Справа № 140/36400/23
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 140/36400/23 пров. № А/857/6003/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №140/36400/23 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

суддя в 1-й інстанції Валюх В. М.,

час ухвалення рішення 31 січня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач Головне управління ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до відповідача - ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього податковий борг у розмірі 38699,38 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід бюджету податковий борг у загальному розмірі 38699 гривень 38 копійок (тридцять вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень тридцять вісім копійок).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що його обмежено у доступі до правосуддя, оскільки не надано можливості ознайомитись із позовною заявою податкового органу, не повідомлено про розгляд справи, а тому він не мав змоги подати заперечення на позов. Щодо суті позовних вимог, то зазначає, що за адресою: АДРЕСА_1 він не зареєстрований і не проживає, а його дійсною адресою є: АДРЕСА_1 . Також зауважує, що нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, використовується ним у господарській діяльності СФГ «Надія», як фізичною особою-підприємцем. Наведені обставини свідчать про процесуальні порушення його прав. З врахуванням наведеного вище просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає про те, що на підтвердження надіслання повного пакету документів на адресу відповідача (позовної заяви з додатками), до суду першої інстанції було додано опис вкладення з відміткою Укрпошти про надіслання зазначених документів. Крім того, на підтвердження надіслання зазначених документів надано копію реєстру згрупованих відправлень №35. Щодо правомірності зазначення адреси відповідача, то податковий орган звертає увагу на те, що платник податків у разі зміни податкової адреси зобов`язаний подати заяву про внесення змін до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (форма 5-ДР) для внесення змін щодо місця проживання, однак відповідач у встановленому порядку не повідомив контролюючий орган про зміну місця проживання. Крім того, платником не заперечується отримання ним податкової вимоги №0-0320 від 06 жовтня 2023 року та податкових повідомлень-рішень. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за відповідачем ОСОБА_1 обліковується податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, що сплачується фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у загальному розмірі 38699,38 грн, що підтверджується довідкою про наявність заборгованості по платежах до бюджету (а.с.3), розрахунком сум податкового боргу (а.с.4), зворотнім боком облікової картки (а.с.10).

Податковий борг з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в загальному розмірі 38699,38 грн виник внаслідок несплати відповідачем грошових зобов`язань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 27 квітня 2023 року №0-0307 в сумі 14058,69 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 4406,19 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 18263,78 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 1970,72 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року (а.с.5-7).

Позивач відповідно до ст.59 ПК України надіслав відповідачу податкову вимогу за формою Ф від 06 жовтня 2023 року №0-0320 (а.с.8-9).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що наявними матеріалами справи підтверджено, що відповідачу було виставлено податкову вимогу форми Ф №0-0320 від 06 жовтня 2023 року, яка у встановленому законом порядку останнім не оскаржувалася, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу, а відтак наявні підстави для стягнення податкового боргу.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до пп.21.1.1 п.21.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Згідно з п.16.1.4. ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Положеннями ст.19-1 ПК України визначено функції податкового органу, до яких, зокрема, відноситься здійснення контролю за додержанням податкового законодавства, своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, своєчасністю подання податкової звітності, здійснення контролю за погашенням податкового боргу з податків та зборів платників податків, у тому числі тих, майно яких перебуває у податковій заставі, організовує роботу та здійснює контроль за застосуванням арешту майна платника податків, що має податковий борг, та/або зупинення видаткових операцій на його рахунках у банку, здійснює інші функції, визначені цим Кодексом та законами України.

За змістом п.57.3 ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом з причин, пов`язаних з порушенням податкового законодавства (за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу), платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до пп.а пп.266.10.1 п.266.10 ст.266 ПК України податкове зобов`язання за звітний рік з податку сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Згідно з п.59.1 ст.59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

За змістом пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За змістом пунктів 59.1, 59.5 статті 59 ПКУ у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пункт 58.3 ст.58 ПК України передбачає, що податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг у сумі 38699,38 грн виник внаслідок не сплати платником узгоджених податкових зобов`язань, нарахованих згідно з податковими повідомленнями-рішеннями від 27 квітня 2023 року №0-0307 в сумі 14058,69 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 4406,19 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 18263,78 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 1970,72 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року.

Податкові повідомлення-рішення від 27 квітня 2023 року №0-0307 в сумі 14058,69 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 4406,19 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 18263,78 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року, №0-0307 в сумі 1970,72 грн по терміну сплати 29 вересня 2023 року були надіслані відповідачу на адресу: АДРЕСА_2 та 21 липня 2023 року отримані відповідачем що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.7).

Крім того, оскаржувана податкова вимога також була отримана відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення таких (а.с.9)

Доказів на спростування цих обставин відповідачем не подано.

Щодо доводів апелянта про неправомірність нарахування податкового боргу на нерухоме майно, то колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 09 січня 2024 року, де суд, зокрема, зазначив, що оцінка податкового правопорушення, встановленого, зокрема, за результатами податкової перевірки відповідача, на підставі якої контролюючим органом прийнятий акт індивідуальної дії, має здійснюватися судом у провадженні за позовом платника податків про оскарження такого акту індивідуальної дії, зокрема податкового повідомлення-рішення.

У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, а саме: факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) податкового повідомлення-рішення, яким контролюючим органом визначене грошове зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання, зокрема і самостійно визначеного платником податку, протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.

Колегія суддів наголошує, що в межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань, що визначені (нараховані) платнику податковим повідомленням - рішенням. Правомірність та правильність такого нарахування має здійснюватися судом також у провадженні саме за позовом платника податків про оскарження податкових повідомлень-рішень, або у межах справи про стягнення податкового боргу, де заявлено зустрічний позов.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в адміністративному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин). Під час розгляду справи суд зв`язаний предметом та підставами заявлених позивачем вимог. Вказаний принцип знайшов своє відображення у частині другій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій вказано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, та в межах позовних вимог.

Колегія суддів досліджуючи обставини щодо наявності податкового боргу на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості осіб встановила, що докази оскарження цих актів індивідуальної дії відповідач не надав, зустрічного позову не подавав. Податкова вимога та податкові повідомлення-рішення отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення таких.

На час розгляду справи доказів сплати зазначеної суми відповідач суду не надав, як і не надав доказів оскарження вищевказаних документів.

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що сума грошового зобов`язання визначена контролюючим органом шляхом прийняття податкових повідомлень-рішень, щодо яких відсутні докази їх оскарження, а тому сума зобов`язання є узгодженою, оскільки несплачена платником податків у встановлений ПК України строк, і набула статусу податкового боргу.

Крім того, колегія суддів не може залишити поза увагою покликання відповідача на те, що йому не надано можливості ознайомитись із позовною заявою податкового органу, не повідомлено про розгляд справи, та зазначає, що контролюючим органом до позовної заяви було додано опис вкладення з відміткою Укрпошти про надіслання позовної заяви з додатками відповідачу (а.с.15), а також у матеріалах справи міститься копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (копія ухвали про відкриття провадження у справі №140/36400/23) з відміткою про отримання 12 січня 2024 року (а.с.21), що спростовує доводи апелянта про порушення його процесуальних прав.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач - ОСОБА_1 має зареєстрований Електронний кабінет (а.с.14), а тому він був обізнаний про податкові повідомлення-рішення та податкову вимогу, на підставі яких виник борг, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про підставність стягнення податкового боргу з відповідача, оскільки податкова вимога форми «Ф» №0-0320 від 06 жовтня 2023 року відповідачем не оскаржувалася, а тому заявлена до стягнення сума є узгодженою та станом на дату вирішення справи набула статусу податкового боргу.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 січня 2024 року у справі №140/36400/23 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 листопада 2024 року.