Справа № 160/10023/24
Суддя: Савченко Артур Владиславович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 квітня 2024 року позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із вищезазначеною позовною заявою, в якій заявлені вимоги:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.04.2024 р. вказана позовна заява була залишена без руху та встановлено позивачу строк десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання уточненої редакції позовної заяви, в якій уточнити позовні вимоги, конкретизувавши відповідачів, дії яких вона просить визнати протиправними, та рішення якого відповідача просить скасувати; надати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням поважних причин пропуску строку звернення до суду та доказів на підтвердження поважності цих причин.
На виконання ухвали суду від 22.04.2024 р., позивачем 15.05.2024 р. усунуто означені недоліки позовної заяви, та надано уточнену редакцію позовної заяви в якій просила:
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2024 р. відкрито провадження в цій адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Від Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Зважаючи на наведене та відповідно до вимог ст.ст. 257, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та докази, проаналізувавши зміст норм матеріального, що регулюють спірні правовідносини, суд виходить із такого.
Суд встановив, що згідно довідки від 07.03.2023р. № 43, ОСОБА_1 співпрацювала з Дніпропетровським представництвом ТОВ «М.С.Л.» розповсюджувачем державних лотерей на підставі цивільно-правових договорів з 01.10.1992 по 31.10.1995, з 01.12.1995 по 31.12.1997, з 01.11.1999 по 31.12.1999. З винагороди, що виплачувалась за договорами, в тому числі за договорами цивільно0-правового характеру, утримувались податки та обов`язкові збори, передбачені законодавством, у тому числі й внески до Пенсійного фонду України. Довідка видана на підставі розрахункових листків про нарахування винагороди.
04.01.2024 р. позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Головного управління ПФУ в Одеській області від 10.01.2024 р. №20 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. У рішенні зазначено, що до страхового стажу згідно доданих документів не зараховано періоди: з 01.10.1992 по 31.10.1995, з 01.12.1995 по 31.12.1997, з 01.11.1999 по 31.12.1999 р. згідно довідки №43 від 07.03.2023, оскільки відсутні накази та дати наказів на зарахування та звільнення.

Не погоджуючись з діями відповідача, позивачка звернулась до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина перша статті 92 Конституції України).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положенням частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частинами 1, 2 статті 26 Закону №1058 визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV №1058-IV) страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно з абзацом 1 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац 9 частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).

Пункт "а" частини третьої статті 56 Закону 1788 передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Згідно з приписами статті 62 Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991р. №1788-XII (далі Закон №1788) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. № 637 (далі Порядок №637).

Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону № 1788-XII та п. 1 Порядку № 637, вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до ч.1 статті 21 КЗпП трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно зі ст. 626 ЦКУ Цивільно-правовий договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Найпоширенішими серед ЦПД є договори:

на виконання робіт (договори підряду);

на надання послуг.

За трудовим законодавством працівник дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, тобто робочий час встановлюється не особою, яка за угодою має виконувати роботу, а роботодавцем. Працівнику гарантуються заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо, до трудової книжки вноситься відповідний запис.

За цивільно-правовим договором підрядник на відміну від працівника не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує і виконує свою роботу. У трудовій книжці запис про виконання роботи за не вноситься.

Як встановлено, згідно з довідкою №43 від 07.03.2023 позивачка працювала на підставі цивільно-правових договорів з 01.10.1992 по 31.10.1995, з 01.12.1995 по 31.12.1997, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з її винагороди, утримувались податки та обов`язкові збори, передбачені законодавством, у тому числі й внески до Пенсійного фонду України. Довідка видана на підставі розрахункових листків про нарахування винагороди.

Отже, оскільки позивачка працювала згідно цивільно-правових договорів, записи про це в трудову книжку не вносились.

Проте, такий період роботи також належить до страхового стажу, оскільки пункт "а" частини третьої статті 56 Закону 1788 передбачає, що до стажу роботи зараховується також і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Зі змісту довідки №43 від 07.03.2023 вбачається, що з винагороди позивачки утримувались податки та обов`язкові збори, передбачені законодавством, у тому числі й внески до Пенсійного фонду України.

Зауважень до форми та змісту довідки ПФУ не висловив, даних цієї довідки не спростував.

Причиною неврахування періодів, вказаних у зазначеній довідці, ПФУ вказав відсутність наказів та дат наказів на зарахування та звільнення.

Проте, як зазначалось, позивачка працювала за цивільно-правовими договорами, а не за трудовими, відтак накази про її зарахування та звільнення не повинні були оформлюватись.

Інших причин для не зарахування стажу ПФУ не вказав.

Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки для підтвердження трудового стажу приймаються зокрема, довідки та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи, що згідно з довідкою №43 від 07.03.2023 позивачка працювала на підставі цивільно-правових договорів з 01.10.1992 по 31.10.1995, з 01.12.1995 по 31.12.1997, з 01.11.1999 по 31.12.1999, з її винагороди, утримувались податки та обов`язкові збори, передбачені законодавством, у тому числі й внески до Пенсійного фонду України. Довідка видана на підставі розрахункових листків про нарахування винагороди, вказані періоди належить зарахувати до її страхового стажу.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що відповідач, відмовляючи у призначенні пенсії позивачці діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Отже позовні вимоги є частково обґрунтованими, крім вимог за період з 01.11.1999 по 31.12.1999, який згідно з формою РС-право, номер ПС 20, зарахований до страхового стажу позивачки, у зв`язку з чим у позові в цій частині суд відмовляє.

Позивач оскаржує рішення від 10.01.2024 р., позов подав 19.04.2024 р., тобто у строк, встановлений статтею 122 КАС, отже суд встановив, що строк не попущено, відтак необхідності для його поновлення за клопотання позивача немає.

Суд також не встановив поважних причин, що перешкоджали відповідачу, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області, надати відзив на позовну заяву.

Суд враховує, що частиною четвертою статті 159 КАС України закріплено, що неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та відшкодування з відповідача судового збору згідно зі статтею 139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 241-246, 250 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна 83, м.Одеса, 65012, ), про визнання дій протиправними та скасування рішення задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 10 січня 2024 року №20 про відмову у призначені пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місце знаходження вул. Канатна, 83 м. Одеса, індекс 65012 Код ) зарахувати до страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , фактична зареєстрована адреса проживання, АДРЕСА_1 ) такі періоди трудової діяльності: 01.10.1992 по 31.10.1995 та з 01.12.1995 по 31.12.1997 згідно з довідкою № 43 від 07.03.2023 р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місце знаходження вул. Канатна, 83 м. Одеса, індекс 65012 Код ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2024 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул.Канатна 83, м.Одеса, 65012, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) витрати на сплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України та може бути оскаржене в порядку та у строки, встановлені ст.ст.295, 297 КАС України.

Суддя А.В. Савченко