Справа № 340/6434/24
Суддя: Т.М. КАРМАЗИНА
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Кропивницький Справа № 340/6434/24

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 02 квітня 2024 року про надання земельної ділянки в оренду;

- зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області на найближчій сесії ради розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 квітня 2024 року про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 15,2411 га з кадастровим номером :02:000:9505 для сінокосіння і випасання худоби без зміни її меж та цільового призначення.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що ОСОБА_1 звернулася до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області із клопотанням від 02 квітня 2024 року про надання на безконкурентних засадах (без проведення земельних торгів) в оренду земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби загальною площею 15,2411 га з кадастровим номером :02:000:9505, розташованої на території Мар`янівської територіальної громади, без зміни меж та цільового призначення цієї земельної ділянки. До клопотання позивачем долучено необхідні документи. Отримавши 04 квітня 2024 року вказане клопотання позивача, Мар`янівською сільською радою у місячний термін та на момент звернення до суду із цим позовом не розглянуто клопотання ОСОБА_1 в установленому законом порядку, не прийнято по ньому жодного рішення, що свідчить, на думку представника позивача, про протиправну бездіяльність відповідача.

Ухвалою судді від 07.10.2024 відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (а.с.29-30).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представником відповідача надано відзив на позовну заяву (а.с.32-34), в якому зазначено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9505, яку просить передати в оренду позивач, на підставі договору оренди землі від 07.12.2012 була передана в користування терміном на 10 років громадянину ОСОБА_2 , що підтверджується фактами, викладеними в рішенні Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року у справі 392/1217/21. На підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року у справі 392/1217/21 договір оренди землі від 07.12.2012 розірваний та орендаря ОСОБА_2 зобов`язано повернути Мар`янівській сільській раді земельну ділянку з кадастровим номером :02:000:9505. Однак, вказує, що на момент звернення гр. ОСОБА_1 із заявою про надання в оренду земельної ділянки до Мар`янівської сільської ради та до суду, сільська рада не мала можливості розпоряджатися земельною ділянкою кадастровим номером :02:000:9505 у зв`язку з тим, що ділянка не була повернута орендарем ОСОБА_2 до комунальної власності сільської ради, а отже сільська рада була позбавлена можливості здійснювати всі повноваження власника щодо вказаної земельної ділянки.

Представником позивача подано до суду відповідь на відзив у якій підтримав позовні, вважає, що заперечення відповідача, викладені у його відзиві є необґрунтованими, а позовні вимоги позивача підлягають задоволенню (а.с.45-46).

Ухвалою суду від 28 жовтня 2024 року клопотання представника відповідача про розгляд справи з викликом сторін залишено без задоволення (а.с.62-63).

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується адміністративний позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулася до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області із клопотанням від 02 квітня 2024 року про надання на безконкурентних засадах (без проведення земельних торгів) в оренду строком на 2 (два) роки земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення з видом цільового призначення для сінокосіння і випасання худоби (КВЦПЗ 01.08.) загальною площею 15,2411 га, у тому числі за земельними угіддями: пасовища, з кадастровим номером :02:000:9505, розташованої на території Мар`янівської територіальної громади, без зміни меж та цільового призначення цієї земельної ділянки (а.с.9-11).

До клопотання позивачем долучено: копію паспорта та картки фізичної особи - платника податків (а.с.12-13); витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 02 квітня 2024 року за № НВ-024 (а.с.14-19); витяг №НВ-024 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с.20); інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформована 02 квітня 2024 року за № 372398939 (а.с.21); викопіювання з картографічної основи Державного земельного кадастру, кадастрової карти (плану), сформованого 02 квітня 2024 року за № НВ-024 (а.с.22-25); графічні матеріали, на яких зазначено місце розташування та розмір земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9505 (роздруківка інформації про земельну ділянку із веб-сайту https://kadastr.live/) (а.с.26).

Станом на момент винесення рішення у даній справі клопотання позивача не розглянуто, жодного рішення не прийнято.

Вказані обставини стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

У ході розгляду справи судом також встановлено, що рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 жовтня 2023 року по справі №392/1217/21, залишеного без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року позов заступника керівника Новоукраїнської окружної прокуратури в інтересах Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області до ОСОБА_2 задоволено. Розірвано договір оренди землі від 7 грудня 2012 року, укладений між орендодавцем Маловисківською районною державною адміністрацією Кіровоградської області і орендарем ОСОБА_2 щодо оренди земельної ділянки кадастровий номер :02:000:9505, площею 15,2411 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки - під пасовища та сінокосіння та зобов`язано ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) передати за актом прийому-передачі у комунальну власність Мар`янівської сільської ради (код в , вул. Центральна, 59 в с. Велика Виска Новоукраїнського району Кіровоградської області) земельну ділянку кадастровий номер :02:000:9505, площею 15,2411 га, що розташована на території Мар`янівської сільської ради, цільове призначення земельної ділянки - під пасовища та сінокосіння.

Надаючи правову оцінку обґрунтованості аргументам, наведеними учасниками справи, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Правовідносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються, зокрема, Земельним кодексом України (далі - ЗК України), а також прийнятими відповідно до нього нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 34 ЗК України, громадяни можуть орендувати земельні ділянки для сінокосіння і випасання худоби. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Відповідно до статті 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з частинами 1 - 3 статті 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 134 цього Кодексу встановлено, що не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва.

Як встановлено судом, позивач звернулась до Мар`янівської сільської ради із клопотанням про надання земельної ділянки площею 15,2411 га, кадастровий номер :02:000:9505, в оренду на 2 роки з видом цільового призначення для сінокосіння і випасання худоби.

Враховуючи зазначене, порядок надання бажаної позивачем земельної ділянки у користування врегульований статтею 123 ЗК України.

Згідно з положеннями статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі:

проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання) та/або надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення;

технічних документацій із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок у разі поділу та/або об`єднання земельних ділянок.

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Тобто, надання у користування земельної ділянки без складення документації із землеустрою можливо лише за наявності трьох умов, а саме:

- реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр";

- реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

- без зміни меж та цільового призначення земельної ділянки.

Згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, бажана для позивача земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :02:000:9505, з цільовим призначенням: 01.08 Для сінокосіння і випасання худоби, категорія земель - Землі сільськогосподарського призначення; власник Мар`янівська сільська рада. (а.с.14-19, 21, 65-66).

Що стосується реєстрації права власності на земельну ділянку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин" від 28 квітня 2021 року № 1423-IX, розділ Х "Перехідних положень" доповнено пунктом 24, яким серед іншого визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель визначених у підпунктах а - е цього Пункту.

Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.

Інші земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом.

Тобто, з дня набрання чинності Законом України № 1423-IX від 28 квітня 2021 року з 27.05.2021 землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Судом з`ясовано, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:000:9505 віднесена до земель сільськогосподарського призначення та має вид використання для сінокосіння і випасання худоби, що підтверджується матеріалами справи.

В силу приписів ст.4 Закону України "Про оренду землі" орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Частиною 5 статті 46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сесія ради скликається в міру необхідності, але не менше одного разу на квартал, а з питань відведення земельних ділянок та надання документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності - не рідше ніж один раз на місяць.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Аналіз наведених правових норм свідчить, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 ЗК України, зокрема, у разі передачі в користування громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва (абз. 16 ч.2 ст.134 ЗК України).

Отже, у межах спірних правовідносин саме Мар`янівська сільська рада повинна була розглянути клопотання позивача і прийняти відповідне рішення на пленарному засіданні.

Суд звертає увагу, що Земельний кодекс України або інші закони не передбачають делегування повноваження по розпорядженню земельними ділянками, у тому числі керуючому справами виконкому, або приймати інші акти, ніж у формі рішень; в іншому випадку такі дії кваліфікуються як протиправна бездіяльність щодо неприйняття рішення про надання в оренду земельної ділянки чи про відмову в її наданні.

Доказів, які б свідчили про розгляд клопотання позивача сільською радою та прийняття нею відповідних рішень, у справі не міститься, а відповідачем до суду не надано.

У спірних відносинах відповідач не реалізував своїх повноважень, оскільки не надав оцінки поданим документам та не прийняв жодного рішення.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_2 направив до сільської ради лист -повідомлення від 29.03.2024 про повернення земельної ділянки з кадастровим номером :02:000:9505, додавши до листа акт приймання передачі земельної ділянки від 29 березня 2024 року, підписаний ОСОБА_2 (а.с.47). Вказані документи отримані сільською радою 04.04.2024 (а.с.47зв.). Отже посилання представника відповідача у відзиві на неповернення земельної ділянки орендарем ОСОБА_2 до комунальної власності сільської ради згідно рішення суду є безпідставним.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Частиною 4 статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Перевіривши обґрунтованість доводів сторін та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, враховуючи не прийняття відповідачем жодного рішення щодо клопотання позивача про надання земельної ділянки в оренду, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже здійснені позивачем судові витрати на сплату судового збору у сумі 1211,20 грн. (а.с.27) слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України).

Відповідно до ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16, від 11 червня 2019 року у справі №826/841/17.

Верховний Суд у постановах від 24.11.2021 року у справі №420/1109/20, від 29.11.2021 року у справі №420/13285/20, від 03.12.2021 року у справі №1.380.2019.000502 вказав, що, визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.Статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 р. №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у справі Лавентс проти Латвії наголосив, що відшкодовуванню підлягають лише витрати, які мають розумний розмір.

Як зазначено Європейським судом з прав людини у п.268 Рішення по справі East/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014 (Заява № 19336/04): Згідно з практикою Суду, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п.30, ECHR 1999-V)..

Аналогічну практику вирішення питання судових витрат застосовано Європейським судом з прав людини і у п.95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пп.34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, п.80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, п.88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004.

У справі East/West Alliance Limited проти України Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі Іатрідіс проти Греції (Iatridis v. Greece), п.55).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

В обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10500,00 грн. до матеріалів справи надано ордер про надання правничої допомоги серії ВА №1092353 (а.с.8); договір про надання правничої допомоги від 24.09.2024, укладений між адвокатом Загороднім І.В. та ОСОБА_1 (а.с.55); додаток №1 до договору від 24.09.2024 (а.с.56); звіт від 01.11.2024 про витрачений час на надання правничої допомоги за договором від 24.09.2024 (а.с.57); акт від 01.11.2024 про надання правничої допомоги за договором від 24.09.2024 (а.с.58).

Так, пунктом 3.2 Договору від 24.09.2024 передбачено, що оплата гонорару Клієнтом здійснюється протягом 40 днів з дня ухвалення судом відповідної інстанції рішення у судовій справі. (а.с.55зв.) Відповідне посилання міститься й в акті від 01.11.2024 про надання правничої допомоги. (а.с.58)

Суд зазначає, що такі види правової допомоги як зустріч з Клієнтом з метою з`ясування обставин справи, обговорення правової позиції у справі; правовий аналіз документів, аналіз законодавства, актуальної судової практики охоплюються таким видом як складання позовної заяви.

Отже, вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд, враховуючи предмет спору, виходячи із критеріїв, визначених частинами 3, 5 статті 134, частиною 9 статті 139 КАС України, з дотриманням принципів розумності, обґрунтованості, дійсності та співмірності, вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.

Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (26241, Кіровоградська область, Новоукраїнський район, с. Велика Виска, вул. Центральна, 59, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області щодо не розгляду клопотання ОСОБА_1 від 02 квітня 2024 року про надання земельної ділянки в оренду.

Зобов`язати Мар`янівську сільську раду Новоукраїнського району Кіровоградської області розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 квітня 2024 року про надання в оренду земельної ділянки загальною площею 15,2411 га з кадастровим номером :02:000:9505 для сінокосіння і випасання худоби без зміни її меж та цільового призначення та прийняти відвідне рішення, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на оплату судового збору в сумі 1211,20 грн.; на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області ().

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Третього апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА