Справа № 420/15075/24
Суддя: Свида Л.І.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року м. Одеса

У залі судових засідань №11

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Товтин В.Р.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - Григоренко А.О.

відповідача - Саютіна О.М.

представника відповідача - Осокіна С.Ю.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним накладення командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 18.03.2024 року на солдата ОСОБА_1 та його скасування.

За цією позовною заявою відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін у відповідності до ст. 262 КАС України та наданий відповідачам строк для подання до суду відзивів на цю заяву, позивачу - відповіді на відзиви.

Протокольними ухвалами від 17.06.2024 року судом вирішено розгляд цієї справи проводити в порядку загального позовного провадження та прийнято до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить тільки визнати протиправним накладення командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 18.03.2024 року на солдата ОСОБА_1 .

Позивач та його представник до судового засідання з`явилися, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позов обґрунтований позивачем тим, що 18.03.2024 року йому під час перебування в добовому наряді повідомлено сержантом ОСОБА_3 що рапорт, який позивач направив на електронну адресу військової частини НОМЕР_1 , повернутий без розгляду командиром майором ОСОБА_4 , а також ним накладено на позивача стягнення у вигляді догани на підставі абз. 10 ст. 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. 21.03.2024 року позивач особисто звертався до командира батальйону підполковника ОСОБА_5 , який повідомив, що ніякого стягнення не накладалося. 25.03.2024 року позивач звертався до заступника командира батальйону з морально психологічного забезпечення майора ОСОБА_6 , але він також підтвердив відсутність стягнення. 16.04.2024 року позивач отримав лист, в якому вказано, що стягнення оголошено за порушення абзацу 10 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме неповаги до командира військової частини, що проявлялась у суперечці з ним та нехтуванні його законних вимог, нерозуміння принципів єдиноначальності у Збройних Силах України. Позивач зазначає, що наказу він не отримував та йому було повідомлено, що наказу не існує. 07.05.2024 року позивач ознайомився зі службовою карткою, в якій зазначено про накладення стягнення. Позивач вважає, що стягнення накладено протиправно, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Відповідач - командир військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 та його представник в судове засідання з`явилися, просили відмовити в задоволенні позову. Відзив обґрунтований представником відповідача тим, що 18.03.2024 року позивач, який проходить військову службу в військовому званні «солдат», під час спілкування допустив зухвалу та безпричинну суперечку з командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , за що в той же день 18.03.2024 року командиром солдату ОСОБА_1 усно оголошено дисциплінарне стягнення у вигляді догани. Під час надання пояснень командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 , явка якого була визнана судом обов`язковою, ним повідомлено про те, що фактично ніякого стягнення позивачу не оголошувалося, наказу не видавалося, грошове забезпечення позивачу сплачено в повному обсязі, тобто, стягнення на позивача не накладалося, а запис в службовій картці внесений помилково.

Представник відповідача - Військової частини НОМЕР_2 в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву до суду не надавав.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача - командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 та його представника, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Солдат ОСОБА_1 у період з 12.04.2023 року по 28.05.2024 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді навідника взводу охорони. Військова частина НОМЕР_1 входить до складу військової частини НОМЕР_3 та перебуває на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_2 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.05.2024 року №151 солдата ОСОБА_1 , навідника взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від « 27» травня 2024 року №70-рс з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 28 травня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Відповідно до відомостей зі службової картки солдата ОСОБА_1 до нього 18.03.2024 року за порушення абз. 10 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командиром військової частини НОМЕР_1 застосовано стягнення у вигляді догани (усно).

Листом від 16.04.2024 року Військова частина НОМЕР_4 повідомила ОСОБА_1 , що 18.03.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 усно оголошено дисциплінарне стягнення «догана» за порушення абзацу 10 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме неповаги до командира військової частини, що проявлялась у суперечці з ним та нехтуванні його законних вимог до позивача та інших військовослужбовців військової частини, нерозуміння принципів єдиноначальності у Збройних Силах України.

Не погоджуючись з накладенням командиром на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани 18.03.2024 року, позивач звернувся до суду.

Відповідно до положень ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Військова дисципліна досягається шляхом: виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України; формування правової культури військовослужбовців; умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу; зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих; підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку; своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення; чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно з ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Відповідно до ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до положень ст. 96, 97, 98 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках - не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця.

Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Як зазначено вище, в матеріалах справи міститься копія службової картки позивача, в якій зазначено про застосування командиром військової частини НОМЕР_1 до нього 18.03.2024 року стягнення у вигляді догани (усно) за порушення абз. 10 ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також відповідь Військової частини НОМЕР_4 від 16.04.2024 року про те, що 18.03.2024 року командиром військової частини НОМЕР_1 усно оголошено позивачу дисциплінарне стягнення «догана» за порушення абзацу 10 статті 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а саме за неповагу до командира військової частини, що проявлялася у суперечці з ним та нехтуванні його законних вимог до позивача та інших військовослужбовців військової частини, нерозуміння принципів єдиноначальності у Збройних Силах України.

Разом з цим, командир військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 під час судового засідання надав пояснення про те, що запис в службову картку позивача про застосування до нього 18.03.2024 року стягнення у вигляді догани внесений помилково, фактично догани до позивача не застосовувалося, наказів не виносилося, грошове забезпечення не зменшувалося.

Крім того, представником відповідача надано до суду довідку за підписом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.10.2024 року №1449/371/1/2804 стосовно колишнього військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 (окремий структурний підрозділ підпорядкований військовій частині НОМЕР_3 ) ОСОБА_1 в тому, що 18.03.2024 року йому дисциплінарне стягнення «догана» не оголошувалося, наказом не віддавалося, грошове забезпечення за березень місяць він отримав в повному обсязі в квітні 2024 року.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 пояснив, що перебував в кабінеті командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 у своїх справах та був свідком суперечки між командиром частини та позивачем, однак деталей суперечки та її наслідків не знає, чи притягався позивач до дисциплінарної відповідальності йому не відомо.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_8 , який виконував обов`язки командира взводу охорони військової частини НОМЕР_1 пояснив, що зі слів командира військової частини між ним та позивачем мала місце суперечка, за яку позивач може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, що він і передав позивачу.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 взагалі не зміг пояснити будь-який обставин щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки взагалі не був свідком цих подій.

Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки не змогли підтвердити факт притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не змогли пояснити будь-яких подробиць, а ні факту суперечки між позивачем та командиром частини, а ні обставин притягнення позивача до відповідальності.

За таких обставин, враховуючи пояснення відповідача про помилковість внесення запису в службову картку про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, наявність довідки про не оголошення, не видання наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не зменшення грошового забезпечення позивачу, а також самі твердження позивача про те, що йому догана не оголошувалася командиром військової частини та про неї позивач дізнався тільки зі слів іншої особи та службової картки, матеріали справи не містять належних доказів, що таке дисциплінарне стягнення до позивача було застосоване.

Отже, позивачем не доведено факту вчинення з боку відповідача порушення його прав, свобод та інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У розвиток цієї конституційної норми частиною 1 та 3 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право.

При цьому, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав, свобод чи інтересів особи, що звернулася до суду з позовом, у публічно-правових відносинах (стаття 2 КАС України).

Конституційний Суд України, надаючи тлумачення частини другої статті 55 Конституції України в своєму Рішенні від 14.12.2011 року №19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Суд зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи - позивача з боку відповідача, який стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №826/4406/16 та від 29.06.2021 року у справі №1/380/2019/000578.

З урахуванням зазначеного, якщо право позивача порушеним не є, то, відповідно, воно не може бути захищеним (поновленим) судом, а тому відсутність порушеного права є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Таким чином, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо такі рішення прийняті суб`єктом владних повноважень поза межами визначеної законом компетенції, або ж оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

В даному ж випадку під час розгляду справи суд не встановив порушення прав та законних інтересів позивача з боку відповідача, що є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

Суд констатує, що позовна заява не містить належного обґрунтування з підтверджуючими доказами накладення командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани 18.03.2024 року на солдата ОСОБА_1 , що може порушувати права, свободи, інтереси або обов`язки позивача за встановлених під час розгляду справи обставин.

Таким чином, у суду відсутні підстави визнавати протиправним накладення командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани 18.03.2024 року на солдата ОСОБА_1 .

Також суд звертає увагу на ту обставину, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 від 28.05.2024 року №151 солдата ОСОБА_1 , навідника взводу охорони військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по особовому складу) від « 27» травня 2024 року №70-рс з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з 28 травня 2024 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, а у відповідності до положень ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Щодо тверджень позивача про перебування його 18.03.2024 року в добовому наряді та не можливості в зв`язку з цим притягати його до дисциплінарної відповідальності, ці обставини відповідачем не заперечуються та відповідач зазначає, що притягнення позивача до відповідальності не відбулося.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 не обґрунтовані, не відповідають вимогам законодавства та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 6, 14, 90, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Командира військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 (Військова частина НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання протиправним накладення командиром Військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани від 18.03.2024 року на солдата ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки, встановлені ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14 листопада 2024 року.

Суддя Леонід СВИДА