Справа № 380/20804/23
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 рокусправа № 380/20804/23
м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Качур Р.П. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення -

УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Виконавчого комітету Львівської міської ради (далі - відповідач), у якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 ».

В обґрунтування вимог зазначив, що фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 належить тимчасова споруда (4 зблоковані тимчасові споруди), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Стверджує, що зазначена мала архітектурна форма ще 18.12.2008 ухвалою Львівською міської ради № 2311 включена до «Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста», тому 09 листопада 2009 року позивач уклав із відповідачем договір оренди відповідної земельної ділянки для обслуговування згаданої тимчасової споруди. Вказав, що, наведена мала архітектурна форма встановлена у повній відповідності з Порядком розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженим ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526. Повідомив, що згідно з ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 527 (п. 203 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова Додатку 2Р-3) відомості про споруду внесені до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Відтак додатковими угодами від 01.03.2011, 27.04.2012, 01.08.2014, 07.10.2015 термін дії договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 продовжувався до 30.12.2016. Також, як стверджує позивач, він 22 жовтня 2015 року отримав Паспорт прив`язки тимчасової споруди, що включає Схему розміщення споруди та ескізи фасадів. Термін дії паспорта встановлено до 30.12.2016. Вважає, що ним отримано всі необхідні дозвільні документи, для розміщення тимчасової споруди. При цьому остання, на його думку, повністю відповідає Паспорту прив`язки, а також проектній документації. Вказав, що ухвалою Львівської міської ради № 1568 від 02.03.2017 (п. 268 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова Додатку 1) продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах позивача до 31 травня 2018 року. Відповідно мав бути продовжений і договір оренди земельної ділянки, на якій розміщено тимчасову споруду, і термін дії паспорта прив`язки тимчасової споруди. Як стало відомо, Львівською міською радою прийнято ухвалу № 2122 від 08 червня 2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 року № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою належна позивачу споруда вилучена із Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності Франківському районі м. Львова у зв`язку з «порушенням вимог Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові». Не погоджуючись із наведеним, позивач звернувся за захистом своїх порушених прав до суду та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17 визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2122 від 08 червня 2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» в частині п. 1, а саме: щодо вилучення з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, належних ФОП ОСОБА_1 тимчасових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 » та зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 ; визнано протиправним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 320 від 19.07.2017 «Про демонтаж...». Вказав, що у вказаній справі суд дійшов висновку, що демонтаж об`єкта є безпідставним. Повідомив, що вказане рішення суду Львівською міською радою на сьогоднішній день не виконано: тимчасову споруду за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова (шляхом внесення відповідних змін до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові) не включено.

Повідомив, що рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » вирішено демонтувати 4 зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 загальною площею 100 кв. м (фізична особа підприємець ОСОБА_1 ); рекомендовано фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 здійснити демонтаж 4-х зблокованих тимчасових споруд у добровільному порядку у термін протягом 30 календарних днів.

Позивач вважає, що наявність судового рішення у справі № 461/4740/17, яке набрало законної сили, яким фактично визнано безпідставність демонтажу тимчасових споруд позивача, однозначно свідчить, що такі належні позивачу тимчасові споруди встановлені відповідно до діючих норм, не порушують архітектурних та інших містобудівних вимог і її розміщення забезпечує обслуговування населення продовольчими та іншими товарами. Стверджує, що вчинення Львівською міською радою, її виконавчими органами (або іншими особами за їх дорученням) дій, спрямованих на демонтаж належних позивачу тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , є незаконним та таким, що суперечить постанові Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17.

Таким чином, вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що порушує права позивача. Зазначив, що за спірних правовідносин порушено принцип «передбачуваності» закону, що позбавило позивача можливості регулювати свою поведінку: мати можливість - за необхідності за належної правової допомоги передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія, адже, як стверджує позивач, цілком зрозуміло, що позивач з моменту винесення постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17 (та, відповідно, набрання нею законної сили) був переконаний у його виконанні Львівською міською радою, і аж ніяк не очікував, що воно таке буде безпідставно проігнороване останньою, в тому числі, шляхом винесення незаконного рішення від 28.07.2023 № 794 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 ». З урахуванням наведеного звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Ухвалою від 07.09.2023 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалою від 11.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін. Цією ж ухвалою залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Львівську міську раду

Ухвалою суду від 05.10.2023 зупинено дію Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради рішення № 794 від 28 липня 2023 року «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » в частині демонтажу тимчасових споруд Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 площею 100 кв. м. до набрання законної сили рішенням суду по суті у цій справі.

Заборонено Львівській міській раді (79006, м. Львів пл. Ринок 1; ), Виконавчому комітету Львівської міської ради (79006 м. Львів пл. Ринок 1; ), Франківській районній адміністрації Львівської міської ради (79057 м. Львів вул. Генерала Чупринки 85; ), Комунальному підприємству «Адміністративно-технічне управління» (79005 м. Львів пл. Міцкевича буд. 6/7; ) та будь-яким іншим уповноваженим ними особам вчиняти дії спрямовані на демонтаж належних фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 до набрання законної сили рішенням суду по суті у цій справі.

Ухвалою суду від 31.10.2023 відмовлено у задоволенні клопотання представниці відповідача та третьої особи про розгляд справи № 380/20804/23 за правилами загального позовного провадження.

Від представниці відповідача на адресу суду надійшли письмові пояснення (вх. № 20206ел від 17.10.2023) у яких проти позовних вимог заперечила. В обґрунтування вказала, що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, норм і правил. Львівською міською радою було підготовлено та прийнято Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року. Зазначила, що пунктом 12.2.6 Правил благоустрою Львівської міської територіальної громади, які затверджені Ухвалою Львівської міської ради № 376 від 21.04.2011 року визначено, що самочинно встановлені МАФи підлягають демонтажу без попереднього судового розгляду. Відповідно до пунктів 2.1.2.17, 2.30 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень. У разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення тимчасової споруди така тимчасова споруда підлягає демонтажу. Так, повідомила, що ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4526 затверджено Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові. Пунктами 2.1, 2.2 цього Положення передбачено, що розміщення тимчасових споруд здійснюється замовником відповідно до паспорту прив`язки, плану земельної ділянки та договору окремих конструктивних елементів благоустрою. Місце встановлення тимчасових споруд повинно відповідати адресі, вказаній у паспорті прив`язки, та плану земельної ділянки або схемі прив`язки. Вказала, що самовільно встановлені тимчасові споруди підлягають демонтажу у разі закінчення строку дії, анулювання паспорта прив`язки, самовільного встановлення ТС така ТС підлягає демонтажу, а тому, на думку представниці відповідача, позивач, задля того аби не допустити порушення законодавства, мав би сам усунути порушення та забрати ТС.

Крім того, зазначила, що позивач у позовній заяві стверджує, що об`єкти самочинного будівництва підлягають знесенню виключно за рішенням суду. З цього приводу вказала, що у рішенні Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » йдеться про демонтаж тимчасових споруд, а ніяким чином не про знесення самочинного будівництва. Вказала, що згідно з статтею 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тому, на думку представниці відповідача, позивач не розмежовує поняття самовільно встановлена тимчасова споруда і поняття самочинне будівництво. Вказала, що постановою Верховного суду від 30.11.2021 року у справі № 1140/2982/18 підтверджуються доводи Виконавчого комітету Львівської міської ради, щодо відсутності статусу самочинного будівництва у тимчасової споруди та наявності повноважень у органів місцевого самоврядування на прийняття рішень про демонтаж самовільно встановлених тимчасових споруд. Зокрема, постановою Верховного суду від 30.11.2021 року у справі № 1140/2982/18 встановлено, що чинним законодавством прямо передбачено, що в разі відсутності, закінчення, анулювання паспорту прив`язки тимчасової споруди, або самовільного її встановлення, така споруда підлягає демонтажу. Проте, жодним нормативним актом не передбачено порядку проведення демонтажу тимчасової споруди з підстав, визначених законодавством. Не визначено чинним законодавством також і компетенції жодного органу державної влади щодо прийняття рішення про демонтаж тимчасової споруди та її проведення. Стверджує, що Верховний Суд звернув увагу, що органи місцевого самоврядування, як представники громади міста, наділені повноваженнями вільно вирішувати будь-які питання місцевого значення, в разі якщо вирішення такого питання не віднесене до компетенції будь-якого іншого органу. Також зазначено, що порядок знесення об`єктів самочинного будівництва, визначений статтею 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не може бути застосований до спірних відносин, оскільки на відміну від нерухомого майна, переміщення якого неможливе без знецінення та зміни призначення, тимчасові споруди мають відмінності, зокрема, виготовляються з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо. Тимчасова споруда встановлюється на відведеному місці, а не будується, а за наявності визначених законом підстав демонтується - без її знецінення та зміни призначення, а не зноситься шляхом знищення або розібрання, що призводить до знецінення та неможливості подальшого використання.

Від представниці відповідача на адресу суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 82647 від 31.10.2023) у яких, серед іншого, зазначила, що Паспорт прив`язки 4 (чотирьох) зблокованих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_1 , виданий Управлінням архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради діяв до 30.12.2016. Строк дії паспорта прив`язки у встановленому порядку не продовжений. Тому на думку представниці відповідача, позивач не дотримався вимог Положення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності в частині терміну дії паспорта прив`язки технічної споруди. Вказала, що ухвалою Львівської міської ради від 06.12.2022 № 2680 «Про відмову фізичній особі підприємцю ОСОБА_3 у включенні тимчасових споруд на АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» вирішено відмовити фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 у включенні тимчасових споруд на АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова». Оскільки відповідно до обстеження прилеглої території до буд. АДРЕСА_1 , проведеного 29.10.2021 комісією в складі головного інженера Львівського комунального підприємства «Південне» та майстрів дільниці житлового фонду, про що складено відповідний акт, тимчасові споруди розміщені на відстані менше 5 метрів від внутрішньоквартального проїзду, що не відповідає пункту 27 постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», згідно з яким: «У населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць».

Вказала, що пунктом 37 Розділу ІІ «Повноваження виконавчого комітету» Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою № 1081 від 08.07.2021 «Про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради» передбачено можливість прийняття рішень щодо тимчасових споруд, які розміщені з порушеннями вимог законодавства України та актів міської ради.

Протокольною ухвалою суду від 14.11.2023 поставленою у судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати залучено до участі в справі Львівську міську раду; цією ухвалою встановлено співвідповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Правом подати письмовий відзив станом на день розгляду справи Львівська міська рада не скористалася.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представниця відповідача та третьої особи проти позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити.

Суд заслухав пояснення повноважних представників сторін та у судовому засіданні ухвалив продовжити розгляд справи у письмовому провадженні.

Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази, всебічно і повно з`ясував усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінив докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив таке.

Ухвалою Львівської міської ради № 2311 від 18.12.2008 до «Перспективної схеми розміщення малих архітектурних форм як частини Програми комплексного благоустрою території міста» була включена належна ФОП ОСОБА_1 тимчасова споруда, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

09 листопада 2009 року ФОП ОСОБА_1 уклав із Львівською міською радою договір оренди відповідної земельної ділянки для обслуговування згаданої тимчасової споруди. Згідно з ухвалою Львівської міської ради від 23.04.2015 № 4527 (п. 203 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова Додатку 2Р-3) відомості про споруду були внесені до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Додатковими угодами від 01.03.2011, 27.04.2012, 01.08.2014, 07.10.2015 термін дії договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 продовжувався кінцевим терміном до 30.12.2016.

22 жовтня 2015 року позивач отримав Паспорт прив`язки тимчасової споруди, що включає Схему розміщення споруди та ескізи фасадів; термін дії Паспорта - до 30.12.2016.

Ухвалою Львівської міської ради № 1568 від 02.03.2017 (п. 268 Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова Додатку 1) продовжено термін здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах позивача до 31 травня 2018 року.

08 червня 2017 року Львівська міська рада прийняла ухвалу № 2122 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою вилучила належну позивачу тимчасову споруду з Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова. Підставою для такого рішення вказано порушенням вимог Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові.

19 липня 2017 року Франківська районна адміністрація Львівської міської ради винесла розпорядження № 320 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

26 грудня 2019 р. Львівська міська рада прийняла ухвалу № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова», якою серед іншого: затверджено новий перелік тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові згідно з додатком; вирішено Управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування у разі відсутності змін щодо площі, конфігурації, адреси або власника тимчасової споруди скерувати Управлінню комунальної власності департаменту економічного розвитку листи про можливість подальшого розміщення тимчасової споруди для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою; визнано такою, що втратила чинність ухвала Львівської міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова».

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказані обставини встановлені постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 461/4740/17, тому такі в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України не доказуються при розгляді цієї справи.

При цьому, постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 461/4740/17 визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2122 від 08 червня 2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» в частині п. 1, а саме: щодо вилучення з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, належних ФОП ОСОБА_1 тимчасових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 .

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 320 від 19.07.2017 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1 ».

Ухвалою Львівської міської ради № 2680 від 06.12.2022 «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у включенні тимчасових споруд на АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» керуючись Законами України "Про регулювання містобудівної діяльності, Про місцеве самоврядування в Україні, Про благоустрій населених пунктів, постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності", з метою впорядкування тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові відмовлено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у включенні тимчасових споруд на АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова, оскільки, відповідно до обстеження прилеглої території до буд. АДРЕСА_1 , проведеного 29.10.2021 комісією в складі головного інженера Львівського комунального підприємства Південне" та майстрів дільниці житлового фонду, про що складено відповідний акт, тимчасові споруди розміщені на відстані менше 5 метрів від внутрішньоквартального проїзду, що не відповідає пункту 27 постанови Кабінету Міністрів України від 30.03.1994 № 198 ''Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони", згідно з яким: "У населених пунктах малі архітектурні форми (крім кіосків для продажу проїзних квитків на зупинках громадського транспорту) розміщуються за межею тротуару, пішохідних доріжок, алей на відстані не менше ніж 1 метр, але не ближче ніж 5 метрів до проїзної частини доріг і вулиць".

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 4-0006-26015 від 16.06.2023 слідує, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові видано направлення для проведення позапланової перевірки на об`єкті містобудування - зблокованих павільйонів для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 , які належать ФОП ОСОБА_1 (термін дії направлення з 16 березня по 22 березня 2017 року). За результатами перевірки Інспекцією 22.03.2017 складено: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності; видано приписи про зупинення будівельних робіт та про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Під час перевірки виявлено, що за вказаною адресою ФОП ОСОБА_1 проведено будівельні роботи з будівництва одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., яка збудована на монолітному бетонному фундаменті, влаштованому по периметру, що свідчить про проведення будівельних робіт без дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт та є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до абз. 3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» за вказане правопорушення 29.03.2017 Інспекцією винесено постанову, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф в розмірі 57600,00 грн.

Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції ДАБК у м. Львові, за результатами якої складено акт перевірки від 31.05.2017р. № 15-н/пз, рішення про скасування від 31.05.2017р. № 15-н/пз, а також припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 31.05.2017р. № 15-н/пз.

За результатами цієї перевірки було скасовано акти індивідуальної дії, складені посадовими особами Інспекції ДАБК у м. Львові, а саме:

- припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 22.03.2017р.;

- припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 22.03.2017р.;

- постанову про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 29.03.2017р. № 0006-вих-1592/41.

З метою перевірки попереднього припису Інспекції про усунення порушень посадовою особою Інспекції проведено повторну позапланову перевірку на вищевказаному об`єкті будівництва. На час проведення перевірки, дозвільних документів на проведення будівельних робіт з будівництва одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., з влаштуванням бетонного фундаменту представником ОСОБА_1 не надано.

Другою перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не виконано вимоги припису виданого 22.03.2017, чим порушено вимоги підпункту "б" пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 3 пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2011 р. № 553, про що 11.05.2017 складено: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності; видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 в місячний термін з дати отримання даного припису усунути виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, шляхом демонтажу об`єкта самочинного будівництва - одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 25.05.2017р. ФОП ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 16000 грн на підставі абзацу 2 пункту 1 частини 6 статті 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності». Відповідно до направлення для проведення позапланової перевірки від 28.08.2017р. щодо об`єкта будівництва по АДРЕСА_1 проведено позапланову перевірку, актом перевірки від 12.09.2017 встановлено, що вимоги припису про знесення об`єкта будівництва ФОП ОСОБА_1 не виконано.

13.09.2017р. Інспекцією подано позовну заяву в Господарський суд Львівської області про знесення самочинно збудованої одноповерхової споруди площею 100 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.03.2022 провадження у справі № 914/1893/17 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю до ФОП ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Львівської міської ради, про знесення самочинно збудованого об`єкту одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 закрито.

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові звернулась до суду з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправним та скасування рішення від 31.05.2017 № 15-н/пз про скасування постанови та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28 листопада 2018 року постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 грудня 2017 року у справі № 813/2176/17 скасовано, направлено справу для продовження розгляду до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2017 року залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду від 04.07.2020 у справі № 813/2176/17 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Інспекції державного будівельно-архітектурного контролю у м. Львові на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020 у справі № 813/2176/17 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, про визнання дій протиправними, скасування рішень.

З наведеного слідує, що приписи Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області про порушення позивачем вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності скасовані ще самою ДАБІ України і суди підтвердили правомірність такого скасування.

З оскарженого рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 784 від 28.07.2023 слідує, що підставою для звернення Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради до заступника міського голови з містобудування ОСОБА_4 про винесення на розгляд виконавчого комітету Львівської міської ради питання демонтажу малих архітектурних форм стало те, що судами у справі № 813/2176/17 встановлено, що об`єкт будівництва на АДРЕСА_1 не капітальна споруда, а встановлена тимчасова одноповерхова споруда, виготовлена з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту на бетонній підготовці і являються малими архітектурними формами.

Рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на АДРЕСА_1 » вирішено демонтувати 4 зблоковані тимчасові споруди для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 загальною площею 100 кв. м (фізична особа підприємець ОСОБА_1 ); рекомендовано фізичній особі підприємцю ОСОБА_1 здійснити демонтаж 4-х зблокованих тимчасових споруд у добровільному порядку у термін протягом 30 календарних днів.

Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом пункту 7 статті 30 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні (далі Закон № 280/97-ВР) до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України Про благоустрій населених пунктів (далі - Закон № 2807-IV).

Статтею 5 вищевказаного Закону встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Пунктом 1 частини першої статті 9 Закону № 2807-IV передбачено, що до повноважень місцевих державних адміністрацій у сфері благоустрою населених пунктів віднесено забезпечення реалізації державної політики у цій сфері.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої статті 12 Закону № 2807-IV, є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 вищезгаданого Закону, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

В свою чергу, за змістом частини другої статті 21 Закону № 2807-IV, яка наводить перелік елементів (частин) до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Приписами частини другої статті 28 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України Про благоустрій населених пунктів. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 (далі Порядок № 244).

Згідно з пунктами 2.1, 2.17, 2.18, 2.20, 2.30, 2.31 Порядку № 244 підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив`язки тимчасової споруди. Встановлення тимчасових споруд здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень. Продовження строку дії паспорта прив`язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності серед основних принципів державної політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності є:

- захист прав, законних інтересів суспільства, територіальних громад та громадян, життя громадян, охорона навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- прозорість процедури видачі документів дозвільного характеру;

- додержання рівності прав суб`єктів господарювання під час видачі документів дозвільного характеру;

- зменшення рівня державного регулювання господарської діяльності;

- установлення єдиних вимог до порядку видачі документів дозвільного характеру.

Згідно із статтею 4 цього ж Закону виключно законами, які регулюють відносини, пов`язані з одержанням документів дозвільного характеру, встановлюються необхідність одержання документів дозвільного характеру та їх види; вичерпний перелік підстав для відмови у видачі, переоформлення, видачі дубліката, анулювання документа дозвільного характеру. А відповідно до п. 5. ст. 4-1 підставами для відмови від видачі документи дозвільного характеру є:

- подання суб`єктом господарювання неповного пакета документів, необхідних для одержання документа дозвільного характеру, згідно із встановленим вичерпним переліком;

- виявлення в документах, поданих суб`єктом господарювання, недостовірних відомостей;

- негативний висновок за результатами проведених експертиз та обстежень або інших наукових і технічних оцінок, необхідних для видачі документа дозвільного характеру. Законом можуть встановлюватися інші підстави для відмови у видачі документа дозвільного характеру. Відмова у видачі документа дозвільного характеру за підставами, не передбаченими законами, не допускається. Письмове повідомлення дозвільного органу про відмову у видачі документа дозвільного характеру надається суб`єкту господарювання особисто або надсилається поштовим відправленням з описом вкладення або у випадках, передбачених законом, в електронній формі за допомогою засобів телекомунікацій із зазначенням передбачених законом підстав для такої відмови у строк, встановлений для видачі документа дозвільного характеру.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму Рішенні від 14.06.2007 року по справі Свято-Михайлівська Парафія проти України наголошував, що закон має бути сформульовано з достатнім ступенем передбачуваності, щоб надати громадянину можливість в розумній, залежно від обставин, мірі передбачити наслідки певної дії (див., наприклад, Rekvenyi v. Hungary [GC], no. 25390/94, § 34, ECHR 1999-III; and Ukrainian Media Group v. Ukraine, no. 72713/01, § 48, 29 March 2005). Ступінь передбачуваності в значній мірі залежить від змісту акту, який розглядається, сфери, яку він має охопити, та кількості та статусу тих, кому його адресовано, в національному праві має бути засіб юридичного захисту від свавільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією... Визначення дискреційних повноважень, якими наділені органи державної влади в сфері основоположних прав, у спосіб, що фактично робить ці повноваження необмеженими, суперечило б принципу верховенства права. Відповідно, закон має чітко визначати межі повноважень компетентних органів та чітко визначати спосіб їх здійснення, беручи до уваги легітимну мету засобу, який розглядається, щоб гарантувати особі адекватний захист від свавільного втручання.

Судом встановлено, що оскаржене рішення Львівської міської ради від 28.07.2023 № 794 прийнято на підставі листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю від 16.06.2023 № 4-0006-26015. Крім того, приймаючи таке рішення Львівська міська рада керувалася Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про благоустрій населених пунктів», «Про місцеве самоврядування», наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 «Про затвердження Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності», ухвалами міської ради від 21.04.2011 № 376 «Про Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади», від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» від 08.07.2021 № 1081 «Про розмежування повноважень між виконавчими органам Львівської міської ради», від 06.12.2022 «Про окремі питання здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території Львівської міської територіальної громади у зв`язку із введенням воєнного стану» і від 06.12.2022 № 2680 «Про відмову фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 у включенні тимчасових споруд на АДРЕСА_1 до переліку тимчасових споруд, що входять до Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, затвердженому ухвалою міської ради від 26.12.2019 № 6107 «Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова». Крім того, таке рішення прийнято з метою усунення наслідків порушень вимог законодавства при розміщенні тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Львівській міській територіальній громаді.

З цього приводу суд зазначає таке.

З листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 4-0006-26015 від 16.06.2023 слідує, що Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові видано направлення для проведення позапланової перевірки на об`єкті містобудування - зблокованих павільйонів для здійснення підприємницької діяльності на АДРЕСА_1 , які належать ФОП ОСОБА_1 (термін дії направлення з 16 березня по 22 березня 2017 року). За результатами перевірки Інспекцією 22.03.2017 складено: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності; видано приписи про зупинення будівельних робіт та про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил. Під час перевірки виявлено, що за вказаною адресою ФОП ОСОБА_1 проведено будівельні роботи з будівництва одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., яка збудована на монолітному бетонному фундаменті, влаштованому по периметру, що свідчить про проведення будівельних робіт без дозвільних документів, які надають право на виконання будівельних робіт та є порушенням вимог п. 2 ч. 1 ст. 34, ч. 1 ст. 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт.

Відповідно до абз. 3 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» за вказане правопорушення 29.03.2017 Інспекцією винесено постанову, якою накладено на ФОП ОСОБА_1 штраф в розмірі 57600,00 грн. Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил Інспекції ДАБК у м. Львові, за результатами якої складено акт перевірки від 31.05.2017р. № 15-н/пз, рішення про скасування від 31.05.2017р. № 15-н/пз, а також припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 31.05.2017р. № 15-н/пз.

Також зі змісту вищевказаного листа слідує, що з метою перевірки попереднього припису Інспекції про усунення порушень посадовою особою Інспекції проведено повторну позапланову перевірку на вищевказаному об`єкті будівництва. На час проведення перевірки, дозвільних документів на проведення будівельних робіт з будівництва одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., з влаштуванням бетонного фундаменту представником ОСОБА_1 не надано. Другою перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 не виконано вимоги припису виданого 22.03.2017р., чим порушено вимоги підпункту "б" пункту 3 частини четвертої статті 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абз. 3 пункту 14 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою КМУ від 23 травня 2011 р. № 553, про що 11.05.2017 складено: акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил; протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності; видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 в місячний термін з дати отримання даного припису усунути виявлені порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, шляхом демонтажу об`єкта самочинного будівництва - одноповерхової споруди, площею 100 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 у справі № 813/2176/17 у задоволенні позову Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Державної архітектурно-будівельної інспекції України щодо винесення рішення про скасування від 31.05.2017 року № 15-н/пз та припису про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 31.05.2017 року № 15-н/пз; скасування рішення про скасування від 31.05.2017 року № 15-н/пз; скасування припису про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності від 31.05.2017 року № 15-н/пз відмовлено.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 у справі № 813/2176/17 встановлено, що в документах, складених позивачем (Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові) в результаті проведення перевірки, зафіксовано проведення будівельних робіт з влаштуванням бетонного фундаменту без порушень.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10.10.2017 у справі № 813/2176/17 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2020.

Також суду зі змісту листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 4-0006-26015 від 16.06.2023 незрозуміло які саме порушення позивачем законодавства про архітектурну діяльність спонукали їх звернутися до Виконавчого комітету Львівської міської ради у 2023 році, при цьому описуючи порушення, які вже були предметом судового розгляду.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що дії Виконавчого комітету Львівської міської ради щодо винесення спірного рішення з урахуванням листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 4-0006-26015 від 16.06.2023 не можуть вважатися правомірними з огляду на те, що у вказаному листі йде мова про проведення перевірки виконання ФОП ОСОБА_1 припису, вимоги якого виконанню не підлягають, з огляду на скасування такого.

Згідно з положеннями пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема: встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку, торгівлі на ринках, додержання тиші в громадських місцях, за порушення яких передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини визначає Закон України «Про благоустрій населених пунктів».

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» система благоустрою населених пунктів включає:

1) управління у сфері благоустрою населених пунктів;

2) визначення суб`єктів та об`єктів у сфері благоустрою населених пунктів;

3) організацію благоустрою населених пунктів;

4) нормування у сфері благоустрою населених пунктів;

5) фінансове забезпечення благоустрою населених пунктів;

6) здійснення державного, самоврядного і громадського контролю у сфері благоустрою населених пунктів;

7) встановлення відповідальності за порушення законодавства у сфері благоустрою населених пунктів.

Статтею 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень.

Суб`єктами у сфері благоустрою населених пунктів, у розумінні частини першої статті 12 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», є органи державної влади та органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, органи самоорганізації населення, громадяни.

Режим використання об`єктів благоустрою визначено статтею 14 вищезгаданого Закону, яка передбачає, що такі об`єкти використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.

За змістом частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», яка наводить перелік елементів (частин) до об`єктів благоустрою належать малі архітектурні форм, які визначаються цією правовою нормою як елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил.

Приписами частини другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що ТС торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.

Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів». Розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить:

1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів;

2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів;

3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб);

4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема:

1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів;

2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях та ін.

Статтею 31 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» нормування у сфері благоустрою населених пунктів здійснюються з метою формування сприятливого для життєдіяльності людини середовища, в умовах якого забезпечуються захист довкілля, санітарне та епідемічне благополуччя населення, шляхом розроблення комплексу взаємопов`язаних норм і правил, якими визначаються взаємопогоджені вимоги до об`єктів благоустрою.

Відповідно до статті 35 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» технічна документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо) розробляється з метою здійснення комплексу заходів з благоустрою територій, окремих об`єктів благоустрою, їх частин і може бути включена до правил благоустрою території відповідного населеного пункту.

Технічна документація з питань благоустрою населених пунктів погоджується в установленому порядку та затверджується її замовником.

Механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244 (далі Порядок № 244).

Пунктом 1.5 Порядку № 244 визначено, що комплексна схема розміщення ТС - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС на території населеного пункту або його частини, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.

Згідно з пунктами 2.1, 2.17, 2.18, 2.20, 2.30, 2.31 Порядку № 244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС. Встановлення ТС здійснюється відповідно до паспорта прив`язки. Строк дії паспорта прив`язки визначається органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради або районної державної адміністрації відповідно до генерального плану, плану зонування та детального плану територій та з урахуванням строків реалізації їх положень. Продовження строку дії паспорта прив`язки здійснюється за заявою замовника, шляхом зазначення нової дати, підпису та печатки у паспорті прив`язки органом з питань містобудування та архітектури виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації.

Пунктом 2.4 Порядку № 244 передбачено, що відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.

Зі змісту наведених норм права слідує, що система благоустрою населених пунктів включає, зокрема організацію, нормування та здійснення контролю, у тому числі самоврядного, у сфері благоустрою населених пунктів. У свою чергу нормування у сфері благоустрою передбачає, зокрема затвердження правил благоустрою населених пунктів, а також затвердження місцевих програм, технічної документація з питань благоустрою територій населених пунктів (проекти, схеми, карти, атласи тощо). За своєю юридичною природою перелік тимчасових споруд, призначених для здійснення підприємницької діяльності, комплексні схеми розміщення тимчасових споруд є актами нормування у сфері благоустрою, розробка та затвердження яких входить до повноважень відповідної місцевої ради на підставі пункту 44 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України».

Суд також зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.12.2020 у справі № 461/4740/17 визнано протиправною та скасовано ухвалу Львівської міської ради № 2122 від 08 червня 2017 року «Про внесення змін до ухвали міської ради від 02.03.2017 № 1568 «Про продовження терміну здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова» в частині п. 1, а саме: щодо вилучення з переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова, належних ФОП ОСОБА_1 тимчасових споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ».

Зобов`язано Львівську міську раду внести зміни до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради № 320 від 19.07.2017.

Ухвалою Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 461/4740/17 закрито касаційне провадження за касаційною скаргою Львівської міської ради на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року у справі № 461/4740/17.

Доказів внесення змін до ухвали, яка визначає (затверджує) перелік тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, шляхом включення до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ФОП ОСОБА_1 , відповідачами не надано.

Суд зазначає, що Львівська міська рада не пояснила наявність достатніх та належних підстав для невключення ТС до Комплексної схеми, не вказала, що позивачем було недотримано певних правил або порушено умови договорів оренди під час провадження господарської діяльності. Разом з тим, зазначена бездіяльність Львівської МР призвела до неможливості подальшого здійснення добросовісної господарської діяльності позивачем, продовження дії документів дозвільного характеру та договорів оренди. При цьому, суд наголошує, що Львівська міська рада не включила позивача до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова тимчасових споруд саме на виконання рішення суду.

Львівська міська рада не наділена абсолютними дискреційними повноваженням при вирішенні питання про включення або невключення ТС до Комплексної схеми розміщення ТС у відповідному населеному пункті, оскільки таке рішення має прийматися у встановленому порядку, з урахуванням принципів регуляторної політики та політики з питань дозвільної системи у сфері господарської діяльності, зокрема збалансованості інтересів держави, суспільних інтересів (територіальної громади) та інтересів суб`єктів господарювання, передбачуваності, у тому числі для суб`єктів господарювання, які добросовісно та з дотриманням усіх правил здійснюють свою діяльність протягом тривалого часу на відповідній території. В іншому випадку такі дії (бездіяльність) матиме ознаки свавільних.

Суд також при прийнятті рішення також враховує те, що невиконання Львівською міською радою судового рішення у справі № 461/4740/17 призвело до неможливості продовження позивачу дозвільних документів, у тому числі і паспорту прив`язки.

Суд звертає увагу, що у Доповіді Венеціанської комісії № 512/2009 «Про верховенство права» (The Rule of Law), яка прийнята на 86-й пленарній сесії 25-26 березня 2011 року), встановлено таке: Венеціанська комісія, взявши за основу визначення принципу верховенства права, дане Т. Бінгемом, дійшла висновку про існування сьогодні консенсусу щодо наступних необхідних складових верховенства права: законність (у тому числі прозорий, підзвітний і демократичний процес ухвалення законів), правова визначеність, заборона сваволі, доступ до правосуддя (забезпечується незалежними і неупередженими судами), дотримання прав людини, недискримінація і рівність перед законом (пункт 21); у рамках Організації Об`єднаних Націй поняття «верховенство права», що було включене до преамбули Загальної декларації прав людини (1948 рік), застосовується для впровадження низки принципів, що мають властивість змінюватися залежно від того чи іншого контексту; порівняння двох доповідей, підготовлених за короткий проміжок часу (2002- 2004 роки), демонструє цю різноманітність підходів: у першій наголошується, наприклад, на таких елементах, як незалежна судова система, незалежні установи захисту прав людини, визначені та обмежені повноваження влади, справедливі та прозорі вибори; тоді як у другій увагу сконцентровано на таких елементах, як якість законодавства, ієрархічна вищість закону, рівність перед законом, відповідальність перед законом, юридична визначеність, процесуальна та судова прозорість, уникнення свавілля, поділ влади та ін. (пункт 24).

Крім того, у пункті 170 рішення у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) ЄСПЛ зазначив, що законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі «P.G. and J.Н. v. the United Kingdom», заява № 44787/98, пункт 46).

У пункті 45 рішення у справі «Al-dulimi and Montana management INC. v.tzerland» (заява № 5809/08) ЄСПЛ наголосив, що однією з фундаментальних складових європейського громадського порядку є принцип верховенства права, а свавілля (arbitrariness) є запереченням цього принципу. Навіть у контексті тлумачення та застосування національного законодавства, коли Суд залишає національним органам влади дуже широкі повноваження, він завжди робить це, прямо чи неявно, з урахуванням заборони свавілля (prohibition of arbitrariness) (див. рішення у справах «Garcнa Ruiz v. Spain», заява № 30544/96, пункти 28-29; «Storck v Germany», заява № 61603/00, пункт 98).

Законодавчо закріплена процедура прийняття рішень суб`єктами публічного права має на меті створення гарантій для суб`єкта приватного права та встановлення меж реалізації повноважень органами публічного права і, в разі її неналежного дотримання, дає підстави для оскарження до суду таких рішень (дій) особою, чиї інтереси вони зачіпають. Установлена законом процедура є важливою гарантією недопущення зловживань з боку суб`єктів владних повноважень під час прийняття рішень та вчинення дій, яка повинна забезпечувати, передусім, справедливе ставлення до особи, а також дотримання загального принципу юридичної визначеності, складовою якого є принцип легітимних очікувань.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 25 січня 2019 року у справі № 826/382/18, від 13 березня 2019 року у справі № 826/11708/17, від 8 липня 2021 року у справі № 160/674/19 та від 20 травня 2022 року у справі № 340/370/21.

Суд також враховує, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 500/26/22, в адміністративному судочинстві добросовісність (несвавільність, розумність, справедливість) рішення суб`єкта владних повноважень означає, що при його прийнятті повинен бути застосований певний стандарт поведінки посадових осіб, що характеризується законністю, транспарентністю та повагою до прав та інтересів суб`єкта приватного права (від лат. Uberrima fides - найбільш добросовісний); враховуючи зміст статті 8 Конституції України та практику Конституційного Суду України (зокрема, Рішення від 20 червня 2019 року № 6-р/2019), верховенство права слід розуміти, зокрема, як механізм забезпечення контролю над використанням влади державою та захисту людини від свавільних дій державної влади.

З цього приводу також доцільно вказати, що відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім того, як зазначив ЄСПЛ в справі «Zolotas v. Greece» стаття 1 Протоколу № 1, яка має за головну мету захистити особу від будь-якого посягання держави на повагу до її майна, може також вимагати позитивних зобов`язань, відповідно до яких держава має вжити певних заходів, необхідних для захисту права власності, зокрема, якщо існує прямий зв`язок між заходом, якого заявник може правомірно очікувати від влади, і ефективним користуванням ним своїм майном (заява № 66610/09, пункт 39). Подібний висновок викладений у рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Capital Bank AD v. Bulgaria» (заява № 49429/99, пункт 52).

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення «Von Maltzan and others v. Germany»). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr von) and others v. Germany», заяви № № 71916/01, 71917/01 та 10260/02).

На думку суду, невключення тимчасової споруди за адресою м. Львів, вул. Володимира Великого, 117 до Переліку тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у Франківському районі м. Львова на виконання судового рішення позбавило позивача можливості регулювати свою поведінку: мати можливість за необхідності за належної правової допомоги передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія.

Отже, враховуючи, що позивач мав законні очікування стосовно включення належних ТС до нового Переліку ТС для провадження підприємницької діяльності у м. Львові, оскільки ці тимчасові споруди були включені у попередніх Комплексних схемах, починаючи з 2008 року, Виконавчий комітет Львівської міської ради не висловлював жодних зауважень до роботи цих ТС, не обґрунтував існування інших підстав для невключення тимчасових споруд до нового переліку, суд погоджується з доводами позивача про вчинення Виконавчим комітетом Львівської міської ради протиправної бездіяльності стосовно позивача, що призвело до порушення прав позивача шляхом прийняття рішення «Про демонтаж тимчасових споруд на вул. Володимира Великого, 117».

Крім того, визначаючи повноваження Львівської міської ради щодо самостійного вирішення питання про включення або невключення тимчасової споруди позивача до нового Переліку ТС для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові, суд враховує таке.

Відповідно до частин першої та дванадцятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень; акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Статтею 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт - це прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання; прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.

Оскільки ухвала Львівської МР від 26 грудня 2019 року № 6107 визначає перелік ТС для здійснення підприємницької діяльності на території міста Львова, суд вважає що така ухвала є регуляторним актом.

Аналогічний висновок у подібних спірних правовідносинах міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 310/6300/16-а (2-а/310/12/17).

При цьому як на підставу прийняття оскаржуваного в частині рішення № 794 від 28 липня 2023 року виконавчий комітет Львівської міської ради посилається на ухвалу Львівської міської ради від 26.12.2019 року № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова, пункт 7.8. якої передбачав внесення змін у додаток 1 до ухвали міської ради від 23.04.2015 року № 4526 Про затвердження Положення про порядок розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові та Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності у м. Львові шляхом внесення заміни пунктів 7.3.-7.8. пунктами 7.3.-7.7. та викладення таких у новій редакції. Нова редакція цих пунктів надавала право органу місцевого самоврядування одноосібно (за відсутності судового рішення з цього приводу) приймати рішення про демонтаж тимчасових споруд, та за необхідності здійснювати розділення майна на окремі конструктивні елементи.

Суд звертає увагу, що у цій справі позивачем не оскаржується вищезазначена ухвала Львівської МР, з огляду на що у межах розгляду та вирішення цієї справи не досліджується питання щодо дотримання встановленого порядку розробки та прийняття цього рішення. Однак при прийнятті спірного рішення відповідачем враховано таку.

З огляду на це суд зазначає, що відповідно до статті 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» принципами державної регуляторної політики є:

доцільність - обґрунтована необхідність державного регулювання господарських відносин з метою вирішення існуючої проблеми;

адекватність - відповідність форм та рівня державного регулювання господарських відносин потребі у вирішенні існуючої проблеми та ринковим вимогам з урахуванням усіх прийнятних альтернатив;

ефективність - забезпечення досягнення внаслідок дії регуляторного акта максимально можливих позитивних результатів за рахунок мінімально необхідних витрат ресурсів суб`єктів господарювання, громадян та держави;

збалансованість - забезпечення у регуляторній діяльності балансу інтересів суб`єктів господарювання, громадян та держави;

передбачуваність - послідовність регуляторної діяльності, відповідність її цілям державної політики, а також планам з підготовки проектів регуляторних актів, що дозволяє суб`єктам господарювання здійснювати планування їхньої діяльності;

прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.

Отже, під час розробки та прийняття органом місцевого самоврядування або іншим уповноваженим суб`єктом акта регуляторного характеру, мають бути дотримані такі вимоги: враховані інтереси суб`єктів господарювання, суспільні інтереси (територіальної громади) та інтереси держави у такій мірі, щоб це забезпечувало їх збалансованість; обґрунтовано необхідність нормативного регулювання саме у запропонованому у відповідному регуляторному акті формі та порядку; відповідне нормативне регулювання має бути передбачуваним для суб`єктів господарювання у достатній мірі; якщо такі суб`єкти добросовісно та з дотримання усіх вимог законодавства здійснюють свою господарську діяльність, то нові регуляторні норми (правила, заходи) не повинні перешкоджати такій діяльності, крім випадків об`єктивної та мотивованої необхідності дотримання законодавства, захисту національної безпеки та суспільних інтересів тощо.

До того ж висновок про необхідність врахування інтересів суб`єкта господарювання, зокрема того, який вже здійснює господарську діяльність на відповідній території, під час розроблення містобудівної документації та документації з питань благоустрою населених пунктів міститься, зокрема у постанові Верховного Суду від 4 листопада 2020 року у справі № 824/376/19-а.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 16.05.2023 у справі № 380/3195/22, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України, враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Суд враховує, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду у справі № 380/2335/20 від 30.11.2020 року, яке набрало законної сили на підставі постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 10.06.2020 року, серед іншого, визнано протиправним та нечинним підпункт 7.8. пункту 7 ухвали Львівської міської ради від 26.12.2019 № 6107 Про здійснення підприємницької діяльності у тимчасових спорудах на території м. Львова.

Тому суд погоджується і з твердженням позивача, що у Виконавчого комітету Львівської міської ради були відсутні абсолютні дискреційні повноваження при прийнятті оскаржуваного рішення № 794 від 28 липня 2023 року взагалі як такого, зокрема і на підставі листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради № 4-0006-26015 від 16.06.2023.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

Ураховуючи викладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним при зверненні до суду із цим позовом судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 25, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради № 794 від 28.07.2023 «Про демонтаж тимчасових споруд на вул. Володимира Великого, 117».

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Львівської міської ради 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1: Виконавчий комітет Львівської міської ради (79006 м. Львів пл. Ринок 1; ).

Відповідач-2: Львівська міська рада (79006, м. Львів пл. Ринок 1; ).

Суддя Р.П. Качур