Справа № 280/7430/24
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 листопада 2024 року Справа № 280/7430/24 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Бойченко Ю.П., розглянувши за правилами спрощеного, у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 )

до ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )

про визнання протиправними та скасування пунктів наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08.08.2024 до Запорізького окружного адміністративного суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати пункту 3 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 01.05.2023 № 23 «Про виплату премії особовому складу за квітень 2023 року» в частині позбавлення премії за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити премію за квітень 2023 року молодшому сержанту ОСОБА_1 в розмірі встановленому законодавством;

визнати протиправним та скасувати пункту 4 наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 05.05.2023 № 25 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» в частині позбавлення додаткової винагороди за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити додаткову винагороду за квітень 2023 року молодшому сержанту ОСОБА_1 в розмірі встановленому законодавством.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскаржуваними наказами позивача позбавлено премії та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168), за квітень 2023 року. При цьому, підставою для прийняття наказів слугувало те, що позивач вживав алкогольні напої. Однак, дані твердження відповідача спростовуються постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 331/2517/23. Просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 13.08.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів від дня одержання копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 30.09.2024 визнано поважними підстави, вказані у заяві про поновлення строку звернення до суду та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду із позовною заявою; відкрито провадження у справі № 280/7430/24; ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач позов не визнав, у поданому відзиві (вх. від 14.10.2024 № 47279) посилається на те, що згідно з постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 331/2517/23 позивач розпивав алкогольні напої не за місцем несення служби, тобто на час вживання алкогольних напоїв не виконував свої службові обов`язки. Однак, справа № 331/2517/23 розглядалася Жовтневим районним судом м. Запоріжжя без участі (повідомлення) відповідача, а отже містить лише доводи позивача (його представника). При цьому, факт вживання алкоголю позивачем та перебування його в нетверезому стані вказаною постановою встановлено. Враховуючи, що на момент вчинення правопорушення до цього часу діє правовий режим воєнного стану, безпосереднім начальником позивачу після добового нараду доведено усний наказ бути в постійній бойовій готовності. В свою чергу, через вживання алкогольних напоїв позивач не зміг виконати відповідні бойові завдання, у зв`язку з чим їх довелося виконувати іншим військовослужбовцям підрозділу позивача. До того ж в постанові не спростовано факт алкогольного сп`яніння та результати медичного огляду позивача, відображені у висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2023. Також, відносно факту вживання позивачем алкоголю і перебування у стані алкогольного сп`яніння під час виконання обов`язків військової служби проводилось службове розслідування, результати якого оформлені наказом від 17.04.2023 № 21, згідно якого позивач визнав свою провину та був ознайомлений із наказом під підпис. Вказаний наказ позивачем не оскаржено. При цьому слід врахувати, що позивач є військовослужбовцем Військової служби правопорядку, спеціального правоохоронного формування у складі Збройних Сил України, призначеного для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях, військових містечках, на вулицях і в громадських місцях. Отже, повинен своєю поведінкою бути взірцем для інших військовослужбовців Збройних Сил України. Враховуючи наведене просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Крім того, просить залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до суду.

Стосовно даного клопотання суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою, п`ятою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Разом із тим, частиною першою статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

З урахуванням того, що пропуск строку звернення до суду обґрунтовано поважними причинами, суд дійшов висновку про доцільність поновлення строку звернення до суду із даною позовною заявою, про що зазначив в ухвалі від 30.09.2024.

Тобто, питання, яке у відзиві ставить відповідач, вже вирішено судом. При цьому враховано, що у матеріалах справи містяться докази отримання позивачем оскаржуваних наказів на адвокатський запит його представника лише 08.07.2024 (засобами поштового зв`язку), в той час як до суду позовна заява надійшла 08.08.2024, тобто в межах місячного строку. Доказів протилежного суду не надано. Покликання відповідача на те, що відносно позивача проводилось службове розслідування, результати якого оформлені наказом від 17.04.2023 № 21, згідно якого позивач визнав свою провину та був ознайомлений із наказом під підпис, судом відхиляються. Так, наказом від 17.04.2023 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «догана», однак цей наказ не є предметом спору. Крім того, даний наказ не слугував підставою для прийняття оскаржуваних у цій справі наказів від 01.05.2023 № 23 та від 05.05.2023 № 25, а отже той факт, що позивача 17.04.2023 ознайомлено із наказом № 21, не спростовує вищенаведених висновків суду.

Звідси, клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

28.10.2024 від представника позивача надійшли додаткові пояснення (вх. № 49208).

Позивачем пред`явлено вимогу, яка згідно пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) належить до справ незначної складності та підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи приписи ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд звертає увагу на наступне.

Як вбачається із витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 01.05.2023 № 23 «Про виплату премії особовому складу за квітень 2023 року», ОСОБА_1 зменшено розмір премії до 0, підстава: протокол про військове адміністративне правопорушення від 09.04.2023 № ДНЗ-1/3.

Відповідно до витягу із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 05.05.2023 № 25 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року», ОСОБА_1 вирішено не виплачувати додаткову винагороду за квітень 2023 року у зв`язку зі вчиненням дій, які мають ознаки військового адміністративного правопорушення згідно протоколів про військове адміністративне правопорушення від 09.04.2023 № ДНЗ-1/2, № ДНЗ-1/3 та від 28.04.2023 № ДНЗ-1/4.

Незгода з даними наказами зумовила звернення ОСОБА_1 до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступними мотивами.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", "Про Збройні Сили України", "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. (частина перша статті 3 Закону № 2232-XII).

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі Статут внутрішньої служби). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, серед іншого, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. (ст. 11 Статуту внутрішньої служби).

Відповідно до статті 13 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

За правилами статті 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно статті 241 Статуту внутрішньої служби, кожний військовослужбовець повинен піклуватися про збереження свого здоров`я, не приховувати хвороб, суворо додержуватися правил особистої, громадської гігієни та утримуватися від шкідливих звичок (куріння і вживання алкоголю).

Кожний командир (начальник) зобов`язаний забезпечити у підпорядкованій йому частині (підрозділі) додержання військовослужбовцями правил особистої і громадської гігієни.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV (далі Дисциплінарний статут). Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Згідно статті 1 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

За правилами статті 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Статтею 5 Дисциплінарного статуту передбачено, крім іншого, що стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".

В силу статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.

Так, на військовослужбовців можуть бути накладені дисциплінарні стягнення у вигляді, зокрема, догани (п. б) статті 48 Дисциплінарного статуту).

На військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення. (стаття 83 Дисциплінарного статуту).

Згідно статті 84 Дисциплінарного статуту, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Статтею 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк. (стаття 88 Дисциплінарного статуту).

Матеріалами справи підтверджується, що прийняття оскаржуваних наказів обумовлене перебуванням позивача 09.04.2023 у стані алкогольного сп`яніння, про що складено протоколи про адміністративне військове правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.

В силу ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння - тягнуть за собою накладення штрафу від ста до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт з утриманням на гауптвахті на строк до семи діб.

Разом із тим, постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 331/2517/23, яка набрала законної сили 03.07.2023, провадження у справі про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 172-20 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

При цьому, постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 331/2517/23 встановлено, зокрема, наступне: «…Як встановлено протоколом про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 розпивав алкогольні напої не за місцем несення служби, згідно письмових пояснень останнього він перебував в гостях у друга після добового наряду. Тобто ОСОБА_1 на час вживання алкогольних напоїв не виконував свої службові обов`язки та не знаходився за місцем несення служби. …».

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. (ч. 4 ст. 78 КАС України).

Тобто, не потребує доказування та обставина, що позивач на час вживання алкогольних напоїв не виконував свої службові обов`язки та не знаходився за місцем несення служби.

Пункт 4 розділу XVI Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 передбачає, що військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках, зокрема, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.

У спірному наказі як на підставу невиплати позивачу премії відповідач покликається, в т.ч., на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260.

Проте, як вже зазначалося вище, алкогольні напої позивач вживав, не виконуючи свої службові обов`язки та не знаходячись за місцем несення служби.

Тобто, законодавчих підстав для невиплати позивачу премії за квітень 2023 року судом не встановлено.

При цьому, доводи відповідача зводяться до незгоди із постановою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 23.06.2023 у справі № 331/2517/23, яка набрала законної сили.

Також, відповідач покликається на висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.04.2023, однак його копії до суду не надає.

Звідси, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 01.05.2023 № 23 «Про виплату премії особовому складу за квітень 2023 року» в частині позбавлення премії за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 премію за квітень 2023 року забезпечить ефективне відновлення прав позивача.

Щодо додаткової винагороди слід зазначити, що на виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24.02.2022 № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 (далі Постанова №168; у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Абзацом першим пункту 1 Постанови №168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.

Згідно пп. 9.8 п. 9 Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 № 912/з/29, до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які вживали алкогольні напої (наркотичні та психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння).

Як вже зазначалося вище, алкогольні напої позивач вживав, не виконуючи свої службові обов`язки та не знаходячись за місцем несення служби, а отже підстави для позбавлення його додаткової винагороди за квітень 2023 року відсутні.

Звідси, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 05.05.2023 № 25 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» в частині позбавлення додаткової винагороди за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 підлягає визнанню протиправним та скасуванню, а зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168 забезпечить ефективне відновлення прав позивача.

Водночас, щодо зобов`язання виплатити премію та додаткову винагороду «в розмірі встановленому законодавством» суд зазначає, що у рішенні не зазначає розміру премії та додаткової винагороди з огляду на те, що їх обчислення віднесене до дискреційних повноважень відповідача. Отже, в даній частині позовних вимог слід відмовити.

Згідно з частиною першою статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відтак, враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Позивача звільнено від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому розподіл судових витрат в частині судового збору не здійснюється.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 01.05.2023 № 23 «Про виплату премії особовому складу за квітень 2023 року» в частині позбавлення премії за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 .

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) премію за квітень 2023 року.

4. Визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) від 05.05.2023 № 25 «Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року» в частині позбавлення додаткової винагороди за квітень 2023 року молодшого сержанта ОСОБА_1 .

5. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) додаткову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168.

6. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення складено та підписано 20.11.2024.

Суддя Ю.П. Бойченко