Справа № 420/22117/24
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2024 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (сформована в системі «Електронний суд» 12.07.2024 року) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якій представник позивача просить суд:

прийняти адміністративний позов про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії до розгляду в порядку спрощеного судового провадження;

визнати протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення про відмову у призначенні пенсії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2024 року №72;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 за період з 01.09.1979 року по 17.07.1982 року;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди: навчання з 01.09.1979 року по 17.07.1982 року;

стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 968,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень відповідачів.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями адміністративна справа розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою суду від 17.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін згідно ст.262 КАС України; витребувано у ГУПФ України в Запорізькій області належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача, що стосуються предмету та підстав позову.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 19.03.2024 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України в Одеській області в особі Білгород- Дністровського об`єднаного управління ПФУ з заявою про призначення їй пенсії за віком. Під час звернення позивача надано весь пакет необхідних документів, що підтверджують її трудову діяльність, зокрема трудову книжку серії НОМЕР_1 . Відповідно до відомостей, що міститься в трудовій книжці, позивач, зокрема, у період з 01.09.1979 по 17.07.1982 р.р. навчалась в ГППТУ № 108 (у середньому професійному технікумі № 108 у м. Донецьк). Трудова книжка серії НОМЕР_1 була заповнена 02.08.1982 під час прийняття на роботу до Донецького Коксохімічного заводу ім. С.М. Кірова. Спочатку трудова книжка було оформлена на прізвище позивача ОСОБА_2 . 18 липня 1981 року позивач уклала шлюб із ОСОБА_3 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ». 08 серпня 2003 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_7 ». 09 березня 2018 року ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_10 ». 09 березня 2018 року Позивачка уклала шлюб із ОСОБА_9 на переїхала на постійне місце проживання до Федеративної республіки Німеччина. Під час переїзду до Федеративної Республіки Німеччина та повернення на постійне місце проживання до України, позивач загубила оригінал диплома про закінчення середнього професійного технікуму № 108 у м. Донецьк. На даний час навчальний заклад знаходиться на окупованій території у Донецькій області, тому позивач не має можливості отримати дублікати диплому НОМЕР_2 . Позивач через своїх родичів мала можливість отримати лише фотографії почесної книги учащихся середнього професійно-технічного училища № 8 (№108) у м. Донецьку з 1978 1980 р.р., де зазначено, що ОСОБА_2 , 1964 р.н., 26.07.1982 року закінчила Середньо професійно-технічне училище № 8 (№108) у м. Донецьку, значилась у книзі за порядковим номером - 11335. Згідно фотографії книги видачі дипломів за 1976 1983 р.р., ОСОБА_2 отримала 17.07.1982 року диплом 440699. Після реєстрації заяви позивача, розгляд її звернення за принципом екстериторіальності передано до ГУПФ України в Запорізькій області. Рішенням про відмову у призначенні пенсії від 26.03.2024 № 72 прийнятим ГУПФ України в Запорізькій області відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Відповідачем до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 17.07.1982 р.р. у ГППТУ № 108 (у середньому професійному технікумі АДРЕСА_1 ) оскільки у трудовій книжці НОМЕР_1 від 02.08.1982 року вказано неповну підставі видачі диплома (відсутня дата видачі). Такі дії ГУПФ України в Запорізькій області є протиправними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Та обставина, що уповноважена особа підприємства (установи), де працював позивач не засвідчила запис в трудовій книжці позивача печаткою належного підприємства або здійснила запис не у точній відповідності з формуванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону, не робить такі записи неправдивими.

26.07.2024 року ГУПФ України в Одеській області подало відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, та, зокрема, зазначає, що позивач звернулася до ГУПФ України в Одеській області із заявою 19.03.2024 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». ГУПФ України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності розглянуто вищезазначену заяву та винесено рішення від 26.03.2024 № 72 про відмову ОСОБА_1 у призначення пенсії за віком за віком оскільки загальний страховий стаж складає 29 років 05 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 17.07.1982 у зв`язку з відсутністю запису у трудовій книжці НОМЕР_3 від 02.08.1982 про дату видачі диплому, тобто відомості вказані не у повному обсязі. Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 3 даного Порядку, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Пунктом 18 зазначеного Порядку (637-93-п) передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Виходячи зі змісту вказаних норм, що для надання документів на підтвердження наявного трудового стажу законодавцем встановлений алгоритм дій, що йдуть у певній послідовності. Зокрема, основним документом, що підтверджує трудовий стаж, визначено трудову книжку. За її відсутності черговим елементом для підтвердження стажу виступають: дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За неможливості підтвердити наявний трудовий стаж будь-якими документами, законодавцем передбачено останній по черговості спосіб, а саме: встановлення трудового стажу на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

01.08.2024 року ГУПФ України в Запорізькій області подало суду відзив на позовну заяву, у якому просило відмовити у задоволенні позову та зазначило, що відповідно до наданих документів про стаж (ідентифікаційний номер, трудові книжки) загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 29 років 05 місяців 09 днів, що є недостатнім для призначення пенсії. До страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 17.07.1982 у зв`язку з відсутністю запису у трудовій книжці НОМЕР_3 від 02.08.1982 про дату видачі диплому, тобто відомості вказані не в повному обсязі. Порядок ведення трудових книжок був урегульований Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 року №162, та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, що були чинними на час виникнення спірних правовідносин. Відповідно до пунктів 2.2, 2.3 глави 2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності працівника пізніше тижневого терміну від часу прийому на роботу. У трудову книжку вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань; заохочення за успіхи у роботі, що застосовуються трудовим колективом, а також нагородження та заохочення, передбачені правилами внутрішнього трудового розпорядку та статутами про дисципліну; інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я, по батькові (повністю, без скорочень чи заміни імені і по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта чи свідоцтва про народження (пункт 2.10 глави 2 Інструкції

№162). Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній". Пунктом 3 даного Порядку, визначено, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Пунктом 17 Порядку 637 передбачено, за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку із стихійним лихом, аваріями,катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. У пункті 18 Порядку 637 зазначено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника. Позивач мав можливість скористатися правом на підтвердження стажу роботи показаннями свідків, але не скористалась таким правом.

В додатки до відзиву надано копії матеріалів пенсійної справи позивача.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, що мають значення для вирішення справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14) та на дату звернення за призначенням пенсії їй виповнилося 60 років.

18.07.1981року ОСОБА_2 уклала шлюб із ОСОБА_3 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_4 », що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 (а.с.25).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер про, що 31.10.1997 було складено відповідний актовий запис № 2101 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_5 Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 13 грудня 2017 року (повторно) (а.с.26).

08.08.2003 року ОСОБА_5 уклала шлюб із ОСОБА_6 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_7 », що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 (а.с.27).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер про, що було складено актовий запис № 14 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_7 Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 18 жовтня 2017 року (повторно) (а.с.28).

09.03.2018 ОСОБА_8 уклала шлюб із ОСОБА_9 та отримала шлюбне прізвище « ОСОБА_10 » про, що вчинено актовий запис Е18/2018 (а.с.29-32).

19.03.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Білгород-Дністровського об`єднаного управління ПФУ Головного управління в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком (а.с.33); до заяви були надані: довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру; паспорт, трудова книжка, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб, свідоцтво РАГС про смерть (в копіях), заява зареєстрована за номером 1274.

Заява була розглянута ГУПФ України в Запорізькій області за принципом екстериторіальності та рішенням №72 від 26.03.2023 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком.

У рішенні №72 від 26.03.2023 року зазначено (а.с.34):

Відмова про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , яка звернулася до територіальних органів Пенсійного фонду України 19.03.2024 р. щодо призначення пенсії за віком згідно ст, 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV(Закон №1058).

Вік заявника становить 60 років 01 місяць 22 дні.

Право на призначення пенсії за віком після досягнення 60-річного віку за наявності страхового стажу - 31 рік.

Згідно наданих документів страховий стаж становить 29 років 05 місяців 09 днів. Результати розгляду документів, доданих до заяви:

за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання з 01.09.1979 по 17.07.1982, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 02.08.1982, оскільки вказана неповна підстава видачі диплома (відсутня дата видачі).

Відсутні відомості про місце проживання особи.

Відповідно пункту 2.22 Постанови №22-1 для підтвердження інформації про місце проживання (особа може надавати відомості про місце проживання, що були внесені до документів, визначених Законом України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні.

Враховуючи вище викладене, прийнято рішення відмовити у призначенні пенсії відповідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового сттжу.

На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.

Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно із частиною 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).

Періоди, з яких складається страховий стаж визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24 Закону №1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону №1058-IV).

У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема, у статті 56 Закону №1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Порядок підтвердження стажу регламентовано у статті 62 Закону №1788-XII, яка визначає, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).

Пунктами 1, 2 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно з пунктами 17-18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі. За відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Щодо правомірності незарахування позивачу періоду навчання, суд враховує наступне.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 (дата заповнення трудової книжки 02.08.1982 року) судом встановлено, що позивач, зокрема, у період з 01.09.1979 по 17.07.1982 р.р. навчалась в ГППТУ № 108 (у середньому професійному технікумі № 108 у м. Донецьк) (а.с.16).

Також судом встановлено, що у трудовій книжці у графі (мовою оригіналу) «на основании чего внесена запись (документ, его дата и номер)» зазначено «Диплом №440699» без зазначення дати видачі диплому, що й послугувало, зокрема, підставою для відмови у призначенні пенсії за віком ГУПФ України у Запорізькій області.

З цього приводу суд зазначає, що на час первинного заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162.

Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.

Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 Держкомпраці СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірного періоду роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 "Про трудові книжки робітників та службовців" та даною Інструкцією.

Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки робітників та службовців" встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 13 вказаної постанови "Про трудові книжки робітників та службовців" при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.

При цьому, відповідно до пункту 18 Постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з системного аналізу вказаних вище норм слідує, що позивач не може нести відповідальність за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у її трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати відсутнім страховий стаж позивача за спірний період.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по справі № 687/975/17.

На дату вирішення питання призначення пенсії позивачу ГУПФ України в Запорізькій області діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58,зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за № 110.

Згідно п. 2.11., п. 2.12., п. 2.13 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників: зміна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові, дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтв про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) із посиланням на номер і дату цих документів. Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки, однією рискою закреслюється, наприклад колишнє прізвище, ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів.

Суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії по віку.

Отже, за встановлених обставин та наявного правового регулювання, суд робить висновок, що незарахування ОСОБА_1 до страхового стажу періоду навчання, зазначеного у її трудовій книжці, є протиправним.

Суд також враховує, що ГУПФ України в Запорізькій області не було надано жодних пояснень та доказів на спростовування відомостей, які відображені у трудовій книжці позивача, де міститься інформація про періоди її навчання, а також вжиття заходів для з`ясування їх достовірності.

Позивачем в додатки до позову надано фотокопії почесної книги учащихся середнього професійно-технічного училища № 8 (№108) у м. Донецьку з 1978 1980 р.р., де зазначено, що ОСОБА_2 , 1964 р.н., 26.07.1982 року закінчила Середньо професійно-технічне училище № 8 (№108) у м. Донецьку, значилась у книзі за порядковим номером - 11335. Згідно фотокопії книги видачі дипломів за 1976 1983 р.р., ОСОБА_2 отримала 17.07.1982 року диплом 440699.

Щодо відсутності відомостей про місце проживання особи (про що зазначено в оскаржуваному рішенні), суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія. Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Доказів направлення письмового запиту ОСОБА_1 щодо необхідності подання документів, які підтверджують її місце проживання, ГУПФ України в Запорізькій області суду не надано.

ОСОБА_1 в додатки до позову надані докази, які підтверджують місце її реєстрації - АДРЕСА_2 ( копія витягу з реєстру територіальної громади від 09.03.2023 року а.с.15) та адресу її фактичного проживання - садовий будинок АДРЕСА_3 на території ОСТ «Колос», Шабівської сільської ради, Білгород-Дністровського району Одеської області (копія довідка №94 ОСТ «Колос» - а.с.24).

За вищезазначених обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №72 від 23.03.2023 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно з ч.ч.1-2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст. 17, ч.5 ст.19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах Беєлер проти Італії [ВП] (Веуеіег v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, Онер`їлдіз проти Туреччини [ВП] (ОпегуэЫэг v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, Megadat.com S.r.l. проти Молдови (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, и. 72, від 8 квітня 2008 року, і Москаль проти Польщі (Moskal V. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і Тошкуце та інші проти Румуни (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15) суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23 травня 2018 року у справі №825/602/17, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Суд враховує, що наразі позивач проживає за адресою: садовий будинок АДРЕСА_3 , а заява про призначення пенсії була подана ОСОБА_1 до ГУПФ України в Одеській області.

Відмова у призначенні пенсії ОСОБА_1 виключно з тих підстав, що у трудовій книжці відсутня дата видачі диплому та відсутні відомості про місце проживання особи, є незаконною.

Тому суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2023 року за №1274 про призначення пенсії за віком та прийняти рішення відповідно до законодавства з урахуванням висновків суду у рішенні.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами законність рішення від 23.03.2023 року не доведена, а їх доводи суд відхиляє з вищенаведених мотивів.

Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Позивачем сплачено судовий збір за подання даного позову у сумі 968,96грн., ці витрати суд покладає на ГУПФ України в Запорізькій області згідно ч.1 ст.139 КАС України, оскільки спір в суді виник внаслідок неправильних дій саме цього відповідача.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 260-262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.03.2024 року №72 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 19.03.2024 року №1274 з урахуванням трудового (страхового) стажу згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 за період з 01.09.1979 року по 17.07.1982 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1979 року по 17.07.1982 року.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у сумі 968(дев`ятсот шістдесят вісім)грн. 96коп.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст.293,295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: садовий будинок АДРЕСА_3 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (; адреса: просп.Соборний, буд.158б, м. Запоріжжя, Запорізька область, 69057).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (; адреса: вул.Канатна, буд.83, м.Одеса, 65012).

Суддя М.М. Аракелян