Справа № 420/24570/24
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2024-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 05 серпня 2024 року надійшов позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_2 за пп. «г» п. 2 ч. 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військовуслужбу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю першої А групи та потребує постійного стороннього догляду;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення пpo звільнення ОСОБА_2 за пп. «г» п. 2 ч. 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю першої А групи та потребує постійного стороннього догляду;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 10 968,96 грн.

Адміністративний позов обґрунтовано наступним

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивач є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . 04.06.2024 року позивач звернувся до відповідача з рапортом та відповідним пакетом нотаріально засвідчених підтверджуючих документів до нього про його звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме: через такі сімейні обставини військовослужбовця ОСОБА_1 - його батько ОСОБА_3 , інвалід 1А групи потребує постійного стороннього догляду, військовослужбовець ОСОБА_1 не висловив бажання продовжувати військову службу.

05.07.2024 р відповідачу було надіслано адвокатський запит про надання інформації та вмотивованої відповіді щодо підстав відмови у звільненні позивача з військової служби по сімейних обставинах. Листом № 4772/ОКП від 28.07.2024 року на адвокатський запит № 548/07 від 05.07.2024 року, відповідач сповістив, що «рапорт позивача на звільнення його з військової служби не був погоджений з огляду на відсутність документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я». Враховуючи, що відповідач не конкретизував який саме документ додатково, окрім поданих до рапорту, позивачем потрібно ще надати для розгляду його рапорту по суті, позивач додатково звернувся на гарячу лінію Міністерства оборони України. 30.07.2024 року позивач отримав електронною поштою лист № 4563/ОКП від 18.07.2024 року, яким відповідач, діючи за дорученням Командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України, надав відповідь на звернення позивача, яке аналогічне змісту відповіді на адвокатський запит.

Враховуючи неправомірну поведінку відповідача щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Відзив на адміністративний позов обґрунтовано наступним

Вимоги, викладені в позовній заяві позивачем, військова частина НОМЕР_1 не визнає в повному обсязі, як такі, що є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають чинному законодавству, виходячи з того, що відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої та частини 12 статті 26 Закону України від 25.03.1992 року №2232-XII «Про військовий обов`язок та військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час воєнного стану через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): необхідність може здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби не був погоджений з огляду на відсутність документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я. Розглянувши рапорт про звільнення з військової служби, командування військової частини НОМЕР_1 не зобов`язане приймати рішення про відмову у звільненні зі служби у формі наказу, однак зобов`язане повідомити про прийняте рішення з належним обґрунтуванням підстав його прийняття. 07.06.2024 року позивач був під підпис ознайомлений з резолюцією на рапорті про його непогодження.

Процесуальні дії

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на підставі ст.262 КАС України у межах строків, визначених ст.258 КАС України та з урахуванням встановлених сторонам строків для подання заяв по суті.

27 серпня 2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕС/37549/24).

05 вересня 2024 року від представника позивача до суду надійшло клопотання про повернення відповідачу відзиву (вхід. № ЕС/39972/24).

03 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла заява про поновлення процесуального строку (вхід. № ЕС/50942/24).

Станом на 18 листопада 2024 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалася позиція позивача та відповідача, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та письмові пояснення представника позивача, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

Позивача - ОСОБА_4 , 30.09.2022 року призвано на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указу Президента «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 року № 69/2022, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 .

В подальшому, за наказом «Про особовий склад» від 13.05.2024 року № 111-РС, позивач був призначений на посаду сапера інженерного взводу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 .

04.06.2024 року позивач подав рапорт командиру інженерного взводу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , в якому просив клопотати перед вищим командуванням про звільнення з військової служби на підставі п.п. «г» п.2 ч. 4 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду.

Відповідач в усному порядку повідомив позивача про те, що підстав для звільнення не має, оскільки позивач не надав документи, які б підтверджували, що інші члени сім`ї не можуть здійснювати догляд за батьком позивача. Одразу позивач додатково надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу між його батьками, нотаріальну заяву батька позивача, якою додатково батько позивача підтвердив, що позивач - єдиний син у нього, довідку про те, що позивач разом із батьком зареєстровані за однією адресою, проте відповідач усно сповістив, що це не ті документи, а який саме документ потрібний відповідач не знає, оскільки чіткого переліку у Законі не має.

Додатково позивач звертався на гарячу лінію Міністерства оборони України для з`ясування конкретного документу, який потрібно йому надати для задоволення його рапорту, але жодної конкретної відповіді від відповідача, Міністерства оборони України не було надано позивачу.

07.06.2024 року позивач був ознайомлений з резолюцією на рапорті про непогодження його звільнення з військової служби на підставі п.3 ч. 12 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232- ХІІ).

05.07.2024 року відповідачу було надіслано адвокатський запит про надання інформації та вмотивованої відповіді щодо підстав відмови у звільненні позивача з військової служби по сімейних обставинах.

Листом № 4772/ОКП від 28.07.2024 року на адвокатський запит № 548/07 від 05.07.2024 року, відповідач сповістив, що відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військовою служби за сімейними обставинами, оскільки «не має документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я».

Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не звільнення позивача за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, неможливість врегулювання спору в позасудовому порядку, позивач звернувся до суду із цим позовом.

Джерела права та висновки суду

Так, частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-XII).

Частинами 1, 2, 4 - 6 статті 2 Закону №2232-XII встановлено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту та Національної гвардії України.

Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону №2232-XII і залежать від виду військової служби.

Підстави звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, передбачені частиною четвертою цієї статті.

При цьому, пунктом першим визначені підстави для звільнення таких військовослужбовців під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану), а пунктом другим - під час воєнного стану.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який востаннє продовжений до 18.08.2023 року.

В свою чергу, Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» № 69/2022 від 24.02.2022 року постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Спірним у даній справі є питання щодо застосування положень абзацу шостого підпункту «г» пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які визначають підстави для звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини.

Так, згідно пп. «г» п. 2 ч. 4 статті 26 Закону №2232-ХІІ військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною 12 цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Частиною 12 ст. 26 Закону №2232-XII передбачено право військовослужбовців під час дії воєнного стану звільнитися з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновками медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Згідно обставин даної справи, згідно Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 року № 69/2022, ОСОБА_4 , 30.09.2022 року призвано на військову службу по мобілізації до Збройних Сил України згідно Указу Президента «Про загальну мобілізацію» від 25.02.2022 року № 69/2022, що підтверджується військовим квитком позивача серії НОМЕР_2 .

В подальшому, за наказом «Про особовий склад» від 13.05.2024 року № 111-РС, позивач був призначений на посаду сапера інженерного взводу батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 .

Матеріалами справи підтверджується подання позивачем рапорту, в якому останній просив звільнити його з військової служби в запас відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду.

На підтвердження наявності підстав для звільнення позивача з військової служби останній додав до рапорту, зокрема, копію свідоцтва про розірвання шлюбу між його батьками, нотаріальну заяву батька позивача, якою додатково батько позивача підтвердив, що позивач - єдиний син у нього, довідку про те, що позивач разом із батьком зареєстровані за однією адресою, копію довідки серії 12 ААВ № 529162 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, згідно якої ОСОБА_3 встановлена перша А група інвалідності з 28.06.2022 року безстроково. Відповідно до п.12 вказаної довідки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду.

Як зазначив позивач, відповідач в усному порядку повідомив позивача про те, що підстав для звільнення не має, оскільки позивач не надав документи, які б підтверджували, що інші члени сім`ї не можуть здійснювати догляд за батьком позивача.

07.06.2024 року позивач був ознайомлений з резолюцією на рапорті про непогодження його звільнення з військової служби на підставі п.3 ч. 12 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232- ХІІ).

05.07.2024 року відповідачу було надіслано адвокатський запит про надання інформації та вмотивованої відповіді щодо підстав відмови у звільненні позивача з військової служби по сімейних обставинах.

Листом № 4772/ОКП від 28.07.2024 року на адвокатський запит № 548/07 від 05.07.2024 року, відповідач повідомив, що відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військовою служби за сімейними обставинами, оскільки не має документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Позивач вважає, що має право на звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду, у зв`язку з чим, подав даний позов.

В свою чергу, на думку відповідача, пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» дає підстави військовослужбовцю для звільнення з військової служби у разі наявності у позивача документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Законодавець у Законі №2232-XII не передбачив чіткий перелік осіб, які відносяться до членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення особи, яка потребує постійного догляду.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абз 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України № 5-рп/99 від 03.06.1999 року (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї»), до кола членів сім`ї військовослужбовця належать його (її) дружина (чоловік), їхні діти і батьки.

Житлове законодавство також широко використовує поняття «член сім`ї». Так, ст. 64 Житлового кодексу до членів сім`ї наймача відносить дружину наймача, їхніх дітей і батьків; також членами сім`ї наймача можуть бути визнані й інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть із ним спільне господарство.

Окрім кодифікованих нормативно-правових актів, законодавець застосовує поняття «Член сім`ї» і в інших правових документах, де висловлені різні підходи до його розуміння:

члени сім`ї - це особи, які перебувають у шлюбі; проживають однією сім?єю, але не перебувають у шлюбі між собою; їхні діти; особи, які перебувають під опікою чи піклуванням; є родичами прямої або непрямої лінії споріднення за умови спільного проживання (Закон України «Про попередження насильства в сім`ї» від 15.11.2001 р.);

члени сім`ї - це особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, в тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі (Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції»);

члени сім`ї - це діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав;вдова (вдівець);батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили;утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»).

Отже, член сім`ї (у сімейно-правовому аспекті) - це особа, яка має тісний правовий зв`язок із сім`єю, що ґрунтується на шлюбі, спорідненні, усиновленні, інших формах влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, характеризується спільністю життя та інтересів, наявністю взаємних прав і обов`язків, передбачених сімейним законодавством.

Системний аналіз пп. «г» п. 2 ч. 4 та частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ дає підстави для висновку, що під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації звільняються за сімейними обставинами (якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу) за таких підстав у сукупності: 1) в разі наявності у них батьків чи одного з батьків із числа осіб з інвалідністю І чи ІІ групи; 2) необхідністю здійснення постійного догляду за таким членом сім`ї відповідно до висновку МСЕК чи ЛКК; 3) відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи. При цьому у вказаному законі не конкретизований перелік документів, за якими встановлюється так відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи та перелік таких осіб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним батьком позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3 , виданим 24.02.1979 року Ленінським відділом ДРАЦС м. Одеси .

Шлюб між гр. ОСОБА_3 (батьком позивача) і ОСОБА_5 (матір`ю позивача) розірваний 03 березня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 03.03.1988 року відділом ДРАЦС Київського РІК м. Одеси.

В особистому паспорті батька позивача ОСОБА_3 в графі «Сімейний стан» відсутня інформація про те, що батько позивача перебуває в іншому шлюбі.

Відповідно до довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №Г3-130300-ф/о, виданої Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради представнику позивача, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані дві особи: позивач - ОСОБА_1 та його батько - ОСОБА_3 .

Відповідно довідки серії 12 ААВ № 529162 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_3 встановлена перша А група інвалідності з 28.06.2022 року безстроково.

Відповідно до п.12 вказаної довідки МСЕК ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребує постійного стороннього догляду.

Окрім цього, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , письмово підтвердив, що він має єдиного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , потребує догляду як особа з інвалідністю першої А групи, інших працездатних родичів першого ступеня споріднення (дітей, батьків, дружини), він не має.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, наданих позивачем доказів, суд приходить до висновку, що у позивача наявні всі підстави для звільнення з військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 та частини 12 статті 26 Закону №2232-ХІІ, оскільки він є єдиним членом сім`ї ОСОБА_3 , позивач не висловив бажання продовжувати військову службу, батько позивача є інвалідом першої А групи та потребує постійного стороннього догляду.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи, що позивач у своєму рапорті просив звільнити його з військової служби за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду, що відповідає вимогам пп. «г» п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, суд погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за цих обставин є протиправною, а тому, вимоги позивача у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд зазначає наступне.

Згідно ч. 7 ст. 26 Закону № 2232-XII звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Відповідно до п.п. 233, 234, 241, 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення № 1153/2008) військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби.

Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення.

Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

Заперечення військовослужбовців щодо розрахунку вислуги років військової служби розглядаються командирами (начальниками) військових частин перед оформленням документів для звільнення з військової служби. Спірні питання щодо заліку вислуги років окремих періодів служби для призначення пенсії розглядаються спеціальною комісією Міністерства оборони України.

Накази про звільнення військовослужбовців з військової служби оголошуються командирами (начальниками) військових частин.

Після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік.

Матеріалами справи підтверджується подання позивачем рапорту від 04.06.2024 року, в якому останній просив звільнити його з військової служби в запас відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду.

З досліджених судом матеріалів справи встановлено, що 07.06.2024 року позивач був ознайомлений з резолюцією на рапорті про непогодження його звільнення з військової служби на підставі п.3 ч. 12 статті 26 Закону України № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (надалі - Закон №2232- ХІІ).

05.07.2024 року відповідачу було надіслано адвокатський запит про надання інформації та вмотивованої відповіді щодо підстав відмови у звільненні позивача з військової служби по сімейних обставинах.

Листом № 4772/ОКП від 28.07.2024 року на адвокатський запит № 548/07 від 05.07.2024 року, відповідач повідомив, що відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 з військовою служби за сімейними обставинами, оскільки не має документального підтвердження відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.

За встановлених обставин та наведеного правового регулювання, враховуючи, що у даній справі судом встановлено протиправність відмови відповідача у звільненні позивача з військової служби за його рапортом за сімейними обставинами у зв`язку з наявністю батька із числа осіб з інвалідністю 1А групи, який потребує постійного стороннього догляду на підставі пп. «г» п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII, суд приходить до висновку про наявність підставі для задоволення вимог позивача в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_6 прийняти рішення про звільнення позивача військової служби за пп. «г» п. 2 ч. 4 та ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з чим позовні вимоги належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Згідно з ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, на підставі ст. 8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст. 9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що адміністративний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов був задоволений, судові витрати позивача в сумі 968 грн. 96 коп. підлягають відшкодуванню йому за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 173-183, 242-246, 250, 255 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 (викладену в листі від 28.07.2024 року № 4772/ОКП) у звільненні ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю першої А групи та потребує постійного стороннього догляду.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 з військової служби за підпунктом «г» пункту 2 частини 4 та частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», як військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації під час воєнного стану, за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за батьком ОСОБА_3 , який є особою з інвалідністю першої А групи та потребує постійного стороннього догляду.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 968 грн. 96 коп. (дев`ятсот шістдесят вісім гривень дев`яносто шість копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ).

Суддя С.О. Cтефанов