Справа № 420/28639/24
Суддя: Пекний А.С.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Пекного А.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії, -

встановив:

ОСОБА_1 (далі позивач, боржник), в інтересах якого діє адвокат Савін Сергій Олександрович, звернувся до суду з адміністративним позовом до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі відповідач, Київський ВДВС у місті Одесі, Відділ), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - третя особа, ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягувач), в якому з урахуванням зміненого предмету позову просить зобов`язати Київський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) закінчити виконавче провадження №75748820, з примусового виконання постанови №1255, винесеної ІНФОРМАЦІЯ_3 від 30.05.2024 року, на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою від 17.09.2024 вказаний позов було залишено без руху з наданням позивачу строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

На виконання ухвали суду від 17.09.2024 представник позивача надав клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

Ухвалою від 07.10.2024 причини пропуску строку звернення до суду визнано поважними, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк звернення до суду, провадження у вказаній справі відкрите, розгляд справи призначений за правилами, встановленими статтями 268-272, 287 КАС України та призначено судове засідання на 14:30 год 16.10.2024.

Відповідачем 11.10.2024 подано відзив.

Ухвалами суду від 14.10.2024 прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про зміну позовних вимог та задоволено клопотання про витребування від третьої особи доказів. Відповідачу та третій особі встановлено строк до 10:00 год 16.10.2024 для подання відзиву та пояснень щодо позовних вимог.

Ухвалою від 16.10.2024 повторно витребовано у третьої особи докази та відкладено розгляд справи на 11:00 год 24.10.2024.

Ухвалою від 24.10.2024 втретє витребовано у третьої особи докази та зупинено провадження до 12:00 год 04.11.2024.

Розгляд справи відкладено на 14:10 год 06.11.2024.

06.11.2024 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебування судді на лікарняному.

Ухвалою від 11.11.2024 поновлено провадження у справі.

Наступною датою розгляду справи визначено 19.11.2024 о 14:00 год.

Ухвалою від 12.11.2024 задоволено клопотання представника позивача та визнано поважними причини пропуску строку на подання клопотання про долучення доказів.

14.11.2024 третьою особою подано копію постанови №1253 від 30.05.2024 про притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_2 за частиною 2 статті 211 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні.

Відповідач та третя особа явку в судове засідання своїх представника не забезпечили, будучі належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в заявах по суті справи виклали клопотання щодо розгляду справи без їх участі.

Згідно із частиною 3 статті 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Усною ухвалою від 19.11.2024 з урахуванням думки представника позивача судом вирішено розглядати цю справу в порядку письмового провадження.

Розглянувши надані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду спору по суті, проаналізувавши норми законодавства, які регулюють спірні відносини, суд приходить до таких висновків.

Як встановлено судом, винесеною ІНФОРМАЦІЯ_2 постановою від 30.05.2024 №1255 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у сумі 25 500,00 грн.

Копію постанови ОСОБА_1 отримав 30.05.2024.

13.06.2024 ОСОБА_1 сплачено 25 500,00 грн, про що свідчить квитанція до платіжної інструкції на переказ готівки №65 від 13.06.2024.

При цьому у призначенні платежу вказано «сплата штрафу згідно постанови №1253 від 30.03.2024 року».

Після набрання 08.06.2024 законної сили постановою від 30.05.2024 №1255, ІНФОРМАЦІЯ_2 як стягувачем звернуто її до примусового виконання.

У заяві про примусове виконання стягувач зазначив про необхідність стягнення штрафу в подвійному розмірі, а саме 34 000,00 грн.

Постановою старшого державного виконавця Київського ВДВС у місті Одесі Золотара Олександра Віталійовича від 09.08.2024 №75748820 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 1255, виданої 30.05.2024 ІНФОРМАЦІЯ_3 про стягнення з ОСОБА_1 штрафу на користь держави у розмірі 34 000,00 грн.

Крім того, постановами від 09.08.2024 старший державний виконавець Київського ВДВС у місті Одесі стягнув з боржника виконавчий збір у розмірі 3 400,00 грн, визначив мінімальні витрати виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн та наклав арешт на грошові кошти, які належать боржнику, у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, та яка становить 37 669,00 грн.

Позивач уважає, що у державного виконавця наявні підстави для закінчення виконавчого провадження, оскільки ним фактично виконано в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а саме своєчасно сплачено визначений постановою штраф.

Вказує, що у зв`язку з допущенням працівником банку технічної помилки при проведенні банківської операції, позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку підтвердити добровільну оплату ним штрафу та надати відповідачу необхідні документи (підтвердження) такої оплати, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ігнорує будь-які звернення ОСОБА_1 та його представника щодо надання інформації та підтвердження оплати позивачем накладеного на нього штрафу.

У зв`язку з цим, примусове виконання такого рішення у подвійному розмірі за прострочення терміну сплати такого штрафу є безпідставним, а виконавче провадження №75748820 має бути закінчене.

Відповідач у відзиві на позовну заяву в її первісній редакції зазначив, що на примусовому виконані Київського ВДВС у місті Одесі знаходиться постанова №1255, видана 30.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_4 про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 34 000,00 грн.

Виконавче провадження було відкрито правомірно, оскільки виконавчий документ відповідає вимогам, які висуваються Законом України «Про виконавче провадження» та відсутні жодні з визначених статтею 4 цього ж Закону підстави для повернення виконавчого документу без прийняття до виконання.

Просив відмовити у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною і скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Третя особа у своїх поясненнях зазначила, що не зважаючи на роз`яснення необхідності надання платіжного документу про сплату штрафу, позивачем цього зроблено не було, тому у зв`язку з відсутністю відомостей про сплату ОСОБА_1 штрафу, постанову №1255 від 30.05.2024 відповідно до статті 308 КУПАП було пред`явлено до примусового виконання до Київського відділу ДВС у м. Одесі, а відповідачем правомірно на її підставі відкрито виконавче провадження.

При вирішенні цього спору суд виходить з такого.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - «рішення») - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, як постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII).

Згідно з частиною першою статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною четвертою статті 4 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Частина перша статті 5 Закону №1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приписами статті 26 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Частиною 4 статті 19 Закону №1404-VIII установлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як визначено у частині 2 статті 39 Закону №1404-VIII, постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

За змістом пунктів 21, 22 розділу III «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5 (із змінами) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802, закінчення виконавчого провадження здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 39 Закону.

У разі надходження на рахунок органу державної виконавчої служби / приватного виконавця коштів, стягнутих з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), достатніх для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору / основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону.

У постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною 1 статті 40 Закону.

Таким чином, про закінчення виконавчого провадження з указаної підстави приймається мотивована постанова, яка має містити обставини, що свідчать про фактичне виконання рішення та засоби їхнього встановлення.

Водночас джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть бути будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид і форма яких залежить від суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

У даному випадку у спірних правовідносинах фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом має підтверджуватись платіжним документом, зі змісту якого можна достовірно встановити, що позивачем у певний строк сплачена визначена виконавчим документом сума грошових коштів за належними реквізитами, такими як найменування, код та рахунок платника та отримувача коштів, код класифікації доходів бюджету, призначення платежу тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у повному обсязі сплатив штраф у розмірі, який відповідає резолютивній частині постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.05.2024 №1255, та у строк, який не перевищує п`ятнадцяти днів з дня вручення йому зазначеної постанови про накладення штрафу.

При цьому у платіжному документі було зазначено помилкові реквізити в частині призначення платежу, а саме замість «сплата штрафу згідно постанови №1255 від 30.05.2024 року», було вказано «сплата штрафу згідно постанови №1253 від 30.03.2024 року».

Наведена обставина підтверджується також листом Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 07.11.2024 №06-06/07-06/14113.

Слід звернути увагу на те, що згідно з пунктами 37, 41 розділу ІІ затвердженої постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 163 «Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг», платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити, зокрема, такий обов`язковий реквізит, як призначення платежу.

Платник заповнює обов`язкові реквізити платіжної інструкції, оформленої у паперовій формі, від руки/із застосуванням технічних засобів або надавач платіжних послуг платника за згодою платника заповнює платіжну інструкцію із застосуванням технічних засобів.

Правильність заповнення реквізитів платіжної інструкції надавачем платіжних послуг платника із застосуванням технічних засобів платник засвідчує власноручним/електронним підписом.

Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу II цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками.

Таким чином, хоча учасниками справи і не спростовано доказами факт сплати позивачем штрафу та надходження відповідної суми грошових коштів до бюджету, однак формально позивач вважається таким, що штраф не сплатив, позаяк платіжний документ не містить належного призначення платежу, який дозволяв би ідентифікувати здійснений платіж як такий, що вчинений на виконання саме постанови ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.05.2024 №1255.

Суд звертає увагу на те, що унаслідок зміни предмету позову позивачем вже не оспорюється правомірність прийняття виконавчого документа до виконання та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Натомість позивач уважає, що захист його прав у виконавчому провадженні має відбуватись шляхом покладення судом на державного виконавця обов`язку закінчити виконавче провадження з конкретної підстави - фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Позивач стверджує, що 02.09.2024 його представнику було надано можливість ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження №75748820, після чого державного виконавця було поінформовано, що ОСОБА_1 вже було здійснено оплату за постановою №1255, виданої 30.05.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_3 та надано квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №65 від 13.06.2024.

Утім, жодного доказу надання державному виконавцю згаданої платіжної інструкції, або іншого платіжного документу на підтвердження своєчасної сплати штрафу згідно з постановою ІНФОРМАЦІЯ_5 від 30.05.2024 №1255 до суду не надано, відсутні такі докази також і в матеріалах виконавчого провадження, які надані відповідачем.

Не надано також доказів ініціювання позивачем перед державним виконавцем питання щодо закінчення виконавчого провадження з підстави фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно із частиною 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

При вирішенні справи по суті суд у разі задоволення позову може прийняти рішення про повне або часткове задоволення позову шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (ч. 1 та п. 4 ч. 2 статі 245 КАС України), що відповідає змісту заявлених вимог визначених пунктом 4 частини 1 статті 5 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Отже, зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту, застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

Так, у випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Проте, як і будь-який інший спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

З урахуванням вищевикладеного, державний виконавець обтяжений обов`язком закінчити виконавче провадження з підстави, визначеної у пункті 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VIII, виключно тоді, коли у нього наявні докази, які достатнім чином підтверджують обставини фактичного і повного виконання рішення згідно з виконавчим документом.

У спірному випадку в матеріалах виконавчого провадження такі докази відсутні, а учасниками справи не доведено обставин надання цих доказів державному виконавцю.

Тобто, обов`язок закінчити виконавче провадження у державного виконавця ще не виник, а те, що ним не винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, жодним чином не свідчить, що державний виконавець допускає бездіяльність у вирішенні цього питання.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність на час розгляду справи підстав для покладення на виконавця обов`язку закінчити виконавче провадження.

Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

Оскільки жодних рішень, дій чи бездіяльності відповідача позивач не оскаржує, то суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а тому у їх задоволенні слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову розподіл судових витрат не здійснюється згідно з приписами статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст.9, 14, 73-77, 139, 242-246, 259-262, 271, 287 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про зобов`язання вчинити дії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя А.С. Пекний