Справа № 460/1724/24
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 460/1724/24 пров. № А/857/11261/24
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Гінди О. М., Курильця А. Р.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі №460/1724/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н. В.,

дата ухвалення рішення 19 квітня 2024 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 19 квітня 2024 року,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просив визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 січня 2024 року №15 щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09 лютого 2024 року №22 щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати йому пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку згідно зі статтею 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи з 10 грудня 2023 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 26 січня 2024 року №15, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 09 лютого 2024 року №22 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 10 грудня 2023 року пенсію за віком на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач- Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з матеріалами електронної пенсійної справи страховий стаж позивача склав 38 років 06 місяців 19 днів, період проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 15 липня 1987 року станом на 01 січня 1993 року склав менше 4 років (1 рік 02 місяця 20 днів). Зазначає, що згідно з дипломом НОМЕР_1 від 15 липня 1987 року Сарненського профтехучилища №22 враховано період перебування у зоні посиленого радіоекологічного контролю з 26 квітня 1986 року по 15 липня 1987 року та становить 1 рік 02 місяця 20 днів. При цьому, надані довідки Сарненської міської ради Рівненської області від 30 листопада 2023 року №420/09-13-09, від 02 лютого 2024 року №41/09-13-09 не містять інформації про факт постійного проживання за вказаною адресою. Вказує, що до страхового стажу згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 27 грудня 1989 року не враховано період роботи в локомотивному депо Здолбунів з 26 грудня 1989 року, так як відсутні дата та підстава на звільнення; період навчання на курсах з 28 грудня 1989 року по 07 травня 1990 року, оскільки не зазначена інформація щодо присвоєння кваліфікації. Крім того, зазначає, що призначення пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача або зарахувати стаж. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Сарни Рівненської області.

Згідно з відміткою у паспорті серії НОМЕР_3 місце проживання ОСОБА_1 з 12 грудня 1989 року АДРЕСА_1 ).

Відповідно до посвідчення категорії 4 серії НОМЕР_4 , виданого 09 лютого 1994 року Рівненською облдержадміністрацією, позивач є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи.

Згідно з довідкою ЦНАП Сарненської міської ради Рівненської області №420/09-13-09 від 30 листопада 2023 року позивач зареєстрований з 17 квітня 1985 року по 24 листопада 1987 року та з 12 грудня 1989 року по даний час у АДРЕСА_1 ). Підстава: будинкова книга, паспорт.

Відповідно до довідки ЦНАП Сарненської міської ради Рівненської області №41/09-13-09 від 02 лютого 2024 року зареєстроване місце проживання позивача з 17 квітня 1985 року по 24 листопада 1987 року та з 12 грудня 1989 року по даний час в АДРЕСА_1 ). Підстава: будинкова книга, паспорт.

Період з 26 квітня 1986 року по 24 листопада 1987 року становить 1 рік 6 місяців 30 днів, з 12 грудня 1989 року по 01 січня 1993 року 3 роки 21 день (з 12 грудня 1989 року по 30 листопада 2023 року 33 роки 11 місяців 19 днів).

Згідно з дипломом НОМЕР_1 від 15 липня 1987 року ОСОБА_1 навчався у СПТУ №22 м.Сарни з 01 вересня 1984 року по 15 липня 1987 року.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23 липня 1991 року м.Сарни Рівненської області відноситься до зони посиленого радіологічного контролю.

22 січня 2024 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

26 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення №15, яким відмовило у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

У вказаному рішенні зазначено про те, що вік заявника 55 років 1 місяць 13 днів; необхідний страховий стаж становить 25 років, а страховий стаж особи становить 38 років 8 місяці 1 день. Зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди. У призначенні пенсії відмовлено, оскільки не дотримано вимог згідно зі ст.55 Закону України №796-ХІІ Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, а саме: станом на 1 січня 1993 року особа прожила або відпрацювала у зоні посиленого радіологічного контролю менше 4 років (3 роки 10 місяців 12 днів). Згідно з довідкою №420/09-13-09 від 30 листопада 2023 року особа була зареєстрована у м.Сарни Рівненської області, але не вбачається, де вона проживала та працювала.

02 лютого 2024 року позивач повторно звернувся до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії відповідно до статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

09 лютого 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області розглянуло заяву позивача та прийняло рішення №22, яким відмовило у призначенні пенсії за віком за нормами статті 55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки заявник станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю менше 4 років.

У вказаному рішенні зазначено про те, що необхідний страховий стаж становить 25 років, а страховий стаж особи становить 38 років 6 місяців 19 днів. Довідка Сарненської міської ради Рівненської області №41/09-13-09 від 02 лютого 2024 року не містить інформації про факт постійного проживання. Загальний період проживання/роботи у зоні посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року згідно з дипломом НОМЕР_1 від 15 липня 1987 року становить 1 рік 02 місяця 20 днів. До страхового стажу згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 27 грудня 1989 року не зараховано: період роботи в Локомотивному депо Здолбунів з 26 грудня 1989 року бо дата звільнення не вказана, підстава на звільнення відсутня; період навчання на курсах з 28 грудня 1989 року по 07 травня 1990 року, оскільки не зазначена інформація щодо присвоєння кваліфікації.

Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся у суд з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення від 26 січня 2024 року №15 та від 09 лютого 2024 року №22 про відмову у призначенні пенсії є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки надані позивачем документи підтверджують наявність у нього права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, а тому наявні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити відповідну пенсію позивачу з 10 грудня 2023 року.

Колегія суддів з врахуванням ч.1 ст.308 КАС України переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Ч.2 ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.15 Закону України Про пенсійне забезпечення умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

За змістом ст.49 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі Закон №796-ХІІ) пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Зокрема, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

За змістом ст.9 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи №796-ХІІ особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:

1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;

2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;

3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;

4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.

Ст.55 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи передбачає, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу

Зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абзац п`ятий пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-ХІІ).

Відповідно до ч.3 ст.55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).

З системного аналізу наведених вище правових норм вбачається, що особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01 січня 1993 року протягом не менше 3 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна праця у зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років.

Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону.

Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, документи, які засвідчують особливий статус особи посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях №122 від 09 березня 1988 року, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону №796-XI).

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином, який потерпів від Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням категорії 4 серії НОМЕР_4 , виданим 09 лютого 1994 року Рівненською облдержадміністрацією (а.с.7).

Колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного Суду від 18 вересня 2024 року у справі №240/6201/23, де суд дійшов висновку, що наявність у позивача посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання або роботи станом на 01 січня 1993 року у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років, оскільки наведена обставина є умовою для видачі такого посвідчення відповідно до пункту 10 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (в редакції чинній на момент видачі позивачці посвідчення).

При цьому, підставою для відмови у призначенні пенсії позивача слугувало те, що позивач станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю менше 4 років. Зокрема, відповідачі вважають, що у довідках органу місцевого самоврядування не вказано про проживання позивача, а лише реєстрацію.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року питання реєстрації та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №677 від 28.08.1974, постановою Ради Міністрів СРСР №678 від 28.08.1974 Про деякі правила прописки громадян, Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України №66-дск від 03.02.1992. Цими нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.

За змістом п.22 розділу ІІІ Положення про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №677 від 28 серпня 1974 року, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку, тобто прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.

Крім того, порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах у спірний період з 26 квітня 1986 року по 01 січня 1993 року визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затв. постановою Державного комітету статистики СРСР №5-24/26 від 12.05.1985. Погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.

Матеріалами справи стверджується, що ОСОБА_1 з 17 квітня 1985 року по 24 листопада1987 року та з 12 грудня 1989 року по теперішній час зареєстрований та проживає у м.Сарни Рівненської області, що підтверджується довідками ЦНАП Сарненської міської ради Рівненської області №420/09-13-09 від 30 листопада 2023 року №41/09-13-09 від 02 лютого 2024 року, зареєстроване місце проживання позивача з 17 квітня 1985 року по 24 листопада 1987 року та з 12 грудня 1989 року по даний час в АДРЕСА_1 ). Підстава видачі довідок - будинкова книга, паспорт.

Колегія суддів зазначає, що будь-яких посилань на невідповідність довідок чинному законодавству (або їх недостовірності) відповідач не навів. Довідки, які були надані позивачем, на цей час є дійсними, мають відбиток печатки та підпис.

Так, період з 26 квітня 1986 року по 24 листопада 1987 року становить 1 рік 6 місяців 30 днів, з 12 грудня 1989 року по 01 січня 1993 року 3 роки 21 день (з 12 грудня 1989 року по 30 листопада 2023 року 33 роки 11 місяців 19 днів).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зазначення у вищевказаних довідках того, що ОСОБА_1 у спірні періоди зареєстрований та зареєстроване місце проживання у м.Сарни, є періодами його проживання у вказаному населеному пункті.

Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР №106а від 23 липня 1991 року, м.Сарни Рівненської області належать до зон гарантованого добровільного відселення.

Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, Верховний Суд у постанові від 26 липня 2023 року у справі №460/2589/20, де суд, зокрема, зазначив, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, що підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування та посвідченням потерпілого від Чорнобильської катастрофи. Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та довідки органу місцевого самоврядування, що підтверджує факт реєстрації та проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення, Верховний Суд погодився з висновками суду першої інстанції про наявність у позивача права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ.

Таким чином, станом на 01 січня 1993 року позивач проживав у зоні посиленого радіологічного контролю (м.Сарни) більше 4 років, а саме: 4 роки 7 місяців 20 днів. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 прожив у зоні посиленого радіологічного контролю понад 35 років, а тому має право на зниження пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з розрахунку 2 роки (початкова величина) та 1 рік за 3 роки проживання, але не більше 5 років.

Крім того, обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно зі ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.

Таким чином, станом на 2023 рік (досягнення віку 60 років), страховий стаж позивача повинен становити не менше 30 років.

Зі змісту оскаржуваних рішень пенсійного органу вбачається, що страховий стаж ОСОБА_1 становить понад 38 років.

При цьому, у рішенні №22 від 09 лютого 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянувши заяву позивача, зазначило, що до страхового стажу згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_2 від 27 грудня 1989 року не зараховано період роботи в Локомотивному депо Здолбунів з 26 грудня 1989 року, оскільки дата звільнення не вказана, підстава на звільнення відсутня; період навчання на курсах з 28 грудня 1989 року по 07 травня 1990 року, оскільки не зазначена інформація щодо присвоєння кваліфікації.

Разом з тим, у рішенні №15 від 26 січня 2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначило, що за доданими документами до страхового стажу зараховано усі періоди.

Згідно з формою РС-право (дата звернення 22 січня 2024 року) до страхового стажу позивачу зараховано 38 років 8 місяців 1 день, у тому числі період з 26 грудня 1989 року по 07 травня 1990 року (а.с.9).

З врахуванням наведеного вище, колегія суддів зазначає, що покликання апелянта на не зарахування періоду роботи в Локомотивному депо Здолбунів з 26 грудня 1989 року та періоду навчання на курсах з 28 грудня 1989 року по 07 травня 1990 року є безпідставними, при цьому, спірними рішеннями відповідачів ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пільгової пенсії саме з тих підстав, що він станом на 01 січня 1993 року проживав у зоні посиленого радіоекологічного контролю менше 4 років, а тому обставини щодо наявності необхідного страхового стажу не є спірними у цій справі.

Матеріалами справи підтверджується, що у позивача наявний необхідний страховий стаж, а тому вказана умова є дотриманою, а також особою досягнено відповідного віку є ще однією обов`язковою умовою для призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ.

Матеріалами справи також стверджується, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії (22 січня 2024 року) у нього наявний необхідний страховий стаж та він досягнув відповідного віку, а тому ОСОБА_1 має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає правильними висновок суду першої інстанції про те, що оскаржувані рішення від 26 січня 2024 року №15 та від 09 лютого 2024 року №22 про відмову у призначенні пенсії є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки надані позивачем документи підтверджують наявність у нього права на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", як особі, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи, а тому наявні підстави для зобов`язання пенсійного органу призначити відповідну пенсію позивачу з 10 грудня 2023 року.

Крім того, ст.45 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування №1058 передбачає, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку, тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про призначення пенсії позивачу з 10 грудня 2023 року.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Крім того, колегія суддів зауважує, що рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі №460/1724/24 переглянуто в межах доводів апеляційної скарги та вважає недоцільним виходити за межі апеляційної скарги та переглядати оскаржуване рішення в решті вимог.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2024 року у справі №460/1724/24 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді О. М. Гінда
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 15 листопада 2024 року.