Справа № 320/36037/24
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2024-11-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2024 року м. Київ № 320/36037/24

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов"язання вчинити певні дії та просить суд:

визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо нездійснення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунку з 01.07.2024 та виплати пенсії за віком відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України № 2790 від 17.11.1992 «Про статус народного депутата України» (в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України - Секретаря комітету Верховної Ради України, з урахуванням надбавки за інтенсивність праці, доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за почесне звання «заслужений», на підставі довідки про заробітну плату народного депутата України діючого скликання № 15/59-908 від 26.04.2024, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, та виплачувати пенсію без обмеження граничного розміру пенсії та із збереженням проценту нарахування індексації пенсії;

зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.07.2024 перерахунок пенсії за віком відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України № 2790 від 17.11.2024 «Про статус народного депутата України» (в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України - Секретаря комітету Верховної Ради України, з урахуванням надбавки за інтенсивність праці, доплати за науковий ступінь кандидата наук та надбавки за почесне звання «заслужений», на підставі довідки про заробітну плату народного депутата України діючого скликання № 15/59-908 від 26.04.2024, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, і виплачувати без обмежень максимальним розміром із збереженням проценту нарахування індексації пенсії.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 03.11.2009 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про статус народного депутата України" у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати працюючого народного депутата на момент призначення пенсії.

Позивач зазначає, що Управлінням справами Апарату Верховної Ради України їй надано довідку про заробітну плату працюючого народного депутата України № 15/59-908 від 26.04.2024, внаслідок чого вона звернулась до пенсійного органу із заявою про перерахунок раніше призначеної їй пенсії без обмежень максимального розміру на підставі вказаної довідки.

Проте, відповідач не надав відповіді на подану позивачем заяву.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.08.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

17.10.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на адміністративний позову відповідно до якого відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив та просив суд у задоволенні позову відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 - реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Позивач звернулась до відповідача із заявою про перерахунок пенсії на підставі довідки про заробітну плату народного депутата України діючого скликання № 15/59-908 від 26.04.2024, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України, однак відповідач відповіді на таку заяву не надав.

У відзиві пенсійний орган зазначив, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області з урахуванням принципу екстериторіальності, розглянуто заяву громадянки ОСОБА_1 від 19.06.2024 та прийнято Рішення № 01 про відмову в перерахунку пенсії від 27.06.2024 щодо перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону № 2740, оскільки вказаним законом, на час звернення позивача із заявою, не передбачено проведення перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням заробітної плати народного депутата.

Вважаючи протиправною бездіяльність у перерахунку пенсії, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень визначає Закон України № 2790-XII від 17.11.1992 "Про статус народного депутата України" (далі - Закон № 2790).

Відповідно до ч. 12 ст. 20 Закону № 2790 (в редакції, що діяла станом на час призначення позивачу пенсії) при досягненні встановленого законом пенсійного віку за наявності трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, а також у разі визнання інвалідом I або II групи народному депутату призначається пенсія в розмірі 80 відсотків місячної заробітної плати нині працюючого народного депутата з урахуванням всіх доплат та надбавок до посадового окладу. Нарахування пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент призначення пенсії. За кожний повний рік роботи понад 25 років для чоловіків і 20 років для жінок пенсія за віком та по інвалідності збільшується на один відсоток наведеного вище заробітку, але не більше ніж до 90 (включно) відсотків зазначеного заробітку, без обмеження граничного розміру пенсії.

У разі зміни розміру заробітної плати працюючим народним депутатам України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється із суми, що складається з посадового окладу з урахуванням всіх доплат та надбавок працюючого народного депутата на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали зазначені обставини.

01.01.2015 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" № 76-VIII від 28.12.2014, п. 28 якого визначено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій народним депутатам України визначаються Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015, який набрав чинності 28.03.2015, визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «;Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

11.10.2017 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" № 2148-VIII від 03.10.2017, яким було внесено зміни до ч. 12 ст. 20 Закону № 2790, а абз. 3 ч. 6 ст. 20 вказаного закону було виключено. Згідно вказаних змін, пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Припис п. 5 розділу III визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 5-р(II)/2020 від 18.06.2020.

З прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VIII внесені зміни до ч. 12 ст. 20 Закону № 2740, згідно з якою пенсійне забезпечення народних депутатів здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Отже, у зв`язку із набуттям чинності вищезазначених Законів, норми ч. 12 ст. 20 Закону № 2790, що передбачали перерахунок пенсій особам, які мають право на пенсійне забезпечення народного депутата, втратили чинність.

При цьому, слід зауважити, що Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 № 76-VII не містить аналогічної норми, яка визначала б умови та порядок перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням заробітної плати народним депутатам України.

У п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213, зазначено лише про призначення пенсій, тобто це стосується осіб, які звертаються вперше про призначення пенсії.

Отже, новий порядок призначення та виплати пенсії, встановлений вищевказаними законами, не поширюються на народних депутатів України, пенсія яким призначена до набрання чинності змін до законодавства. Крім того, такі зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Положеннями ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, з урахуванням зазначеного, нова редакція положень ст. 20 Закону № 2790 суттєво звужує і обмежує зміст та обсяг прав пенсіонерів з числа народних депутатів, яким пенсія призначена до набрання чинності вказаних законів.

У своєму рішенні від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008 Конституційний Суд України вказав, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування (ч. 2 ст. 22 Конституції України) чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів (ч. 3 ст. 22 Конституції України).

Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація.

Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 п. 5 мотивувальної частини).

Отже, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Також, Конституційний Суд України у своєму рішенні № 6-рп/2007 від 09.07.2007 зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов`язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

Із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій слідує, що зміст та обсяг досягнутих соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, внесені зміни повинні стосуватись саме порядку призначення пенсії у разі реалізації особами права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Конституційний Суд України у Рішенні від 28.04.2009 № 9-рп/2009, вказуючи на недопустимість звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, закріплених у законах України, наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань призводить до порушення принципів соціальної, правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абзац п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).

Отже, оскільки положення ст. 22 Конституції України забороняють законодавцю погіршувати становище людини у суспільстві та закріплюють принцип недопущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, то не можуть бути звужені не тільки конституційні, а й усі права та свободи, передбачені законами України (відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 92 Конституції України ці права та свободи так само, як і їх гарантії, визначаються виключно законами України), та зміст і обсяг конституційних прав і свобод розкривається не тільки в Основному Законі України, а й в інших законах України.

Статтею 64 Конституції України передбачено принцип заборони свавільного обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина. Згідно з цим принципом наявні певні межі цих прав і свобод, які мають визначатися лише Конституцією України. Із системного аналізу ст. 8, 64 Конституції України випливає, що якщо будь-який закон чи нормативно-правовий акт передбачає певні обмеження (або скасування) тих чи інших прав і свобод людини і громадянина, крім тих, що визначені Конституцією України, то ці обмеження не є правомірними, суперечать Конституції України, тому не повинні братися до уваги.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп, від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно з якою закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп).

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що при перерахунку пенсії позивача, як народного депутата, мають застосовуватися положення законодавства України, які діяли на момент призначення йому пенсії, а саме положення ч. 12 ст. 20 Закону № 2740 від 17.11.1992 у редакції, чинній станом на день призначення позивачу пенсії, які надають позивачу право на перерахунок пенсії у зв1язку зі збільшенням заробітної плати працюючого народного депутата - діючого скликання.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що позивач має право на перерахунок пенсії на підставі поданих документів, зокрема довідки щодо розміру посадового окладу за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, станом на час здійснення перерахунку. При цьому, згідно положень ч. 12 ст. 20 Закону, такий перерахунок має здійснюватися без обмеження граничного розміру пенсії.

Належним і ефективним способом захисту порушеного права, враховуючи ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 245 КАС України, є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача, виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 КАС України, тобто, зобов`язання відповідача здійснити відповідний перерахунок пенсії позивача на підставі поданих документів.

Щодо вимог позивача щодо зобов`язання відповідача вказати у довідці розміри видів грошового забезпечення в конкретно визначених видах і відсоткових розмірах і виплачувати пенсію без обмежень максимальним розміром із збереженням проценту нарахування індексації пенсії, суд зауважує, що на час звернення до суду у спірних правовідносинах між сторонами не виникло спору щодо розмірів і видів грошового забезпечення, відтак відсутні правові підстави для зобов`язання відповідача їх зазначити.

Суд зазначає, що ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перерахунок її пенсії, на підставі Закону № 2790.

Відповідно питання щодо визначення видів грошового забезпечення у визначених розмірах є похідними у спірних правовідносинах і повинні вирішуватись після вирішення питання щодо якого фактично виник спір.

Відтак, спору щодо не встановлення/встановлення в неналежному розмірі складових грошового забезпечення і виплачувати пенсію без обмежень максимальним розміром із збереженням проценту нарахування індексації пенсії на час звернення позивача до суду у цій справі не існувало.

Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цієї частини позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 у справі "Чуйкіна проти України" (Chuykina v. Ukraine) зазначив, що процесуальні гарантії, викладені у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої відповідно до Закону України від 17.07.1997 № 475/97-ВР (далі - Конвенція), забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином ст. 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог п. 1 ст. 6 Конвенції.

Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для п. 1 ст. 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia) та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що адміністративний позов слід задовольнити частково.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при подані даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 1 211,20 (квитанція від 18.07.2024), суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 1 211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 205, 242- 246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () щодо нездійснення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунку та виплати з 01.07.2024 та виплати пенсії за віком відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України № 2790 від 17.11.1992 «Про статус народного депутата України» (в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України - Секретаря комітету Верховної Ради України, на підставі довідки про заробітну плату народного депутата України діючого скликання № 15/59-908 від 26.04.2024, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві () здійснити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.07.2024 перерахунок та виплату пенсії за віком відповідно до вимог ч. 12 ст. 20 Закону України № 2790 від 17.11.2024 «Про статус народного депутата України» (в редакції, яка діяла на час призначення йому пенсії), виходячи з розрахунку 90 відсотків від заробітної плати працюючого народного депутата України - Секретаря комітету Верховної Ради України, на підставі довідки про заробітну плату народного депутата України діючого скликання № 15/59-908 від 26.04.2024, виданої Управлінням справами Апарату Верховної Ради України з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві () сплачений судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Головенко О.Д.