Справа № 140/5046/24
Суддя: Валюх Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення позову без розгляду

18 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/5046/24

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Валюха В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Служба безпеки України (далі СБУ) звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням в Національній академії Служби безпеки України (далі НА СБУ) в сумі 94965,16 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наказами НА СБУ від 09.08.2015 № 590-ос та № 591-ос відповідач був зарахований на перший курс за напрямком підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра в НА СБУ та прийнятий на військову службу (навчання) за контрактом про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів СБУ. 06.11.2015 з відповідачем було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів СБУ на 4 роки 08 місяців з 06.11.2015 до 30.06.2020.

Наказом НА СБУ від 18.07.2019 № 476-ос відповідача відраховано з навчання в НА СБУ у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та припинено чинність контракту, та, крім цього, ОСОБА_1 звільнено з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Під час проходження військової служби відповідач у відповідності до законодавства забезпечувався грошовим утриманням, харчуванням, обмундируванням та житлом, а загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в НА СБУ за весь період навчання, складає 94965,16 грн.

Відповідач в добровільному порядку відшкодування зазначених витрат не здійснив, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 14.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, судовий розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а. с. 35).

В поданому до суду відзиві на позовну заяву (а. с. 41-52) відповідач просить позовну заяву залишити без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

У відповіді на відзив (а. с. 67-71) представник позивача ОСОБА_2 вказав про дотримання строку звернення до суду з цим позовом з огляду на те, що на момент звернення СБУ до суду не минув місячний строк з моменту відмови виконати в добровільному порядку обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в НА СБУ.

06.11.2024 суд постановив ухвалу про залишення позовної заяви без руху, відповідно до якої позовну заяву було залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви п`ять днів з дня вручення цієї ухвали, та роз`яснено, що у випадку не усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк позовну заяву буде залишено без розгляду на підставі частини п`ятнадцятої статті 171, пункту 7 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а. с. 77-78).

15.11.2024, на виконання ухвали суду від 06.11.2024 про залишення позовної заяви без руху, представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про продовження розгляду справи та поновлення строку звернення до суду (а. с. 87-90).

Ухвалою суду від 18.11.2024 продовжено розгляд справи (а. с. 95).

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні заяви СБУ про поновлення строку звернення до суду необхідно відмовити, а позов залишити без розгляду, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що наказами НА СБУ від 09.08.2015 № 590-ос та № 591-ос відповідач був зарахований на перший курс за напрямком підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра в НА СБУ та прийнятий на військову службу (навчання) за контрактом про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів СБУ; 06.11.2015 між СБУ та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) НА СБУ на 4 роки 08 місяців з 09.11.2015 до 30.06.2020 (а. с. 18).

Наказом НА СБУ від 18.07.2019 № 476-ос «По особовому складу» ОСОБА_1 відраховано з навчання в НА СБУ у зв`язку з небажанням продовжувати навчання та припинено чинність контракту з 18.07.2019, та звільнено відповідача з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту (а. с. 19).

З матеріалів справи вбачається, що під час проходження військової служби відповідач у відповідності до законодавства забезпечувався грошовим утриманням, харчуванням, обмундируванням та житлом, а загальна сума витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в НА СБУ за весь період навчання, складає 94965,16 грн, про що зазначено у наказі НА СБУ від 18.07.2019 № 476-ос «По особовому складу» (а. с. 19), листі бесіди із сержантом ОСОБА_1 від 19.07.2019 (а. с. 20-22), та на підтвердження чого надані довідки-розрахунки (а. с. 23-30).

Відповідно до частини п`ятої статті 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами частини шостої статті 161 КАС України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно із частинами першою третьою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Верховний Суд вирішував питання обчислення строку звернення до суду у справах за зверненням вищого навчального закладу про відшкодування витрат.

Зокрема, у постанові від 22.01.2020 у справі № 813/1045/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір саме пов`язаний з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, оскільки у випадку зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом обов`язково постане питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи під час перебування її на публічній службі.

Верховний Суд неодноразово акцентував увагу на тому, що право на звернення до суду у позивача (вищого навчального закладу) у цій категорії справ може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати.

Аналогічний підхід до правозастосування указаних норм при вирішенні подібних за змістом правовідносин застосовано Верховним Судом у постановах від 30.09.2019 у справі № 340/685/19, від 10.10.2019 у справі № 140/721/19, від 28.05.2021 у справі № 320/7233/19, від 23.03.2023 у справі № 420/24331/21, від 06.04.2023 у справі № 400/4280/20, від 11.05.2023 у справі № 400/4281/20.

Тобто, саме із відмовою відповідача добровільно відшкодувати витрати на його утримання у вищому навчальному закладі законодавець пов`язує можливість звернення навчального закладу з позовом про стягнення такого відшкодування у судовому порядку.

Вирішуючи питання обчислення строків звернення до суду із позовною заявою про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, Верховний Суд у справах № 560/1389/20 (постанова від 21.01.2021), № 420/9694/20 (постанова від 21.12.2021) дійшов висновку, що строк звернення до суду з позовом про проходження публічної служби необхідно обчислювати з наступного дня після закінчення строку для добровільного відшкодування витрат.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.10.2024 у справі № 160/19633/23 вказав, що початок перебігу строку не може бути пов`язаний з відмовою добровільно відшкодувати витрати, оскільки позивач не визначив строк відшкодування. Однак, позивач протягом п`яти років був обізнаний про невиконання відповідачем вимоги про відшкодування витрат на навчання, про що також свідчить повторне направлення вимоги-пропозиції про відшкодування цих витрат, в якій вже визначено порядок та строки відшкодування. Незазначення у довідці-розрахунку строку, в якій відповідач має сплатити відшкодування витрат на навчання, свідчить про пасивну поведінку позивача у здійсненні захисту прав, невжиття ним жодних активних дій для дотримання місячного строку звернення, передбаченого статтею 122 КАС України, що обраховується з моменту закінчення терміну добровільного виконання (що мало ним усвідомлюватися).

Звернення позивача до відповідача із вимогою про відшкодування витрат на навчання більше ніж через п`ять років не змінює момент, з якого позивач дізнався про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли позивач почав вчиняти активні дії щодо реалізації свого права, і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Відповідно до частини першої статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Позивачу недостатньо лише послатися на необізнаність про порушення його прав та інтересів, він має довести, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду у встановлений законом строк. Своєю чергою, відрахування позивача з навчання та в подальшому направлення йому вимоги про відшкодування витрат на навчання більше ніж через п`ять років, свідчить про надмірне зволікання та зловживання позивачем своїми процесуальними правами. Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавив себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Відповідна правова позиція викладена також Верховним Судом у постанові від 11.04.2024 у справі № 420/20386/23, від 15.08.2024 у справі № 160/20365/23.

Застосовуючи вказані правові висновки Верховного Суду до обставин цієї справи, суд відхиляє доводи представника позивача, викладені у позовній заяві (а. с. 2) та відповіді на відзив (а. с. 69), про дотримання строку звернення до суду з цим позовом (позиція позивача полягає у тому, що на момент звернення до суду не минув місячний строк з моменту відмови виконати в добровільному порядку обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням відповідача в академії), з огляду на таке.

Суд враховує, що відповідно до наказу ректора НА СБУ (по особовому складу) від 18.07.2019 № 476-ос, ОСОБА_1 з 18.07.2019 відраховано з навчання в НА СБУ та припинено чинність контракту, визначено до відшкодування у добровільному порядку суму витрат, пов`язаних з його утриманням в НА СБУ 94965,16 грн (а. с. 19).

19.07.2019 з відповідачем проведено бесіду та роз`яснено, що він зобов`язаний у добровільному порядку відшкодувати СБУ витрати, пов`язані з його навчанням і утриманням у розмірі 94965,16 грн, про що свідчить лист бесіди (а. с. 20-22).

Суд також наголошує на тому, що СБУ уже зверталася в судовому порядку (до Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства) із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 провадження у справі № 161/3154/20 за позовом СБУ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ було закрито, оскільки цей спір є публічно-правовим та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (а. с. 59-61).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з цим позовом (10.05.2024) майже через п`ять років після відрахування ОСОБА_1 з навчання в НА СБУ (18.07.2019) та через чотири роки після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі № 161/3154/20.

Вказані фактичні обставини справи свідчать про недотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

У заяві про продовження розгляду справи та поновлення строку звернення до суду (а. с. 87-90) представник позивача ОСОБА_2 вказав, що вважає передчасним висновок суду, сформований в ухвалі суду від 06.11.2024 про залишення позовної заяви без руху у цій справі, про звернення до суду з цим позовом після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 КАС України, адже дата початку перебігу такого строку не встановлена.

Проте, представник позивача не звернув уваги на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 11.04.2024 у справі № 420/20386/23, від 15.08.2024 у справі № 160/20365/23, від 18.10.2024 у справі № 160/19633/23, які є застосовані до обставин цієї справи.

У матеріалах справи наявна копія позовної заяви (а. с. 54-57), з якою позивач у лютому 2020 року звертався до Луцького міськрайонного суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ в розмірі 94965,16 грн, та у якій зазначив про направлення 04.09.2019 відповідачу листа з проханням відшкодувати в добровільному порядку зазначену суму коштів (а. с. 53). Тобто, поданням позову до Луцького міськрайонного суду позивач визнав виникнення у нього права на звернення до суду у зв`язку із відмовою відповідача добровільно відшкодувати зазначені витрати.

Повторне направлення вимоги від 26.02.2024 № 29/15-1740 (а. с. 12-13) через чотири роки чотири місяці від повідомлення вперше про необхідність сплати коштів не поновлює строк добровільного виконання (відшкодування відповідачем витрат), та є штучним створенням позивачем підстави для нового обрахунку місячного строку звернення до суду (такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 420/20386/23).

Отже, суд наголошує на тому, що звернення у лютому 2020 року до Луцького міськрайонного суду Волинської області в порядку цивільного судочинства із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ, чітко свідчить про обізнаність позивача СБУ про виникнення у нього права на звернення до суду у зв`язку із відмовою відповідача добровільно відшкодувати зазначені витрати, а також спростовує доводи представника позивача про те, що ще не минув місячний строк для звернення до суду з цим позовом та такий строк не пропущений.

Суд також вважає, що після набрання законної сили ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі № 161/3154/20, позивач повинен був у найкоротший строк повторно звернутися з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в НА СБУ, в порядку адміністративного судочинства.

Стосовно покликання представника позивача на запровадження карантинних заходів та введення воєнного стану в Україні як на підстави для поновлення строку звернення до суду, то суд зазначає, що сам по собі факт запровадження карантинних заходів та введення воєнного стану в Україні не може вважатись поважною причиною для безумовного поновлення строку звернення до суду.

У питанні наявності підстав для поновлення строку звернення до суду з позовом, усталеним є підхід Верховного Суду про те, що поважність причин пропуску є оціночним поняттям та за відсутності визначеного законом переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, відноситься до компетенції суду, який безпосередньо розглядає спір, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням фактичних обставин кожної справи.

Тобто, оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, необхідно виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Усталеною також є і практика Верховного Суду, що в межах кожної конкретної справи під час вирішення питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв`язку із: тривалістю строку, який пропущено; поведінкою сторони протягом цього строку; діями, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

При оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково необхідно брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску) та інші доречні обставини.

Водночас, позивачем не подано доказів, які б підтверджували реальну відсутність можливості підготувати та своєчасно подати позовну заяву під час дії карантинних заходів та воєнного стану в Україні.

При цьому, суд також враховує: 1) значну тривалість пропуску строку звернення до суду з цим позовом, який поданий майже через п`ять років після відрахування ОСОБА_1 з навчання в НА СБУ (18.07.2019) та через чотири роки після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі № 161/3154/20; 2) територіальне місцезнаходження суду, де не ведуться бойові дії; 3) відсутність будь-яких доказів, що позивач вживав відповідних заходів для того, щоб у найкоротший строк реалізувати своє право на повторне звернення до суду з цим позовом після постановлення ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.05.2020 про закриття провадження у справі № 161/3154/20.

Згідно із пунктом 8 частини першої статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Отже, застосовуючи зазначені вище правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11.04.2024 у справі № 420/20386/23, від 15.08.2024 у справі № 160/20365/23, від 18.10.2024 у справі № 160/19633/23, до обставин цієї справи, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для застосування приписів КАС України щодо визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, а відтак і про залишення без розгляду позову на підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України.

Додатково суд враховує, що оскільки відповідно до пункту 2 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, витрати відшкодовуються СБУ, пунктом 8 вказаного Порядку сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису СБУ, а контракт від 09.11.2015 про проходження військової служби (навчання) курсантами (слухачами) НА СБУ був укладений саме між СБУ та ОСОБА_1 (а. с. 17-18), тому СБУ є належним позивачем за заявленими позовними вимогами.

За приписами пункту 4 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Оскільки позов залишено без розгляду підставі частини третьої статті 123, пункту 8 частини першої статті 240 КАС України (тобто, з інших підстав, ніж у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою), тому позивачу необхідно роз`яснити право на звернення до суду з клопотанням про повернення з бюджету судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240, статтею 248 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Служби безпеки України про поновлення строку звернення до суду відмовити.

Позов Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвалу суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.М.Валюх