Справа № 380/5554/24
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2024 рокусправа № 380/5554/24
місто Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в:

І. Стислий виклад позицій учасників справи

до Львівського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 а до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції , місцезнаходження: 79019, м. Львів, пр. Чорновола, 39, у якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не вчинення дій по зняттю арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015);

- зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо не вчинення дій по зняттю арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015);

- зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції вчинити дії щодо зняття арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015).

Підставою позову є протиправність бездіяльності відповідача, що полягає у невчиненні дій по зняттю арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015) та постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015).

Позивач зазначає, що вироком Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 у справі №460/1027/13-к ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим в скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 365 КК України (в редакції станом на 03.04.2008 року), частиною другою статті 368 КК України (в редакції станом на 14.04.2008 року). Згідно з статтею 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено за сукупністю злочинів покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у виді 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого. В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.09.2014 у справі № 460/1027/13-к, вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 змінено в частині призначення основного покарання. Згідно відповіді УІАП ГУНП у Львівській області № 11/Аз/21/01/04 від 20.02.2024, вбачається, що 28.11.2014 ОСОБА_1 звільнено з Львівського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області, після засудження його вироком Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014, останній більше не притягувався до кримінальної відповідальності та не був судимий за інші злочини.

Відповідно до частин першої та шостої статті 55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до інформаційної довідки № 365962264 від 15.02.2024 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 24.04.2015 постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції накладено арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ВП 47104593, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015. 15.05.2015 постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції накладено арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ВП47336619, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015.

Пунктом 2 частини першої статті 47 Закону України №606-ХІV передбачено, що виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягнення не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Відповідно до частини четвертої статті 47 Закону України №606-ХІV повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України №606-ХІV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

15.02.2024 представник позивача звернувся із письмовою заявою до відповідача про скасування арешту накладеного постановами державного виконавця від 24.04.2015 (ВП47104593) та від 15.05.2015 (ВП47336619). 12.03.2024 відповідач надав відповідь №19191 від 11.03.2024, якою відмовлено у скасуванні арешту з майна Позивача.

23.09.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечує повністю. Відзив обґрунтований тим, що то відповідно до статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.12.2015 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову життя запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV не передбачав, зняття арешту з майна навіть у разі закінчення виконавчого провадження у випадку нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Оскільки за виконавчими провадженнями №47104593, №.12.2015 прийнято постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві керуючись пунктом 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», враховуючи вимоги пункту 3 частини першої статті 43 Закону України від 21.04.1999 №606-XIV «Про виконавче провадження» виконавчий збір не було стягнуто. Відповідно до пункту 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника якщо після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено.

Зазначає, що при розгляді Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 2-3600/09 у постанові від 09.01.2023 року суд підтримав висновки суду апеляційної інстанції про те, що у разі повернення виконавчого листа з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (аналогічно пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» Закону № 606-XIV) виконавець позбавлений права за своєю ініціативою ухвалити рішення про зняття арешту з майна боржника. За результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) виконавця суд вправі покладати на останнього обов`язок вчинити певні дії лише у разі, якщо буде встановлено, що виконавець дія усупереч вимогам закону або його бездіяльність була неправомірною. Також у мотивах, з яких виходив Верховний Суд, та застосовуючи норми права у справі № 2-3600/09, суд посилався на постанови Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 у яких зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна, оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

ІІ. Рух справи

Ухвалою від 19.03.2024 суддя прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі, призначив її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою від 11.04.2024 суд зупинив провадження у справі.

Ухвалою від 05.08.2024 суд поновив провадження у справі.

Ухвалою від 18.09.2024 суд перейшов до розгляду справи у порядку письмового провадження.

Заходи забезпечення позову та доказів не вживались.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 у справі №460/1027/13-к ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим в скоєнні злочинів, передбачених частиною другою статті 365 КК України (в редакції станом на 03.04.2008 року), частиною другою статті 368 КК України (в редакції станом на 14.04.2008 року).

Згідно з статтею 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено за сукупністю злочинів покарання обвинуваченому ОСОБА_1 у виді 5 (п`ять) років 3 (три) місяці позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 3 (три) роки, з конфіскацією всього майна, яке є власністю засудженого.

В подальшому, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 04.09.2014 у справі № 460/1027/13-к, вирок Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 змінено в частині призначення основного покарання.

Виконавчі листи від 30.09.2014 № 460/1027/13-к, видані Яворівським районним судом Львівської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на екстрадицію в сумі 18100 грн та судових витрат в сумі 8125,82 грн в порядку виконання вироку Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 у справі №460/1027/13- к.

Згідно з відповіддю УІАП ГУНП у Львівській області № 11/Аз/21/01/04 від 20.02.2024, вбачається, що 28.11.2014 ОСОБА_1 звільнено з Львівського слідчого ізолятора Управління державної пенітенціарної служби України у Львівській області, після засудження його вироком Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014, останній більше не притягувався до кримінальної відповідальності та не був судимий за інші злочини.

Відповідно до інформаційної довідки № 365962264 від 15.02.2024 із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна: 24.04.2015 постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції накладено арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ВП 47104593, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015. 15.05.2015 постановою державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції накладено арешт на майно ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ВП47336619, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015.

15.02.2024 представник позивача звернувся із письмовою заявою до відповідача про скасування арешту накладеного постановами державного виконавця від 24.04.2015 (ВП47104593) та від 15.05.2015 (ВП47336619).

12.03.2024 відповідач надав відповідь №19191 від 11.03.2024, якою відмовлено у скасуванні арешту з майна позивача.

Вважаючи бездіяльність відповідача щодо невчинення дій по зняттю арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015) та постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015) протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

IV. Позиція суду

Вирішуючи спір по суті, суд керувався такими мотивами.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

На підставі означає, що суб`єкт владних повноважень: повинен бути утвореним у порядку, визначеному Конституцією та законами України; зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.

У межах повноважень означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.

У спосіб означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (надалі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у вказаному Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, вказаним Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до вказаного Закону, а також рішеннями, які відповідно до вказаного Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених вказаним Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктами 1 та 16 частини третьої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

У частинах четвертій, п`ятій статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.

Щодо застосування Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV, суд зазначає наступне.

Частинами першою та шостою статті 24 Закону №606-ХІV передбачалося, що державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, та пред`явлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення. За заявою стягувача, з метою забезпечення виконання рішення про майнові стягнення, державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника в порядку, визначеному цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону України № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому вказаним Законом порядку, а саме:

- закінчення виконавчого провадження;

- згідно із статтею 49 вказаного Закону України;

- повернення виконавчого документа стягувачу;

- згідно із статтею 47 вказаного Закону України;

- повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав;

- згідно із статтею 48 вказаного Закону України.

Так, частинами першою, другою, п`ятою згаданої статті передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. У разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення.

Відповідно до частини четвертої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV у редакції чинній на момент винесення постанови про накладення арешту, на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Згідно з частиною п`ятою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV, у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Відповідно до частин першої та шостої статті 55 Закону №606-ХІV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Арешт застосовується:

1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації;

2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей;

боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV визначає підстави зняття арешту з майна.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Як вказує представник позивача, частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, в редакції винній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, передбачала наслідки завершення виконавчого провадження, а саме : «У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду. винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом».

Проте, суд наголошує на тому, що відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду;

визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання;

смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва;

прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі;

закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення;

визнання боржника банкрутом;

фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби;

повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону;

якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону;

списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" (3319-17) заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа.

Таким чином, суд висновує про те, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження в розумінні статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що повернення виконавчого документа стягувачу та повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, є різними діями в межах виконавчого провадження, що тягнуть за собою різні правові наслідки. Ототожнення згаданих підстав представником позивача суперечить нормам Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо:

є письмова заява стягувача;

у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення;

стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа;

у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника);

у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом має передати стягувачу, або майно, на яке необхідно звернути стягнення з метою погашення заборгованості (крім коштів), а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи майно боржника, розшук яких здійснювався органами Національної поліції, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна, недостатньо для задоволення вимог стягувача-заставодержателя за виконавчим документом, на підставі якого звернуто стягнення на заставлене майно;

наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Водночас, згідно з частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, повертається до суду, який його видав, у разі відновлення судом строку для подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, та прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, за яким стягувачем є держава, у випадках, передбачених частиною першою статті 47 цього Закону, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання.

Суд наголошує, що зазначений виконавчий документ, повертається до органу, який пред`явив виконавчий документ до виконання, а не до суду або органу, який його видав, що виключає можливість застосування норм частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV до спірних правовідносин.

Отже, застосування відповідачем правових наслідків, передбачених частиною першою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV за наслідками повернення виконавчого документу стягувачу не відповідало б встановленим законом повноваженням.

Суд вказує на те, що Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, в редакції винній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, не передбачав можливості зняття арешту з коштів чи майна боржника у зв`язку з винесенням зазначеної постанови.

Щодо застосування Закону України «Про виконавче провадження» № 1404, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Згідно з частиною третьою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» №1404 у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої згаданої статті арешт з майна знімається.

Таким чином, законодавство чітко визначає випадки, за яких виконавець повинен зняти накладені арешти у випадку повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідно до частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі:

визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення;

затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення;

припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника;

прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню;

письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена;

закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів;

фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом;

повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ;

надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону;

якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини;

непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону;

якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв`язку з цим перераховані до Державного бюджету України;

якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України "Про іпотеку" за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки;

врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", її дочірньою компанією "Газ України", публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз", оператором газотранспортної системи та операторами газорозподільних систем, за спожитий природний газ, а також послуги з його транспортування та розподілу відповідно, перед теплогенеруючими організаціями за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, перед електропостачальниками або операторами системи розподілу (як правонаступниками в частині прав та обов`язків за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією) за спожиту електричну енергію, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України в повному обсязі сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

списання згідно з пунктом 9-15 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" сум недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (у тому числі штрафних санкцій та пені), що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа;

прийняття Фондом гарантування вкладів фізичних осіб рішення про початок процедури ліквідації банку-боржника;

якщо відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню незалежно від дати укладення такої угоди;

врегулювання (погашення, списання) відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" неустойки (штрафів, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, нарахованих на заборгованість учасників процедури врегулювання заборгованості, що підлягали виконанню на підставі виконавчого документа за судовим рішенням, яке набрало законної сили;

врегулювання (погашення, списання) оператором газорозподільної системи заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", якщо таке виконавче провадження розпочато за рішенням про зобов`язання Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, встановити оператору газорозподільної системи економічно обґрунтований тариф на послуги з розподілу природного газу з включенням компенсацій за період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2020 року включно;

виконання або відкликання вимоги територіального центру комплектування та соціальної підтримки відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", скасування рішення суду про тимчасове обмеження громадянина України у праві керування транспортним засобом під час мобілізації, якщо виконавче провадження розпочато за таким рішенням.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Отже, суд висновує, що повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження в розумінні статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404XIV.

Частини четверта та п`ята статті 59 Закону № 1404, чинного на час розгляду виконавцем заяви позивача від 15.02.2024 про скасування арешту майна, передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чикількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.01.2023 справа № 2-3600/09 про те, що у разі повернення виконавчого листа з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (аналогічно пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» Закону № 606-XIV) виконавець позбавлений права за своєю ініціативою ухвалити рішення про зняття арешту з майна боржника. За результатами розгляду скарги на дії (бездіяльність) виконавця суд вправі покладати на останнього обов`язок вчинити певні дії лише у разі, якщо буде встановлено, що виконавець діяв усупереч вимогам закону або його бездіяльність була неправомірною.

Також у мотивах, з яких виходив Верховний Суд, та застосовуючи норми права у справі № 2-3600/09, суд посилався на постанови Верховного Суду від 12 серпня 2022 року справі №569/17603/18 та від 22 грудня 2021 року у справі № 634/292/21 у яких зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не є підставою для зняття арешту з майна оскільки відповідно до частини третьої статті 37 зазначеного Закону арешт із майна знімається у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону. Розширеному тлумаченню такі підстави не підлягають.

Відповідно до пункту 23 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5. зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 за виконавчим провадженням, виконавчий документ за яким повернуто стягувачу, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників без винесення постанови про відновлення виконавчого провадження на підставі постанови про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників.

Постанова про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників виноситься державним виконавцем органу державної виконавчої служби або приватним виконавцем, яким виконавчий документ повернуто стягувачу, за заявою боржника у разі, якщо після повернення виконавчого документа стягувачу на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця надійшла сума коштів для задоволення вимог стягувача, виконання постанов про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та за умови, що такий виконавчий документ повторно на виконання не пред`явлено.

Отже, зняття відповідачем арештів, накладених у виконавчих провадженнях №47104593 та № 47336619 за наслідками розгляду заяви позивача від 15.02.2024 не відповідало б встановленим законом повноваженням.

Додатково суд зазначає, що твердження представника позивача, відповідно до яких аналіз норми статті 47 Закону України №606-ХІV від 21.04.1999 діючого на момент повернення виконавчого документа стягувачу законодавства (24.12.2015) дозволяє дійти висновку, що державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу мав вирішити питання щодо зняття арешту, накладеного на належне позивачу майно не відповідають законодавству, оскільки як вже встановив суд повернення виконавчого документа стягувачу не є закінченням виконавчого провадження в розумінні статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.

Щодо звільнення позивача від відбуття додаткового покарання, суд зазначає таке.

Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2024 у справі №460/1027/13-к задоволено клопотання адвоката Захарчука Я.В. в інтересах ОСОБА_1 про звільнення від відбуття додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є його власністю у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014.

Згадана ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2024 у справі №460/1027/13-к не оскаржувалась та набрала законної сили 16.05.2024.

Суд вважає за необхідне вказати, що виконавчі листи від 30.09.2014 № 460/1027/13-к видані Яворівським районним судом Львівської області, які стали підставою для відкриття виконавчих проваджень №47104593 та № 47336619, стосувалися стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат на екстрадицію в сумі 18100 грн та судових витрат в сумі 8125,82грн в порядку виконання вироку Яворівського районного суду Львівської області від 12.05.2014 у справі №460/1027/13- к.

Таким чином, витрати на екстрадицію та судові витрати, які підлягали стягненню позивача пов`язані з досудовим розслідуванням та розглядом справи судом загальної юрисдикції, а не із додатковим покаранням у виді конфіскації всього майна, яке є власністю позивача.

Оскільки виконавчі провадження не пов`язані із відбуванням позивачем додаткового покарання у виді конфіскації всього майна, яке є власністю позивача, ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2024 у справі №460/1027/13-к не є підставою ані для зняття накладених арештів у виконавчих провадженнях №47104593 та № 47336619, ані для виключення відомостей про позивача з Єдиного реєстру боржників.

Отже, ухвала Яворівського районного суду Львівської області від 08.05.2024 у справі №460/1027/13-к не впливає на правомірність відмови відповідача у знятті арештів, накладених у виконавчих провадженнях №47104593 та № 47336619.

З огляду на викладене та на підставі досліджених доказів, наявних у справі, суд вважає, що відповідач правомірно відмовив у знятті арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015) та накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015) прийнята органом виконавчої служби є правомірною.

Узв`язку з цим, відсутні підстави для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невчинення дій по зняттю арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015) та щодо невчинення дій по зняттю арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015.

Враховуючи те, що позовні вимоги про зобов`язання вчинити дії мають похідний характер від основних позовних вимог, у задоволенні яких суд відмовив, немає підстав для зобов`язання відповідача вчинити дії щодо зняття арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 24.04.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження №47104593; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 20997957 від 28.04.2015) та щодо зняття арешту майна ОСОБА_1 , накладеного відповідно до постанови державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 15.05.2015 про арешт майна боржника та заборону його відчуження (Виконавче провадження № 47336619; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 21373707 від 18.05.2015).

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України та частини третьої статті 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами статті 78 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

V. Судові витрати

Відповідно до статті 139 КАС України у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог повністю підстави про розподілу судових витрат між сторонами відсутні.

Керуючись статтями 6, 9, 73-76, 242, 243, 244, 245, 287 КАС України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Судові витрати між сторонами не розподіляються.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Гулик Андрій Григорович