Справа № 420/23685/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського кружного адміністративного суду 29 липня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови / перешкоджанню у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, яка діяла станом на момент подання рапорту, тобто 13.05.2024року), у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю II групи;

- зобов`язати відповідача, в особі командира військової частини, звільнити позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, яка діяла станом на момент подання рапорту, тобто 13.05.2024 року), у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю II групи;

- зобов`язати відповідача, в особі командира військової частини, виключити позивача зі списків особового складу військової частини та направити його особову справу до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік;

- стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він проходить військову службу по мобілізації та зарахований до особового складу відповідача. Батько позивача (

ОСОБА_2 ) є особою з інвалідністю II групи. Враховуючи це, позивач 13.05.2024 року звернувся до відповідача з підтверджуючими документами та рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Однак, відповідачем було відмовлено у задоволенні такого рапорту, що стало підставою для звернення до суду.

Позивач наголошує, що він звернувся по команді до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, що діяла станом на 13.05.2024 року) та додав всі вказані у рапорті документи (нотаріально-посвідчені копії), після

чого рапорт було підписано безпосереднім командиром і поставлено відмітку про реєстрацію - № 3052/1/34 від 13.05.2024 року, та передано на розгляд до командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 . В подальшому документи було передано на розгляд і прийняття рішення до відповідача, який відмовив у задоволенні цього рапорту письмово відповідно до відповіді за вих. № 1604/2936 від 06.07.2024 року.

Відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби, відповідач виходив із того, що позивач не надав достатніх підстав та підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за одним зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи та через не надання достатніх підстав та підтвердження відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати такий догляд, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Однак позивач вважає, що таке рішення відповідача про відмову у звільненні позивача з військової служби було прийнято всупереч положенням законодавства України, адже при прийнятті відповідного рішення відповідач керувався положеннями ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в чинній (станом на 06.07.2024 року) редакції, нехтуючи при цьому положеннями статті 58 Конституції України (закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, г/е означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності).

Тобто, на думку позивача при розгляді рапорту та прийнятті рішення потрібно було керуватися саме положеннями ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» в редакції, що

діяла на час звернення з відповідним рапортом. Відповідно до редакції закону, на момент подання рапорту позивач мав право на звільнення, адже має батька, який є особою з інвалідністю II групи, а зміни закону позивача не стосуються.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

09 вересня 2024 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про витребування доказів (вхід. № 40813/24).

У період з 26.08.2024 року по 27.09.2024 року суддя перебував у щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника позивача.

Витребувано з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ): належним чином засвідчені копії всіх матеріалів (документів), які пов`язані з розглядом рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за вх. № 3052/1/34 від 13.05.2024 року; належним чином посвідчені копії рішення військової частини НОМЕР_1 щодо рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за вх. № 3052/1/34 від 13.05.2024 року із зазначенням чіткої дати цього рішення та підстави для винесення такого рішення; інформацію і докази поважних причин затягування з боку військової частини НОМЕР_1 процесу розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби за вх. № 3052/1/34 від 13.05.2024 року.

Зобов`язано відповідача надати витребувані судом документи у строк до 11 жовтня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду, розташованого за адресою: 65062, м. Одеса, Фонтанська дорога, 14.

Зупинено провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - до одержання витребуваних судом документів.

Ухвалою суду від 18 листопада 2024 року поновлено провадження у справі зі стадії на якій воно було зупинено.

Відповідач відзив на позов до суду не подав.

Станом на 19 листопада 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 проходить військову службу по мобілізації та зарахований до особового складу Військової частини НОМЕР_1 .

Батько позивача - ОСОБА_2 є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ

№ 952172 від 07.05.2024 року.

13.05.2024 року позивач звернувся по команді до свого безпосереднього командира з рапортом про звільнення з військової служби за сімейними обставинами на підставі п. п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, що діяла станом на 13.05.2024 року) та додав всі вказані у рапорті документи (нотаріально-посвідчені копії), після

чого рапорт було підписано безпосереднім командиром і поставлено відмітку про реєстрацію - № 3052/1/34 від 13.05.2024 року, та передано на розгляд до командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_3 .

До рапорту позивач додав наступні документи: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 14.06.2000 року; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії

12 ААГ № 952172 від 07.05.2024 року; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 22.01.2013 року; копія свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_6 від 02.04.1976 року; копія паспорту громадянина України позивача серії НОМЕР_7 , виданого

Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 24.04.1996 року.

В подальшому документи було передано на розгляд і прийняття рішення до відповідача, який відмовив у задоволенні рапорту позивача письмово відповідно до відповіді за вих. № 1604/2936 від 06.07.2024 року.

Відмовляючи у задоволенні рапорту позивача про звільнення його з військової служби, відповідач виходив із того, що позивач не надав достатніх підстав та підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за одним зі своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю І чи II групи та через не надання достатніх підстав та підтвердження відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати такий догляд, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови / перешкоджанню у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, яка діяла станом на момент подання рапорту, тобто 13.05.2024року), у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю II групи, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела права та висновки суду

За змістом статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 року.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок включає, зокрема: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.

Відповідно до частин першої-третьої статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною шостою статті 2 Закону №2232-XII визначені види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Згідно з абзацами першим-другим частини першої статті 39 Закону №2232-XII призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації. Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (частина п`ята статті 1).

Підстави звільнення з військової служби визначені статтею 26 Закону №2232-XII.

Частиною сьомою статті 26 Закону №2232-XII визначено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України затверджено Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008.

Відповідно до пункту 233 Положення №1153/2008 військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог цього Положення, визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України №170 від 10.04.2009 року.

Відповідно до пункту 12.1 розділу XII цієї Інструкції, звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення №1153/2008 (у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них).

Відповідно до пункту 14.10 розділу XIV цієї Інструкції, звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.

Додатком 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (пункт 12.11 розділу XII) визначено Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби, зокрема передбачено, що при поданні до звільнення з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України №413 від 12.06.2013 та визначено підпунктом "г" пунктів 1, 2 частини четвертої, підпунктом "ґ" пункту 2 частини п`ятої, підпунктом "г" пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються: копія аркуша бесіди; копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).

За визначенням, наведеним в Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача №40 від 31.01.2024, рапорт (заява) - це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.

Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання. І так далі до командира військової частини або іншої посадової особи, що наділена правом вирішувати питання по суті. Лише у разі неприйняття, нерозгляду чи незадоволення рапорту, він подається непрямому, старшому командиру із поясненням причин такої подачі. І так до посадової особи, яка наділена правом звільнення підлеглого військовослужбовця зі служби чи скасування рішень попередніх командирів.

Рапорт має дійти до останньої ланки з клопотаннями прямих командирів (начальників) або з обґрунтуванням їх відсутності. Для зручності в рапорті можна одразу зазначати всіх командирів від прямого до командира військової частини, але фактично подавати по команді і проставляти відповідні помітки подання, отримання та клопотання надалі нижчим командиром вищому.

Чинним законодавством не передбачено чіткого строку, протягом якого командир зобов`язаний розглянути саме рапорт на звільнення та звільнити військовослужбовця, але Інструкція з діловодства в Збройних Силах України містить положення, яке встановлює загальний 30 денний строк для виконання документів, в яких не зазначено строк виконання. Перебіг 30 денного строку розпочинається з моменту реєстрації документа у військовій частині, до якої він надійшов.

Отже, за загальним правилом рапорт на звільнення має бути розглянутий командиром протягом 30 днів з моменту його реєстрації в стройовій частині.

Як зазначалося вище, підстави звільнення з військової служби чітко визначені статтею 26 Закону №2232-XII. Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті. При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

При цьому стаття 26 Закону №2232-XII у період існування спірних правовідносин зазнавала змін.

Так, в редакції до внесення змін Законом №3633-IX від 11.04.2024 року, який набув чинності 18.05.2024 року, пункт 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-XII передбачав, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, звільняються під час дії воєнного стану на таких підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку або про непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» №3633-IX від 11.04.2024 року, що набув чинності 18.05.2024 року, статтю 26 Закону №2232-XII викладено в новій редакції, за якою пункт 2 частини четвертої цієї статті передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану на таких підставах:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;

г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);

е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);

з) у зв`язку із призначенням (обранням) на посаду або перебуванням на посаді судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя.

В свою чергу, пунктом 3 частини дванадцятої цієї статті визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах:

військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

дружина, якщо обоє із подружжя проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці;

військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України;

військовослужбовці, які є усиновлювачами, на утриманні яких перебуває (перебувають) дитина (діти), яка (які) до моменту усиновлення була (були) дитиною-сиротою (дітьми-сиротами) або дитиною (дітьми), позбавленою (позбавленими) батьківського піклування, віком до 18 років, опікунами, піклувальниками, прийомними батьками, батьками-вихователями, патронатними вихователями, на утриманні яких перебуває дитина-сирота (діти-сироти) або дитина (діти), позбавлена (позбавлені) батьківського піклування, віком до 18 років;

виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати;

утримання військовослужбовцем повнолітньої дитини, яка є особою з інвалідністю I чи II групи;

виховання військовослужбовцем дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність, за умови що такі особи не мають інших працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати;

необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

необхідність здійснювати догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю III групи, встановленої внаслідок онкологічного захворювання, відсутності кінцівок (кінцівки), кистей рук (кисті руки), стоп ніг (стопи ноги), одного з парних органів, або за наявності у дружини (чоловіка) з числа осіб з інвалідністю III групи онкологічного захворювання, психічного розладу, церебрального паралічу або інших паралітичних синдромів;

необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

необхідність здійснювати постійний догляд за членом сім`ї другого ступеня споріднення, який є особою з інвалідністю I або II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого та другого ступенів споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого та другого ступенів споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами;

якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану;

якщо їхнім близьким родичам (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, рідний (повнорідний) брат чи сестра) посмертно присвоєно звання Герой України за громадянську мужність, патріотизм, героїчне відстоювання конституційних засад демократії, прав і свобод людини, самовіддане служіння Українському народові, виявлені під час Революції Гідності (листопад 2013 року - лютий 2014 року).

Враховуючи ту обставину, що на час розгляду рапорту ОСОБА_1 про звільнення з військової служби вже діяла нова редакція статтю 26 Закону №2232-XII, то саме вона підлягала застосуванню.

На відміну від попередньої редакції, яка підставою для звільнення визначала саму лише наявність одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи, нова редакція в цьому контексті дозволяє звільнення з військової служби лише при необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Як встановлено судом, до поданого рапорту, позивачем було додано: копію паспорта громадянина України ОСОБА_2 серії НОМЕР_4 , виданого Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 14.06.2000 року; копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 952172 від 07.05.2024 року; копію пенсійного посвідчення ОСОБА_2 серії НОМЕР_5 від 22.01.2013 року; копія свідоцтва про народження позивача серії НОМЕР_6 від 02.04.1976 року; копія паспорту громадянина України позивача серії НОМЕР_7 , виданого Іллічівським МВ УМВС України в Одеській області від 24.04.1996 року.

Будь-яких інших документів на підтвердження факту відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати догляд за батьком позивача, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я позивачем ані до рапорту, ані до суду надано не було.

З огляду на викладене, суд зазначає, що позивачем не доведено факту відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати догляд за батьком позивача, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я та у позові зазначені обставини жодним чином не обґрунтовані.

З огляду на те, що подані позивачем до суду, а також разом з рапортом про звільнення документи, не підтверджували факту відсутності інших осіб, котрі можуть здійснювати догляд за батьком позивача, а саме дітей, батьків, рідних братів та сестер, бабусі та дідуся чи онуків такої особи, якщо інші члени сім`ї самі не потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, суд дійшов висновку висновок про правомірність дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні такого рапорту.

Та обставина, що на момент подання позивачем рапорту, тобто на 13.05.2024 року, діяла попередня редакція статті 26 Закону №2232-XII не змінює правового регулювання взаємовідносин між сторонами, позаяк суб`єкт владних повноважень зобов`язаний використовувати чинний нормативно-правовий акт, тобто Закон, який діє саме під час його правозастосування.

На час розгляду рапорту ОСОБА_1 - 06.07.2024 року діяла вже нова редакція відповідної статті Закону №2232-XII. Крім того, на момент подання позивачем рапорту вже було ухвалено Закон №3633-IX від 11.04.2024 року, що вносив зміни до Закону №2232-XII і набирав чинності 18.05.2024 року, і такий Закон №3633-IX вже було оприлюднено (Офіційний Вісник України 2024,39 від 01.05.2024 року, Урядовий кур`єр 2024, №81 від 20.04.2024 року, Голос України 2024, №ОДВ 68 від 17.04.2024 року), а відтак позивач мав розуміти відповідні наслідки.

Таким чином, на час судового розгляду цієї справи та за наявних у матеріалах справи доказів, у суду відсутні підстави для визнання за позивачем права на звільнення з військової служби за призовом під час мобілізації у військовий час.

Відтак, немає жодних правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є не обґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи відмову у задоволенні позову та те, що позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судового збору у відповідності до вимог ст.139 КАС України судом не здійснюється.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій щодо відмови / перешкоджанню у звільненні позивача з військової служби у запас за сімейними обставинами на підставі п.п. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, яка діяла станом на момент подання рапорту, тобто 13.05.2024року), у зв`язку з наявністю батька, який є особою з інвалідністю II групи та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя С.О. Cтефанов

.