Справа № 160/22999/24
Суддя: Сластьон Анна Олегівна
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сластьон А.О., за участі секретаря судового засідання Грищенка І.В., представника відповідача Никитенка Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпровська міська рада, про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
23.08.2024 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Дніпровська міська рада, в якій позивач просить суд:
-визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2024 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу надати заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду.
09 серпня 2024 року від позивача надійшло клопотання про визнання поважними причин та поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому він зазначає про те, що йому стало відомо про оскаржуванні податкові повідомлення-рішення в квітні 2024 року після звернення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до суду для стягнення з позивача податкового боргу. Самі податкові повідомлення-рішення позивач отримав в серпні 2024 року. Відповідно, шестимісячний строк на оскарження податкових повідомлень- рішень розпочався з квітня 2024 року та не є пропущеним.
10 вересня 2024 року Дніпропетровським окружним адміністративним судом відкрито спрощене провадження у справі. Також, суд вказав, що питання про поновлення строку звернення буде вирішено судом під час розгляду справи, оскільки на момент відкриття провадження у справі відповідач не висловив своєї позиції та не надав доказів на спростування доводів, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку звернення до суду.
Одночасно з відзивом на позов, відповідачем було подано клопотання про залишення позову без розгляду з причин пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду. Зокрема, в зазначеному клопотанні відповідач вказав, що податковим органом дотримано процедуру надіслання та вручення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2024 року призначено розгляд справи у судовому засідання на 11 жовтня 2024 року з метою вирішення питання заявленого відповідачем клопотання про залишення позову без розгляду.
01 жовтня 2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вказує, що податковим органом не надано до суду жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 був землекористувачем або власником земельної ділянки в спірний період. В свою чергу, надані відповідачем дані Державного земельного кадастру датовані 2007 роком в той час, як оскаржувані рішення винесені за 2018, 2019 та 2020 роки. Також, представником позивача заперечувалися обставини дотримання податковим органом порядку надсилання податкових повідомлень-рішень.
10.10.2024 через підсистему «Електронний суд» надійшли пояснення відповідача щодо дотримання ним порядку надіслання та вручення податкових повідомлень-рішень.
Також, 10.10.2024 від представника позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи письмових доказів, зокрема, відповіді Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 03.10.2024 №8/11-1619.
Протокольною ухвалою суду від 11.10.2024 в задоволенні клопотання відповідача про залишення позову без розгляду відмовлено, судове засідання відкладено на 24.10.2024.
16.10.2024 до суду надійшло клопотання Дніпровської міської ради про залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.10.2024 задоволено клопотання представника позивача, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду.
Також, ухвалою суду від 24.10.2024 залучено до участі у справі Дніпровську міську раду в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, витребувано у третьої особи докази у справі.
05.11.2024 від Дніпровської міської ради надійшли письмові пояснення та витребувані судом докази, серед іншого, копія договору оренди землі від 01.02.2007, укладеного між ОСОБА_1 та Дніпровською міською радою.
Дніпровська міська рада заперечувала проти заявлених позовних вимог з тих підстав, що ОСОБА_1 був фактичним землекористувачем земельної ділянки, щодо якої нараховано податкові зобов`язання зі сплати земельного податку. Попри закінчення строку дії договору оренди на момент винесення оскаржуваних рішень, земельна ділянка не була повернена позивачем Дніпровській міській раді на підставі відповідного акта приймання-передачі. Доказів того, що позивачем були вжиті заходи з повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору оренди, до суду не надано.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено таке.
Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 25.01.2006 №64/33 та від 29.12.2006 №179/9.
Відповідно до п. 6.12. Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Згідно з п. 7.8. Договору, повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.
Укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк здійснюється виключно на підставі рішеня міської ради про передачу земельної ділянки в оренду шляхом його переукладення та державної реєстрації у встановленому порядку.
Розрахунок заборгованості за оскаржуваними податковими повідомленнями-ршеннями здійснювався на підставі рішення Дніпровської міської ради від 27.04.2016 №5/7 «Про внесення змін до рішення міської ради від 15.07.2015 №4/65 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель м.Дніпропетровська».
Так, нормативна грошова оцінка земель м. Дніпропетровська базовою вартістю1кв.м. землі - 306,35 грн., визначена станом на 01.01.2013 та, відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2024 №6-28-0.222-600/2-24 (вх. ГУ ДПС у Дніпропетровській області № 3727/5 від 12.01.2024), коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у розрізі років становить: 2014 рік - 1,249; 2015 рік - 1,433; 2016 рік - 1,06; 2017 рік - 1,0; 2018 рік - 1,0; 2019 рік - 1,0 та 2020 рік - 1,0.
Виходячи з вищенаведеного, середня базова вартість 1 кв.м. земель міста Дніпра у 2018-2020 роках складає:
Цнм=306,3 5 * 1,249* 1,433*1,06=581,21 грн.
Вартість одного квадратного метра земель населених пунктів за економіко-планувальними зонами розраховується за формулою:
Цнз=Цим*Км2=581,21 *2,48=1441,4 грн.
Вартість одного квадратного метра земельної ділянки певного функціонального використання (Цн) визначається з урахуванням територіально-планувальних, інженерно-геологічних, історико-культурних, природно-ландшафтних, санітарно-гігієнічних та інженерно-інфраструктурних особливостей місця її розташування в межах економіко-планувальної зони за формулою:
Цн=Цнз*Кф*КмЗ=1441,4*0,5*0,83=598,18 грн.
Розрахунок земельного податку з фізичних осіб за земельну ділянку площею S=0,1928 га (1928 кв. м), розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Шинна, 2:
Цн*8=598,18* 1928=1153291,04 грн.
Відповідач вказує, що оскаржувані податкові-повідомлення сформовано в порядку, у спосіб та в межах повноважень, які передбачені Податковим кодексом України.
Натомість, позивач вказує, що обов`язок зі сплати земельного податку виникає виключно у власника або землекористувача земельної ділянки. Оскільки позивач не був власником або землекористувачем земельної ділянки у спірний період, винесення податкових повідомлень-рішень щодо нього є протиправним.
У зв`язку із чим позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд застосовує чинні на момент виникнення спірних правовідносин нормативно-правові акти та виходить з наступного.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
В свою чергу, частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно із підпунктами 14.1.72 і 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельним податком визнається обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
За приписами пункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
У підпунктах 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України встановлено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.
Відповідно до підпункту 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.
Згідно з п. 286.1. Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу (п. 286.5. Податкового кодексу України).
За правилами пункту 287.7 статті 287 ПК України у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Відповідно до п. 287.1. Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно з п. 287.9. Податкового кодексу України, у разі якщо контролюючий орган не надіслав (не вручив) податкове (податкові) повідомлення-рішення у строки, встановлені цією статтею, фізичні особи звільняються від відповідальності, передбаченої цим Кодексом за несвоєчасну сплату податкового зобов`язання (п. 287.9 Податкового кодексу України).
Податкове зобов`язання з цього податку може бути нараховано за податкові (звітні) періоди (роки) в межах строків, визначених пунктом 102.1 статті 102 цього Кодексу (п. 287.10. Податкового кодексу України).
Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин; далі ЗК України) встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтею 125 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
При цьому, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України встановлено, що набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.
У відповідності до частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі» від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV (далі - Закон № 161-XIV), до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до статті 31 Закону № 161-XIV, договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Аналіз зазначених вище норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Зокрема, платником земельного податку є власник або землекористувач земельної ділянки, а підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Підставою для надання земельної ділянки в оренду є рішення міської ради від 25.01.2006 №64/33 та від 29.12.2006 №179/9.
Відповідно до п. 3.4. Договору укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк здійснюється виключно на підставі рішеня міської ради про передачу земельної ділянки в оренду шляхом його переукладення та державної реєстрації у встановленому порядку.
Матеріали справи не містять доказів того, що строк дії Договору оренди був продовжений між позивачем та Дніпровською міською радою після 2009 року. Також, ані відповідачем, ані третьою особою не надано рішень Дніпровської міської ради про передачу земельної ділянки в оренду шляхом переукладення договору.
Згідно з п. 286.1. Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Натомість, оскаржувані податкові повідомлення рішення за 2018, 2019 та 2020 роки винесені на підставі даних Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю станом на липень 2008 року (а.с.91).
Зазначена довідка від 02.07.2008 №8246 дійсна протягом 2008 року.
Проте, як було встановлено судом, інформація Державного земельного кадастру, викладена в дійсній на 2008 рік довідці, стала підставою для нарахування земельного податку позивачу за 2018-2020 роки в період, коли строк дії договору оренди земельної ділянки закінчився.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі», органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження набуття позивачем права власності на будівлю/споруду - відкритий склад (з навісом) неспалимих будівельних матеріалів, що розташована на земельній ділянці за адресою: по АДРЕСА_2 . Відтак, відсутні докази переходу до позивача права користування земельною ділянкою, на якій розташовано такий склад.
З цих підстав суд дійшов висновку, в 2018-2020 роках земельна ділянка не була в користуванні позивача.
Суд не погоджується з позицією податкового органу та Дніпровської міської ради з приводу того, що відсутність акту приймання-передачі земельної ділянки за наслідком закінчення строку дії договору оренди свідчить про фактичне користування позивачем земельною ділянкою, з огляду на таке.
Відповідно до п. 6.12. Договору, передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний строк після державної реєстрації цього договору за актом її приймання-передачі.
Згідно з п. 7.8. Договору, повернення земельної ділянки здійснюється за актом приймання-передачі.
Зазначений пункт договору не містить положень з приводу того, що саме позивач повинен був ініціювати укладення акта приймання-передачі про повернення земельної ділянки внаслідок закінчення строку дії договору оренди.
Натомість, матеріали справи не містять доказів, на підтвердження того, що міською радою, як власником земельної ділянки, вчинялися необхідні заходи, пов`язані із продовженням чи припиненням права користування орендарем земельною ділянкою у зв`язку із закінченням строку дії договору оренди.
Оскільки договір оренди землі припинився у зв`язку з настанням певного факту, визначеного законом закінченням строку, на який його було укладено, нарахування до сплати орендної плати, а так само земельного податку після закінчення строку дії договору є безпідставним.
Суд роз`яснює, що в розумінні положень підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14, підпунктів 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1, пункту 269.2 статті 269, підпунктів 270.1.1, 270.1.2 пункту 270.1 статті 270, пункту 287.7 статті 287 ПК України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.
Враховуючи цю обставину, суд зауважує, що з липня 2009 року позивач не є користувачем земельної ділянки та, відповідно, не є платником земельного податку, а тому нарахування відповідачем податкового зобов`язання за спірними податковими повідомленнями-рішеннями є безпідставним.
Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно положень статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн., яка міститься в матеріалах справи.
Відтак, на користь позивача слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДПС в Дніпропетровській області області документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 968,96 грн.
Керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 19.11.2024.

Суддя А.О. Сластьон