Справа № 300/6579/24
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" листопада 2024 р. справа № 300/6579/24
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулась до суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2024 за № 1579/6528, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволені рапорту на звільнення з військової служби на підставі необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю II групи дружиною ОСОБА_3 ;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 вчинити дії для звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю II групи дружиною ОСОБА_3 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач подав рапорт на звільнення з військової служби за сімейними обставинами, у зв`язку із наявністю дружини ОСОБА_3 , яка є особою з інвалідністю II групи та потребує догляду. 20.08.2024 позивач отримав відмову у задоволені рапорту, оскільки: «відсутні документи, що підтверджують здійснення постійного догляду відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги». Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним, оскільки у нього наявні підстави, передбачені п. 2, ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та просить зобов`язати відповідача вчинити дії для звільнення ОСОБА_1 з військової служби у запас на підставі необхідності здійснення догляду за особою з інвалідністю II групи дружиною ОСОБА_3 .
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03.09.2024 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, згідно із правилами, встановленими статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с. 20, 21).
10.10.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача, в якому щодо позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні у зв`язку з відсутністю умов для звільнення позивача з військової служби та з підстав ненадання відповідних документів, а саме: документів, які підтверджують здійснення постійного догляду відповідно до Закону України «Про соціальні послуги». В задоволенні позовних вимог просить відмовити (а.с. 25-30).
Позивач не скористався своїм правом на подання відповіді на відзив.
Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті, встановив таке.
Згідно посвідчення офіцера № НОМЕР_2 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в Збройних Силах України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_3 , яка підпорядкована відповідачу, що не заперечується відповідачем (а.с. 9,10).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 позивач з 07.07.2010 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 (а.с. 11).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААД №055152 від 09.05.2024 ОСОБА_3 є особою з інвалідністю другої групи (а.с. 14).
Згідно висновку районної ЛКК КПМП «Рогатинська центральна районна лікарня» №101/2 від 21.06.2024 ОСОБА_3 по стану здоров`я потребує постійного стороннього догляду і допомоги (а.с. 15).
Згідно Висновку про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі №101/2 від 21.06.2024 виданим КНМП «Рогатинська ЦРЛ» ОСОБА_3 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (а.с. 16).
Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг Рогатинської міської ради №192 від 21.06.2024 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані: позивач, його дружина - ОСОБА_3 та неповнолітній син - ОСОБА_4 2012 р.н. (а.с. 17) .
Позивачем подано рапорт про звільнення з військової служби відповідно до п. "г" ч.4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з наявністю дружини, якій встановлено ІІ групу інвалідності та потребує догляду, що не заперечується сторонами.
За наслідками розгляду рапорта позивача, 20.08.2024 відповідачем листом від 20.08.2024 №1579/6528 повідомлено про повернення на адресу військової частини НОМЕР_3 матеріалів для звільнення лейтенанта ОСОБА_1 (резолюція юридичної служби звільненню не підлягає, відсутні документи, що підтверджують здійснення постійного догляду відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги» (а. с. 6).
Вважаючи таке рішення відповідача щодо відмови у звільненні з військової служби протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України» на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII (далі - Закон №389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
В свою чергу, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби унормовано положеннями Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Згідно з частинами 1, 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до положень частини першої статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Так, пунктом 6 статті 2 Закону №2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до положень пункту 233 «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII.
Відповідно до частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах: 3) під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю I чи II групи.
Матеріалами справи підтверджено наявність у дружини позивача ОСОБА_3 інвалідності II групи на строк до 09.05.2025 (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №055152 від 09.05.2024). Даний факт є встановленим, відповідачем не спростований та не оспорюється.
Підставою для повернення матеріалів для звільнення ОСОБА_1 , відповідач мотивує відсутністю документів, які підтверджують здійснення постійного догляду відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги».
Проте, суд вважає, що доводи відповідача ґрунтуються на помилковому тлумаченні норм пункту «г» частини 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з огляду на те, що за текстом статті законодавцем зазначено про необхідність здійснення постійного догляду за дружиною (чоловіком) з числа осіб з інвалідністю, а не про фактично здійснюваний догляд . Враховуючи наведене, суд зауважує, що відповідач помилково ототожнює поняття «необхідність здійснення догляду» та «факт здійснення догляду».
При цьому, необхідність здійснення догляду встановлена судом на підставі Висновку районної ЛКК КПМП «Рогатинська центральна районна лікарня» №101/2 від 21.06.2024 (а.с. 15).
Таким чином, наявність дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І або ІІ груп, які потребують постійного догляду, є підставою для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану.
Враховуючи, що факт встановлення дружині позивача ІІ групи інвалідності підтверджено належними доказами і сторонами не оспорюється, необхідність здійснення за дружиною позивача постійного стороннього догляду підтверджений висновком Районної ЛКК КПМП «Рогатинська центральна районна лікарня», суд погоджується з доводами позовної заяви щодо наявності у позивача права на звільнення з військової служби п. «г» ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Оскільки позивач у визначений законодавством спосіб реалізував своє право на звільнення з військової служби, подавши відповідний рапорт, то з урахуванням наведених вище висновків суду щодо права позивача на звільнення з військової служби на підставі п. «г» ч.4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», такий рапорт підлягав задоволенню.
Водночас, як встановлено судом серед позовних вимог представник позивача просить визнати протиправним та скасувати рішення Військової частини НОМЕР_1 від 20.08.2024 за № 1579/6528, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволені рапорту, долучивши до позовної заяви лист Військової частини НОМЕР_1 № 1579/6528 від 20.08.2024 яким повідомлено командира військової частини НОМЕР_3 про повернення матеріалів для звільнення лейтенанта ОСОБА_1 з посиланням на резолюцію юридичної служби звільненню не підлягає, відсутні документи, що підтверджують здійснення постійного догляду відповідно до ЗУ «Про соціальні послуги».
Суд зазначає, що представник позивача помилково вважає вказаний лист рішенням відповідача, оскільки такий лист не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а свідчить про протиправні дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорта військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби та повернення матеріалів для звільнення.
Таким чином, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, слід визнати дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорта військовослужбовця ОСОБА_1 про звільнення з військової служби за сімейними обставинами відповідно до ч. 4 п. «г» ст. 26 Закону України "По військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІ групи, протиправними.
Статтею 2 КАС України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Враховуючи встановлену протиправність дій щодо військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у задоволенні рапорта військовослужбовця ОСОБА_1 , а також встановленого судом права позивача на звільнення з військової служби на підставі п. «г» ч. 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» необхідно зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення військовослужбовця ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності за правилами статті 90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.
Згідно пункту 12 частини першої статті 5 Закону України від 27.02.2020 № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за пунктом «г» частини 4 статті 26 Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за пунктом «г» частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснення догляду за дружиною із числа осіб з інвалідністю ІІ групи.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.