Справа № 240/15757/24
Суддя: Приходько Оксана Григорівна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/15757/24

категорія 111020300

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Приходько О.Г., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління ДПС у Житомирській області до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулось Головне управління ДПС у Житомирській області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості в сумі 728 216,15 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги контролюючий орган зазначає про наявність непогашеної податкової заборгованості відповідача з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 509 030,75 грн, а також з військового збору на суму 42 419,23 грн та по пені на суму 176 766,17 грн. Суми податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору було визначено на підставі податкових повідомлень-рішень, оскаржених відповідачем у судовому порядку, які були визнані правомірними та залишені без змін, а відтак сума грошового зобов`язання за податковими платежами є узгодженою. У встановленому порядку податковим органом було виставлено податкову вимогу, суму за якою несплачено платником податків у повному обсязі, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача непогашену суму податкового боргу.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Як визначено у частині першій статті 174 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 251 цього Кодексу.

Відповідно до частини одинадцятої статті 251 КАС України у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом із повідомленням про вручення.

Згідно з пунктом 5 частини шостої статті 251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з пунктами 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку (затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270) у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.

Оскільки відповідач не зареєстрував Електронний кабінет, ухвала про відкриття провадження у справі направлена відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу, зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, однак до суду повернувся конверт поштового відправлення з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Верховний Суд в ухвалі від 05 жовтня 2023 року у справа № 9901/218/21 указав, що до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками "за закінченням терміну зберігання", "адресат вибув", "адресат відсутній" і тому подібне, з урахуванням конкретних обставин справи можуть уважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.

За таких обставин судом вжиті усі передбачені КАС України заходи для інформування відповідача про наявність у провадженні суду цієї справи, тому відповідно до положення пункту 4 частини шостої статті 251 КАС України є підставою вважати ухвалу про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2024 року такою, що вручена відповідачу.

Такий підхід викладено у постанові Верховного Суду 08 серпня 2024 року у справі № 440/18128/21.

Водночас, після подання відповідної заяви представником відповідача адвокатом Янчуком М.О., копію ухвали про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2024 року доставлено 02 вересня 2024 року в Електронний кабінет представника через підсистему "Електронний суд".

Так, відповідно до частини сьомої статті 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє. При цьому, за правилами частини шостої цієї ж статті день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення.

Оскільки 02 вересня 2024 року о 14:18 год. судом отримано повідомлення про доставлення 02 вересня 2024 року о 14:01 год. копії ухвали про відкриття провадження у справі від 26 серпня 2024 року до Електронного кабінету представника відповідача, відповідач вважається належним чином повідомленим про відкриття провадження у цій справі.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому він акцентує на тому, що у разі спливу 1095-денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, й відтоді у контролюючого органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу. Стверджує, що податковий борг виник у 2016 році й з 06 травня 2016 року позивач був із цим обізнаний, отримавши сформований ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку форми № 1ДФ за звітний період 1 квартал 2016 року. Також зазначає про те, що сума податкової заборгованості за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" у розмірі 509 030,75 грн визначена податковим органом на підставі податкового повідомлення-рішення від 08 листопада 2018 року № 5, а за військовим збором у розмірі 142 419,23 грн на підставі податкового повідомлення-рішення від 08 листопада 2018 року № 5, а тому цей борг може бути стягнуто у межах 1095 днів із дня виникнення боргу, оскільки по закінченню цього строку відповідно до статті 101 ПК України такий борг визнається безнадійним і підлягає списанню. У таких доводах представник відповідача спирається на висновки Касаційного господарського суду у справі № 910/8428/18.

Оскільки, як зазначає представник відповідача, податковий борг виник 06 травня 2016 року, податкові повідомлення-рішення винесено 08 листопада 2018 року, строк стягнення податкового боргу становить 1095 днів, а позов подано 21 серпня 2024 року, у задоволенні позову слід відмовити, на переконання представника, у зв`язку із закінченням строку для вжиття заходів до стягнення податкової заборгованості.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивач непогоджується з доводами сторони відповідача зазначаючи про те, що грошові зобов`язання відповідача набули статусу узгоджених за наслідком оскарження у судовому порядку податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № , № у справі № 240/348/19. Судове рішення набрало законної сили 31 січня 2022 року. При цьому звертає увагу на те, що відповідно до пункту 3 Розділ VI "Прикінцеві положення" КАС України (зі змінами згідно з Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19) відповідні процесуальні строки продовжувались, а також, враховуючи норми пункту 69 Податкового кодексу України (надалі ПК України), яким було доповнено підрозділ 10 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, зупинялись на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Оскільки спірні суми набули статусу узгодженого грошового зобов`язання у 2022 році, позивач переконує у відсутності підстав для визнання безнадійним та списання податкового боргу відповідача, стверджуючи про те, що встановлений строк давності стягнення боргу не минув.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному їх дослідженні, встановивши фактичні обставини справи, що мають юридичне значення для вирішення спору, суд зазначає таке.

ОСОБА_1 як платник податків перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Житомирській області.

Зі змісту зведеного розрахунку сум податкового боргу, які не були задоволені боржником протягом встановленого строку для їх погашення, за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 728 216,15 грн (441 159,98 грн - основний платіж, 110 290,00 грн - штрафна санкція, 176 766,17 грн пеня).

Відповідно до детального зведеного розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги за відповідачем рахується податковий борг за платежами:

- з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 672 199,52 грн, з яких: 407 224,60 грн основного платежу; 101 806,15 грн штрафної санкції; 163 168,77 грн пені;

- з військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на загальну суму 56 016,63 грн, з яких: 33 935,38 грн основного платежу; 8 483,85 грн штрафної санкції; 13 597,40 грн пені.

Як встановлено судом та сторонами не заперечується, сума податкового боргу відповідача за платежем "Податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування" виникла на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 на суму 509 030,75 грн, з яких: за основним платежем 407 224,60 грн; 101 806,15 грн за штрафними (фінансовими) санкціями. Податковий борг за платежем "Військовий збір" на суму 42 419,23 грн, з яких: 33 935,38 грн за основним платежем та 8 483,85 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, виник на підставі податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5.

Податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5 оскаржено відповідачем у судовому порядку й рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 240/348/19, яке набрало законної сили 31 січня 2022 року, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову, на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про визнання незаконними та скасування податкових повідомлень-рішень від 08 листопада 2018 року № , № відмовлено.

03 квітня 2023 року податковим органом сформовано податкову вимогу № 0-0630 про те, що станом на 02 квітня 2023 року податковий борг платника становить 742 989,25 грн. Цю вимогу надіслано 03 квітня 2023 року на адресу відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак поштове відправлення повернулось з відміткою установи поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Відомостей про оскарження податкової вимоги судом не встановлено.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з того, що предметом переданого на розгляд суду у цій справі спору є правовідносини щодо стягнення з відповідача коштів на погашення суми податкового боргу.

Верховний Суд послідовно дотримується тієї позиції, що у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань.

У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, зокрема і пені, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання (що включає і нараховану пеню), чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше (постанова Верховного Суду від 21 травня 2024 року у справі № 160/15166/22).

Отже, предметом доказування у цій справі є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкового боргу у судовому порядку.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Як визначено у підпункті 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з пунктом 57.3 статті 57 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Отже, факт узгодження податкового зобов`язання має наслідком обов`язок платника податку сплатити таке зобов`язання у встановлений законом строк. Невиконання обов`язку зі сплати узгодженого податкового зобов`язання призводить до набуття таким зобов`язанням статусу податкового боргу, процедура стягнення якого визначається законом.

При цьому питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом цього позову, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з яким відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у справі, а отже суд не має процесуальних повноважень у межах розгляду цієї справи здійснювати їх правовий аналіз.

Отже, з урахуванням викладених законодавчих приписів, дослідженню і оцінці підлягають питання, чи набула сума податкових зобов`язань, визначених контролюючим органом, статусу узгодженого грошового зобов`язання та статусу податкового боргу та з огляду на встановлене, чи є правові підстави для її стягнення.

Суд з`ясував, що 24 січня 2019 року відповідач оскаржив у судовому порядку податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5, й рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2021 року у справі № 240/348/19, яке набрало законної сили 31 січня 2022 року, у позові відмовлено.

Відтак, з 31 січня 2022 року грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 509 030,75 грн та з військового збору на суму 42 419,23 грн набули статусу узгодженого грошового зобов`язання.

Отже, відповідно до пункту 57.3 статті 57 ПК України та враховуючи норму пункту 56.18 статті 56 ПК України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) відповідачу належало сплатити узгоджену суму грошових зобов`язань до 10 лютого 2022 року включно.

Тож заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості відповідає визначенню податкового боргу, наведеному у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України, а саме: "податковий борг" - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк.

Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку, визначеного пунктом 102.4 статті 102 ПК України, суд зазначає таке.

Так, відповідно до пункту 102.4 статті 102 ПК України у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Обґрунтованість нарахування заявлених у цій справі до стягнення грошових зобов`язань було предметом судового контролю та перевірки у справі № 240/348/19, судовим рішенням у якій відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявлених вимог. Як вже зазначалось судом, з набранням законної сили судовим рішення у справі № 240/348/19 з 31 січня 2022 року грошові зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, на суму 509 030,75 грн та з військового збору на суму 42 419,23 грн набули статусу узгодженого грошового зобов`язання, а внаслідок несплати у встановлений у пункті 57.3 статті 57 ПК України строк статусу податкового боргу.

Суд зауважує, що виникнення податкового боргу норми ПК України пов`язують саме з несплатою узгоджених грошових зобов`язань по закінчення встановленого строку сплати, відтак доводи відповідача щодо виникнення податкового боргу, визначеного контролюючим органом до стягнення у межах цієї справи, у 2016 році є безпідставними. При цьому обґрунтованість та підставність нарахування грошових зобов`язань за податковими повідомленнями-рішеннями від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5 не є предметом судової перевірки у межах цієї справи.

Тому безпідставним є покликання представника відповідача на висновки Касаційного господарського суду у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 910/8428/18, які представником наводилися в аспекті пропуску податковим органом 1095-денного строку, встановленого у пункті 102.4 статті 102 ПК України.

Так, у справі № 910/8428/18 предметом судового розгляду була заява ГУ ДПС у Київській області про визнання його кредитором з грошовими вимогами до боржника у межах провадження у справі про визнання його банкрутом. Предмет оцінки касаційного господарського суду у тій справі склали доводи скаржника щодо відсутності підстав для задоволення кредиторських вимог у зв`язку зі спливом визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку. За змістом встановлених обставин у вказаній справі заявлені ГУ ДПС у Київській області вимоги виникли у зв`язку з самостійно задекларованими зобов`язаннями шляхом подачі до контролюючого органу декларації з плати на землю від 20 лютого 2015 року № на суму 15 422,33 грн (термін сплати 30 січня 2016 року), натомість з відповідною заявою до суду в межах справи про банкрутство податковий орган звернувся лише 19 березня 2019 року, що зумовило висновок Касаційного господарського суду щодо відповідного звернення податкового органу після спливу визначеного статтею 102 ПК України 1095-денного строку.

Суд наголошує, що застосування висновків Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України передбачає, насамперед, подібність обставин справ та предмету правового регулювання, а тому викладені стороною відповідача висновки є нерелевантними.

Суд повторює, оскільки сума податкових зобов`язань відповідача з 11 лютого 2022 року (31 січня 2022 року дата узгодження) набула статусу податкового боргу, а позивач звернувся з позовом у цій справі 21 серпня 2024 року, відсутні підстави вважати пропущеним визначений у пункті 102.4 статті 102 ПК України 1095-денний строк щодо стягнення податкового боргу, непогашеного платником у добровільному порядку.

З цих же підстав суд відхиляє довід відповідача щодо визнання заявленої до стягнення заборгованості безнадійною.

Так, відповідно до пункту 101.1 статті 101 ПК України списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг. Водночас, згідно з підпунктом 101.2.3 пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном "безнадійний" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу.

Враховуючи висновки суду у цій справі немає підстав вважати пропущеним визначений пунктом 102.4 статті 102 ПК України строк, а відтак стверджувати про безнадійність у розумінні статті 101 ПК України спірного боргу відповідача.

Варто врахувати небезпідставні доводи позивача й щодо внесення змін до положень ПК України щодо перебігу строків у зв`язку із запровадження карантину та воєнним станом на території України, й тому, враховуючи те, що при вирішенні позову про стягнення податкового боргу у відповідний спосіб здійснюється перевірка дотримання контролюючим органом вимог, передбачених ПК України, які надають право контролюючому органу звернутися до суду з відповідним позовом (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 240/41812/21), суд вважає необхідним у цій справі звернути увагу на таке.

Законом України від 17 березня 2020 року № 533-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (набрав чинності 18 березня 2020 року) підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено, зокрема, пунктом 52-2, яким, серед іншого, встановлено, що на період з 18 березня по 31 травня 2020 року зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу.

В подальшому процитована норма пункту 52-2 Підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України змінена Законом України від 13 травня 2020 року № 591-IX, а саме

слова та цифри "по 31 травня 2020 року" замінено цифрами та словами "по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Разом з тим, до завершення карантину Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжувався та станом на час розгляду справи триває.

03 березня 2022 року Верховна Рада прийняла Закон України № 2118-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану", який набрав чинності 07 березня 2022 року (надалі - Закон № 2118-IX), за яким підрозділ 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України доповнено пунктом 69, зокрема підпунктом 69.9, яким установлено, що для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

12 травня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2260-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану" (надалі - Закон № 2260-IX, набрав чинності 27 травня 2022 року), який зупинив дію пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України на період дії воєнного, надзвичайного стану, а також доповнив статтю 102 пунктом 102.9 такого змісту: "102.9. На період дії правового режиму воєнного, надзвичайного стану зупиняється перебіг строків, визначених цим Кодексом, іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи".

Законом України від 03 листопада 2022 року № 2719-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законів України щодо приватизації державного і комунального майна, яке перебуває у податковій заставі, та забезпечення адміністрування погашення податкового боргу" (набрав чинності 25 листопада 2022 року) пункт 69.9 доповнено абзацом п`ятим, за змістом якого для платників податків та контролюючих органів зупиняється перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, крім, зокрема, строків здійснення заходів з погашення податкового боргу платників податків - суб`єктів господарювання, які мають можливість своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 цього Кодексу.

В подальшому Законом України від 30 червня 2023 року № 3219-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану" (набрав чинності 01 серпня 2023 року) пункт 102.9 статті 102 виключено, а пункт 69 підрозділу 10 доповнено підпунктом 69.40. такого змісту:

"Тимчасово з 1 серпня 2023 року контролюючі органи не здійснюють передбачені статтями 59-60, 87-101 цього Кодексу заходи з погашення податкового боргу, що виник до 24 лютого 2022 року:

1) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку тимчасової окупації є тимчасово окуповані Російською Федерацією території України, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

2) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку бойових дій є території, на яких ведуться активні бойові дії, - до останнього числа місяця, в якому було завершено бойові дії на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

3) щодо платників податків - суб`єктів господарювання, податкова адреса яких станом на дату початку можливих бойових дій є території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була припинена можливість бойових дій на відповідних територіях, а у випадку зміни платником податків місцезнаходження на іншу територію України - до дати проведення державної реєстрації зміни місцезнаходження;

4) щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані Російською Федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Дати завершення тимчасової окупації, завершення бойових дій та дати припинення можливості бойових дій визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

Установити, що для платників податків, стосовно яких контролюючим органом не застосовуються заходи стягнення згідно з цим підпунктом, зупиняється перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу".

У постанові від 26 вересня 2024 року у справі № 160/1315/24 Верховний Суд, аналізуючи наведене правове регулювання зробив висновок про те, що перебіг строків, визначених податковим законодавством та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (в тому числі й щодо строків здійснення заходів з погашення податкового боргу) зупинявся:

- з 18 березня 2020 року по 17 березня 2022 року - відповідно до пункту 52-2 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;

- з 07 березня 2022 року по 24 листопада 2022 року - відповідно до підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України для всіх платників податків;

- з 17 березня 2022 року по 01 серпня 2023 року - відповідно до пункту 102.9 статті 102 Кодексу, при цьому в період з 17 березня 2022 року по 27 травня 2022 року норма діяла без виключень, а з 27 травня 2022 року по 01 серпня 2023 року - з виключеннями щодо випадків, передбачених ПК України.

У період з 24 листопада 2022 року по 01 серпня 2023 року з огляду на положення підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України перебіг строку здійснення заходів з погашення податкового боргу зупинявся для платників податків, які не мають можливості своєчасно виконувати податкові обов`язки, передбачені статтями 59 - 60, 87 - 101 Кодексу, та/або визначення грошових зобов`язань згідно із статтею 116 Кодексу.

А починаючи з 01 серпня 2023 року зупинено перебіг строків давності, визначених пунктом 102.4 статті 102 ПК України для груп платників з податковим боргом, який виник до 24 лютого 2022 року, зокрема щодо платників податків - фізичних осіб (у тому числі осіб, які провадять незалежну професійну діяльність), місцем проживання яких є тимчасово окуповані російською федерацією території України або території, на яких ведуться активні бойові дії, або території можливих бойових дій, - до останнього числа місяця, в якому була завершена тимчасова окупація або завершені бойові дії, або припинена можливість бойових дій на відповідних територіях.

Судом не встановлено наведених у вказаних положеннях ПК України обставин щодо відповідача у цій справі, які б зумовлювали зупинення здійснення податковим органом відповідних заходів з погашення податкового боргу, а тому стягнення податкового боргу відповідача, який виник з 31 січня 2022 року, здійснюється у загальному порядку, встановленому у ПК України.

Згідно з пунктом 59.1 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.

Пунктом 58.3 статті 58 ПК України податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Як передбачено у пункті 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно з пунктом 42.5 статті 42 ПК України у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).

У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення. У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Відповідно до пункту 45.1 статті 45 ПК України платник податків-фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків-фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більше однієї податкової адреси.

Системний аналіз зазначених положень ПК України свідчить про те, що несплата платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки є підставою для формування податковим органом та надіслання податкової вимоги. При цьому законодавчі приписи щодо формування та направлення вимоги про стягнення податкового боргу вважаються виконаними у разі її надіслання рекомендованим листом з повідомленням за місцем проживання фізичної особи/податковою адресою платника податків.

Суд встановив, що податкову вимогу від 03 квітня 2023 року № 0-0630 було направлено контролюючим органом на адресу відповідача: АДРЕСА_1 , яка повернулась з відміткою установи поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

З метою з`ясування податкової адреси відповідача та належного виконання податковим органом свого обов`язку щодо надіслання податкової вимоги від 03 квітня 2023 року № 0-0630, ухвалою від 18 листопада 2024 року суд витребував у Головного управління ДПС у Житомирській області: належні докази щодо податкової адреси ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на час надіслання податкової вимоги від 03 квітня 2023 року № 0-0630; надані ОСОБА_1 дані (документи) для взяття на облік у податковому органі, а саме щодо податкової адреси, у тому числі заява за формою № 1-ОПП.

На виконання цієї ухвали суду 19 листопада 2024 року позивач подав клопотання, у якому повідомив про те, що згідно з даними автоматизованих інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС, ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку у позивача за основним місцем обліку за податковою адресою: АДРЕСА_2 , яка відповідає відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо зареєстрованого місця проживання, за якими відповідно до положень пункту 6.1 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказ Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 квітня 2014 року № 462), контролюючий орган бере на облік платника фізичну особу-підприємця.

Так, відповідно до пункту 6.1 згаданого Порядку взяття на облік за основним місцем обліку фізичної особи-підприємця здійснюється після її державної реєстрації згідно із Законом контролюючим органом за місцем її державної реєстрації на підставі, зокрема, відомостей про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця.

У постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 826/17798/18, від 23 вересня 2021 року у справі № 640/8096/19 та від 08 серпня 2024 року у справі № 440/18128/21 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що контролюючий орган, не маючи інших правових механізмів для отримання персональних даних про платника податків, вправі розраховувати на актуальність (відповідність) даних облікової картки та, відповідно, у випадку недотримання платником податків приписів закону та невиконання обов`язку інформувати податковий орган про зміну своїх персональних даних, має нести ризик настання негативних наслідків такої поведінки.

Крім того, судовою палатою з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 810/3116/18 зазначено, що відповідно до пункту 42.2 статті 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові. Судом також зазначено, що постійне неотримання поштової кореспонденції, яка направляється контролюючим органом на адресу платника податків є зловживанням останнім правом платника податків бути повідомленим контролюючим органом щодо прийнятих стосовно нього рішень.

Верховний Суд сформував усталений підхід щодо питання додержання контролюючим органом встановленого порядку надіслання (вручення) платнику податків податкової вимоги як передумови для подання позову про стягнення суми податкового боргу з рахунків платника податків в контексті прийнятності використання адреси, яка зазначена в ЄДР, яка зводиться до того, що добросовісний платник податків зобов`язаний забезпечити отримання ним кореспонденції за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі невиконання цього обов`язку платник не вправі посилатись на неотримання ним документів як на обставину, що звільняє його від настання у зв`язку з цим негативних для такого платника наслідків (зокрема, але не виключно, у постановах від 31 січня 2024 року (справа № 140/12235/21), від 09 жовтня 2018 року (справа № 820/1864/17), від 21 липня 2022 року (справа № 640/30785/20).

Отже, отримавши інформацію від Головного управління ДПС у Житомирській області, за результатом дослідження та аналізу доказів в матеріалах справи суд перевірив і встановив, що податкову вимогу було у встановленому порядку належним чином направлено на адресу відповідача, яка відповідає податковій адресі відповідача, за якою узято платника на облік у податковому органі. А відтак податкова вимога від 03 квітня 2023 року № 0-0630 вважається врученою платнику податків належним чином.

Докази погашення податкової заборгованості в сумі 728 216,15 грн в матеріалах справи відсутні. При цьому суд враховує, що стягненню у судовому порядку позивачем заявлено як визначену за податковими повідомленнями-рішеннями від 08 листопада 2018 року № 5 та № 5 суму узгодженого грошового зобов`язання, так і пені, нарахованої на ці суми, що підтверджується розрахунками в матеріалах справи та даними ІКП. При цьому суд враховує й те, що відповідач у відзиві на позовну заяву жодним чином не ставить під сумнів правомірність нарахування пені, її розміру, що заявлена контролюючим органом до стягнення. Відсутні в матеріалах і докази оскарження відповідачем правомірності нарахування пені і в окремому судовому процесі, чи пред`явлення зустрічного позову в межах цієї справи.

Як визначено у пункті 59.5 статті 59 ПК України, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Пунктом 87.1 статті 87 ПК України визначено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

За встановлених обставин цієї справи і нормативного регулювання у ПК України, враховуючи те, що за відповідачем обліковується податковий борг (як за основними платежами, так і за штрафними санкціями та пені), доказів сплати якого суду не надано, при цьому контролюючим органом дотримано порядок стягнення такого боргу, зокрема було направлено податкову вимогу, яка не вручена платнику з незалежних від контролюючого органу підстав, позовні вимоги Головного управління ДПС у Житомирській області про стягнення податкової заборгованості з ОСОБА_1 в заявленій до стягнення у цій справі сумі є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд,

вирішив:

Позов Головного управління ДПС у Житомирській області (вулиця Юрка Тютюнника, будинок 7, місто Житомир, 10003, код ЄДРПОУ ВП 44096781) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення податкової заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 до бюджету податкову заборгованість у сумі 728 216,15 грн (сімсот двадцять вісім тисяч двісті шістнадцять гривень 15 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.Г. Приходько

19.11.24