Справа № 380/22337/24
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ПРО ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РУХУ

18 листопада 2024 року

Суддя Львівського окружного адміністративного суду Клименко О.М., розглянувши в порядку письмового провадження питання про залишення позовної заяви без руху після відкриття провадження у справі № 380/22337/24 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), які полягають у застосуванні із січня 2020 року по квітень 2023 року розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 із січня 2020 року по квітень 2023 року грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, підйомної допомоги, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, надбавок та доплат, нарахованих та виплачених у зв`язку із проходженням військової служби та звільненням з неї, із застосуванням розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно.

У позовній заяві позивачка просить суд визнати поважними причини пропуску звернення до суду з цим позовом та поновити строк звернення до суду.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення з цим позовом до суду, позивачка покликається на те, що стаття 233 Кодексу законів про працю України (далі також КЗпП України) у редакції Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX початок відліку строку для звернення до суду пов`язує з одержання позивачем письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні. Відповідач ані в день виключення позивачки зі списків особового складу, ані в день виплати грошового забезпечення всупереч вимогам статті 116 КЗпП України не вручив письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні). Лише на адвокатський запит свого представника позивачка 28 вересня 2024 року отримала особисті картки грошового забезпечення за 2020-2023 роки, зі змісту яких видно, що відповідач визначав посадовий оклад та оклад за військовим званням за період із січня 2020 року по квітень 2023 року виходячи з розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року. Без отримання відповідних доказів позивачка не змогла би дізнатися про розміри складових грошового забезпечення, які розраховані із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, а не на 01 січня 2020 року, 01 січня 2021 року, 01 січня 2022 року та 01 січня 2023 року відповідно. Ураховуючи відсутність необхідних доказів позивачка не мала можливості своєчасно скористатись своїм правом на звернення до суду. Отримавши відповідні документи, якими обґрунтовані позовні вимоги, та, відповідно, дізнавшись про порушення своїх прав, позивачка без зволікань звернулася до суду із цим позовом. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачкою вжито активні дії щодо отримання у відповідача відповідних документів/розрахунків, з яких позивачка дізналася про порушення своїх прав, належить дійти висновку про можливість віднести причини пропуску строку звернення до суду поважними через призму відсутності фактів, які б вказували, що позивачка не зверталася до суду через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду, порушивши ці строки.

Ухвалою судді від 05 листопада 2024 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін; витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) докази виконання обов`язку, передбаченого статтею 116 Кодексу законів про працю України, а саме письмового повідомлення ОСОБА_1 про суми, нараховані та виплачені їй при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) в день їх виплати.

У вказаній ухвалі суд відзначив, що питання дотримання позивачкою строку звернення з цим позовом до суду суд вирішуватиме після отримання витребуваних у відповідача доказів.

14 листопада 2024 року представник відповідача подав через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву.

До вказаного відзиву представник відповідача долучив, зокрема особисті картки грошового забезпечення та архівні відомості на виплату грошового забезпечення за 2020-2023 роки, а також аркуш бесіди з ОСОБА_1 від 05 квітня 2023 року.

Оцінюючи поважність причин пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які вказані у позовній заяві, з урахуванням наданих представником відповідача доказів, суд зазначає таке.

Спірні у цій справі правовідносини виникли у зв`язку з недотриманням відповідачем, на думку позивачки, законодавства про оплату праці.

Утім, положення статті 122 КАС України не містять норм, які б урегульовували строки звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати (грошового забезпечення) у разі порушення законодавства про оплату праці.

Водночас такі строки встановлені КЗпП України.

При цьому суд наголошує, що КАС України прямо визначає, що строк звернення до адміністративного суду може бути встановлений й іншим законом.

Так, частина друга статті 233 КЗпП України, яка діяла в редакції до 19 липня 2022 року, встановлювала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У пункті 2.3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 зазначено про те, що спір щодо стягнення невиплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці. В разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Конституційний Суд України, тлумачачи норми статті 233 КЗпП України, ураховує, що право на отримання заробітної плати повинно бути гарантоване незалежно від строку. Тож, у цій статті КЗпП України встановлена додаткова гарантія для осіб, що звертаються до суду з вимогами про стягнення заробітної плати.

Отже, строки звернення до суду із позовом про нарахування та виплату грошового забезпечення та його складових частин до 19 липня 2022 року не застосовувалися.

З огляду на наведене у цій справі до вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з січня 2020 року 19 липня 2022 року застосуванню підлягає частина друга статті 233 КЗпП України у редакції, чинній до 19 липня 2022 року, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тож у частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з січня 2020 року 19 липня 2022 року строк звернення до суду позивачка не пропустила.

Водночас 19 липня 2022 року набрав чинності Закон України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі Закон № 2352-ІХ), яким внесено зміни до КЗпП України, зокрема частину другу статті 233 цього Кодексу викладено у такій редакції:

«Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».

Отже, починаючи з 19 липня 2022 року законодавець установив строк для звернення працівника з позовом до суду про виплату усіх сум, що належать йому при звільненні, який становить три місяці та обчислюється з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Суд також підкреслює, що положення частини другої статті 233 КЗпП України не лише визначають строки реалізації права на судовий захист, а й визначають час, з якого починається перебіг такого строку, а саме з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Звідси, саме з подією отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні, законодавець пов`язує перебіг тримісячного строку для звернення з позовом до суду.

При цьому суд зауважує, що КЗпП України не визначає конкретної форми письмового повідомлення працівника про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

У цій справі суд встановив, що позивачку виключено зі списків особового складу НОМЕР_2 прикордонного загону та всіх видів забезпечення з 05 квітня 2023 року. Остаточною датою проходження військової служби належить вважати 05 квітня 2023 року.

У день виключення позивачки зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення з нею проведено бесіду, що підтверджується доданим представником відповідача до відзиву на позовну заяву аркушем бесіди від 05 квітня 2023 року.

Зі змісту цього аркуша бесіди видно, що з позивачкою проведено роз`яснювальну роботу з питань нарахування та виплати грошового забезпечення при звільненні з військової служби, зокрема: грошової допомоги на оздоровлення; вихідної допомоги при звільненні; компенсації за невикористану відпустку та додаткову відпустку як учаснику бойових дій; додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168; індексації грошового забезпечення. Скарги, заперечення та пропозиції щодо виплати грошового забезпечення та інших видів грошового забезпечення у позивачки були відсутні. Заперечень щодо розмірів та строків виплати повного розрахунку позивачка не мала.

Отже, з наведеного слідує, що 05 квітня 2023 року відповідач під час бесіди письмово повідомив позивачку про суми, належні їй при звільненні.

Таке повідомлення оформлене аркушем бесіди, з яким позивачка ознайомилася особисто (про що свідчать вчинені нею підписи на тексті аркуша співбесіди). При цьому скарги, заперечення та пропозиції щодо виплати грошового забезпечення та інших видів грошового забезпечення у позивачки були відсутні. Заперечень щодо розмірів та строків виплати повного розрахунку позивачка не мала.

З огляду на вказане суд відхиляє покликання позивачки на те, що лише на адвокатський запит свого представника вона 28 вересня 2024 року отримала особисті картки грошового забезпечення за 2020-2023 роки, а відтак дізналася про порушення свого права на отримання грошового забезпечення у належному розмірі.

Суд наголошує, що 05 квітня 2023 року позивачка була письмово повідомлена відповідачем про належні їй при звільненні суми, а тому з урахуванням вимог частини другої статті 233 КЗпП України строк звернення до суду з вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року почав обчислюватися для позивачки з 05 квітня 2023 року.

Водночас суд відзначає, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відмінений карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).

У цій справі позивачка звільнена з військової служби у квітні 2023 року, тобто під час дії карантину, отже до суду з цим позовом з вимогами про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року повинна була звернутися до 30 вересня 2023 року.

Проте з цим адміністративним позовом до суду позивачка звернулася, сформувавши його в системі «Електронний суд», 31 жовтня 2024 року, тобто з пропуском тримісячного строку, визначеного частиною другою статті 233 КЗпП України, в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року.

Суд відзначає, що визначені процесуальним законом строки, про які зазначено вище, це той орієнтовний період часу, протягом якого позивачка мала би проявити інтерес стосовно свого позову, якщо вона дійсно зацікавлена у тому, щоб провадження у справі було відкрито, а її спір вирішено. З іншого боку строк звернення до суду є своєрідним бар`єром, який повинен запобігати зловживанню правами і сприяти правовій визначеності правовідносин.

Реалізувати своє право на захист в порядку адміністративного судочинства потрібно вчасно, а поновити пропущений строк звернення до суду суд може лише якщо для цього є поважні причини.

Своєю чергою, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення стороною у справі процесуальних дій.

Позивачкою не надано жодних належних доказів наявності об`єктивних перешкод для звернення до адміністративного суду та не наведено поважних обставин, які не залежали від її волевиявлення та були пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами, що перешкоджали звернутись до суду в межах встановленого строку.

З огляду на викладене вище суд визнає неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року, які наведені позовній заяві.

Згідно з ч. 1 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до частини 13 статті 171 КАС України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

За цих обставин позивачці необхідно подати до суду заяву про поновлення строку звернення з цим позовом до суду в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх обґрунтування, у зв`язку з чим відповідно до частини 13 статті 171 КАС України позовну заяву належить залишити без руху після відкриття провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 171, 248, 256, 294 КАС України, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Визнати неповажними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року, які наведені у позовній заяві.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії залишити без руху в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року.

Особі, що звернулася із позовною заявою, встановити в п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, у спосіб подання до суду:

- заяви про поновлення строку звернення з цим позовом до суду в частині позовних вимог про перерахунок та виплату грошового забезпечення (інших його складових) за період з 19 липня 2022 року по квітень 2023 року із зазначенням інших підстав для поновлення строку та наданням доказів на їх обґрунтування.

Роз`яснити позивачці, що відповідно до частини 15 статті 171 КАС України якщо вона не усуне недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, позовну заяву в частині позовних вимог буде залишено без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала в апеляційному порядку окремо не оскаржується.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали складено 18 листопада 2024 року.

Суддя Клименко О.М.