрацію позивача як платника єдиного податку третьої групи за ставкою 5%.

Правові засади, на підставі яких здійснене відповідне анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи, визначаються положеннями Податкового кодексу України (далі ПК України).

Відповідно до пункту 299.11 статті 299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

За змістом абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 та підпунктом 298.8.6 пункту 298.8 статті 298 цього Кодексу, зокрема, у разі здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, або невідповідності вимогам організаційно-правових форм господарювання - з першого числа місяця, наступного за податковим (звітним) періодом, у якому здійснювалися такі види діяльності або відбулася зміна організаційно-правової форми (пункт 5).

Отже, анулювання реєстрації платником єдиного податку третьої групи відбувається за чітко визначених та передбачених ПК України підстав, й може бути реалізоване шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку.

Для забезпечення позову суд повинен на підставі доказів та з огляду на обставини справи, поведінку учасників переконатися, що загроза ускладнення виконання рішення суду чи ефективного захисту такого права дійсно існує. Загроза повинна бути прямо пов`язана з об`єктом спору та мають бути обґрунтовані підстави вважати, що внаслідок невжиття заходів забезпечення позову настануть обставини, встановлені в пункті 1 частини другої статті 150 КАС України.

Дослідивши подану заяву про забезпечення позову судом встановлено, що рішенням Головного управління ДПС у Львівській області № 32537/6/13-01-24-1 від 29.10.2024 реєстрацію ФОП ОСОБА_1 у якості платника єдиного податку 3 групи із ставкою 5 відсотків без сплати ПДВ анульовано з 01.10.2024.

Заявник вказав, що дії відповідача щодо прийняття оскарженого рішення обумовлюють неможливість позивачу минулою датою (заднім числом) змінити ціну на свої послуги для абонентів, які отримали послуги до 29.10.2024 року. Повідомив, що позивач має укладені 958 договорів з абонентами, які укладені станом на 30.09.2024 року за фіксованою ціною з урахуванням того факту, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування. Зазначив, що винесення відповідачем оскаржуваного рішення минулою датою (заднім числом), автоматично ставить позивача в ситуацію податкової невизначеності, адже спрощена та загальна системи оподаткування є принципово відмінними по розміру податкових відрахувань. Повідомив, що у позивача виникає складна ситуація за якої зв`язку з винесенням оскаржуваного рішення має місце невизначеність із вибором щодо застосування системи оподаткування. При цьому вважає, що якщо позивач застосує загальну систему оподаткування, то це призведе до суттєвого збільшення податкових витрат (вказав, що усі абоненти Позивача не є платниками ПДВ, а основні витрати позивача полягатимуть у сплаті послуг контрагентам неплатникам ПДВ). Стверджує, що така ситуація створює ризики для настання неплатоспроможності та банкрутсва позивача. Звернув увагу на те, що у випадку не застосування заходів забезпечення позову, позивачу буде завдано суттєвих збитків, зокрема що може негативно відобразитися на діловій репутації позивача.

На підтвердження вказаних доводів надав суду запит про надання інформації по кількості ліній (точок) фіксованого доступу до мережі Інтернет, у розрізі населених пунктів, в яких позивач надає відповідні послуги; звітність у сфері телекомунікацій за період січень-вересень 2024 року, де в графі № 3006 зазначено кількість абонентів; витяг з електронного кабінету, який підтверджує направлення звітності.

Звернув увагу на те, що 958 договорів з абонентами, які уклав позивач, підписані станом на 30.09.2024 року за фіксованою ціною з урахуванням того факту, що позивач перебував на спрощеній системі оподаткування.

Суд зазначає, що такі докази не підтверджують кому саме надаються такі послуги. Крім того, позивачем не надано жодного з договорів, укладених з контрагентами (типового за наявності), зокрема із зазначенням істотних умов таких договорів таких як ціна договору, строк дії договору тощо.

За таких умов, доводи ФОП ОСОБА_1 не підтверджені належними доказами.

Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову. Це означає, що доводи заявника повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами. Однак доводи ФОП ОСОБА_1 таким вимогам не відповідають, а тому, на думку суду, не вважаються обґрунтованими.

Також обґрунтовуючи вимоги заяви про забезпечення позову заявник покликається на наявність ознак очевидної протиправності спірного рішення. З цього приводу суд зазначає, що оцінку спірному рішенню на предмет його правомірності буде надано судом за результатами розгляду справи по суті спору, а тому встановити наявність таких ознак на цій стадії неможливо.

За таких обставин за наслідками оцінки наведених позивачем доводів та доказів, наданих на їх підтвердження, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 150 КАС України, для вжиття заходів забезпечення позову, тому у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150, 153, 154, 156, 243, 248, 256, 293-295 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовити.

2. Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду у п`ятнадцятиденний строк з дати її складання.

Суддя Р.П. Качур