Справа № 420/24836/24
Суддя: Хлімоненкова М.В.
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Хлімоненкової М.В., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, в якому позивач просить суд:

1.Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо не нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

2.Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 08.02.1995 №100.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що в період проходження ним військової служби та при виключенні 18.06.2020 зі списків особового складу частини, йому не була виплачена індексація грошового забезпечення. Лише 28.06.2024, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №420/35682/23, відповідач здійснив виплату індексації грошового забезпечення позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку АТ КБ «Приватбанк». Тобто, остаточний розрахунок з позивачем був проведений відповідачем із затримкою лише 28.06.2024, а не в день виключення зі списків особового складу Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського. На думку позивача, оскільки відповідач із ним розрахувався несвоєчасно, він повинен був також виплатити середній заробіток відповідно до Порядку обчислення заробітної плати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, однак ані самостійно, ані за заявою позивача не здійснив такої виплати. Така бездіяльність Національного Університету оборони України імені Івана Черняховського на думку позивача є протиправною, з огляду на приписи ст.116, 117 КЗпП України.

Ухвалою суду від 08.08.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Відповідачем було подано відзив на позов, в якому він просить відмовити в задоволенні позову та посилається на недотримання позивачем норм КАС України для звернення до суду з позовною заявою.

Перш за все у своїх доводах відповідач вказує про те, що даний позов позивачем було подано без дотримання вимог встановлених КАС України, у зв`язку із чим мав би бути залишений без руху. Зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який за доводами ж позивача обраховується відповідно до положень Порядку №100. Між тим, у позові не зазначено суму, яка підлягає стягненню з університету та позивач не додає до позовної заяви довідку із детальним розрахунком грошового забезпечення (зазначення всіх складових) за два останні місяця роботи перед звільненням (із зазначенням кількості робочих та відпрацьованих днів у кожному місяці). Крім того, зауважує, що позивач не був звільненим з військової служби, а був виключений зі списків особового складу.

Стосовно відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідач у відзиві вказує, що порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі Положення № 1153/2008). На відміну від зазначеного вище законодавства, Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України) не регулює питання проходження військової служби. В свою чергу положення Закону № 2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, не передбачають такого виду відповідальності, як виплату середнього заробітку за час затримки нарахування та здійснення виплат при звільненні, також даний акт не містить відсильної норми про право військовослужбовця щодо отримання такої компенсації.

Пославшись на норми ст.116,117 КЗпП України та правові висновки Верховного Суду викладені у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 по справі № 825/742/16, відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 на день виключення зі списків особового складу університету жодних претензій щодо нарахованих та виплачених йому сум при звільненні не висловлював, надав згоду на таке виключення. Тобто, позивач не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про наявність спору між сторонами щодо розміру належних позивачеві сум до виплати при звільненні. Крім того, стаття 117 КЗпП не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Відповідач наголошує, що позивач виключений зі списків особового складу 18 червня 2020 року (не звільнений), тому позовні вимоги про визнання бездіяльності університету щодо ненарахування і невиплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та зобов`язання університет здійснити нарахування і виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, в розумінні ст. ст. 116, 117 КЗпП України є повністю необґрунтованими.

Окремо, відповідач звертає увагу на те, що з 19.07.2022 року набрала чинності ст. 117 КЗпП України в редакції Закону № 2352-IX, якою встановлено, що за затримку виплати належних сум при звільненні звільнений працівник має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більше ніж за шість місяців, водночас також зауважує й на тому, що невиплата ОСОБА_1 усіх сум, належних йому при виключенні зі списків особового складу, не носить свавільного характеру, а пов`язана із помилковим застосуванням норм законодавства.

На виконання ухвали суду від 14.10.2024 про витребування додаткових письмових доказів по справі, відповідачем до суду надано: довідку-розрахунок середньо денного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 за період червень-липень 2020; довідку про розмір нарахованого та виплаченого грошового забезпечення полковнику ОСОБА_1 за період з 01.07.2020 по 31.07.2020; довідку на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №420/35682/23.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 у період з 29.08.2018 по 18.06.2020 проходив військову службу слухачем інституту державного військового управління ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період проходження військової служби позивачем та при виключенні його зі списків особового складу частину, відповідачем не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, що зумовило звернення позивача до суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №420/35682/23, зокрема, було зобов`язано Національний університет оборони України нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29 серпня 2018 року по 18 червня 2020 року включно відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, з урахуванням раніше виплачених сум.

28.06.2024 на виконання указаного вище рішення суду, відповідачем була виплачена ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення у сумі 89 455,70 грн.

Тобто, остаточний розрахунок з позивачем відповідач провів не у день виключення зі списків особового складу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 18.06.2020, а лише 28.06.2024.

В матеріалах справи наявна копія заяви від 30.09.2023 ОСОБА_1 , в якій просив виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995 №100.

Однак відповіді на указану заяву позивач не отримав. Відповідачем до матеріалів справи не надано доказів розгляду заяви позивача від 30.09.2023 в частині спірного питання - виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погодившись із такою бездіяльністю відповідача у спірних правовідносинах позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України вимогам.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2011-XII встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Частиною другою, третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов Військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України Військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 встановлено, що після надходження до Військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з Військової служби або після видання наказу командира (начальника) Військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу Військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу Військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу Військової частини.

Слід зауважити, що питання відповідальності за затримку розрахунку при звільнені військовослужбовців не врегульовані положеннями спеціального законодавства. Водночас, такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України, оскільки трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм КЗпП України при вирішення питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців викладено Верховним Судом у постановах від 10.05.2019 у справі № П/811/276/16, від 31.10.2019 у справі № 828/598/17, від 30.04.2020 у справі № 140/2006/19.

Відповідно до ст.3 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

В силу вимог ст.117 КЗпП України (в редакції до 19.07.2022 року) в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як виплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Таким чином, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під належними звільненому працівникові сумами необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

Як вбачається з матеріалів справи, позивача з 18.06.2020 року було виключено зі списків особового складу Національного університету оборони України імені Івана Черняховського.

При цьому, у день виключення відповідач не виплатив позивачу індексацію грошового забезпечення, остаточну виплату якої було здійснено лише 28.06.2024 року у сумі 89455,70 грн., що підтверджується відповідною випискою з карткового рахунку позивача довідкою відповідача від 20.05.2024 №182/3/459 на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.02.2024 у справі №420/35682/23, та не заперечується відповідачем по справі.

Разом з тим, відповідачем не виплачено працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, як це передбачено ст. 117 КЗпП, натомість, остаточний розрахунок з позивачем був проведений не 18.06.2020 року (в день виключенні зі списків), а лише 28.06.2024 на виконання рішення суду, що відповідно свідчить про протиправну бездіяльність відповідача щодо не проведення своєчасного повного розрахунку з позивачем при звільненні.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_1 та вбачає наявними підстави для їх задоволення шляхом визнання протиправною оспорюваної бездіяльності відповідача із зобов`язанням останнього здійснити відповідні нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 18.06.2020 по 28.06.2024.

Щодо розміру середнього грошового забезпечення за час затримки, колегія суддів зазначає наступне.

З 19.07.2022 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" № 2352-IX від 01.07.2022, яким викладена в новій редакції стаття 117 КЗпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

У постанові від 29.02.2024 у справі № 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19.07.2022 (до набрання чинності Законом № 2352-ІХ) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. До цього періоду, у разі наявності у суду, який розглядає спір, переконання про істотний дисбаланс між сумою коштів, яку прострочив роботодавець і сумою середнього заробітку за час затримки цієї виплати може застосувати принцип співмірності і зменшити таку виплату. Проте, з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями. До цього періоду застосовувати практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі №761/9584/15 недоречно, адже вона була сформована за попереднього нормативного регулювання спірних правовідносин.

Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 28.06.2023 у справі №560/11489/22, від 30.11.2023 у справі №380/19103/22, від 29.01.2024 у справі №560/9586/22.

За вказаного, правовідносини щодо стягнення на корись позивача середнього заробітку за період з 18.06.2020 по 18.07.2022 (до набрання чинності Законом №2352-ІХ) регулюється статтею 117 КЗпП України в редакції, до внесення у неї змін Законом №2352-ІХ, а за період з 19.07.2022 по 28.06.2024 - статтею 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ з 19.07.2022 з застосуванням обмеження виплати шістьма місяцями.

Таким чином, з урахуванням приписів статті 117 КЗпП України у редакції Закону № 2352-ІХ починаючи з 19.07.2022 позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, який відбувся 28.06.2024, лише в межах шести місяців - з 19.07.2022 по 19.01.2023.

Середній заробіток визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (Далі Порядок №100).

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата, зокрема, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260, та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за № 745/32197, середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Як вбачається з наданої відповідачем довідки-розрахунку №182/3/1371 від 22.10.2024, середньоденний розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 становить 1000,82 грн., вирахуваний із грошового забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням.

З урахуванням викладеного, середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 року становить 185 151,70 (1000,82 грн *185 календарні дні).

Вирішуючи позовні вимоги щодо розміру середнього заробітку, який підлягає виплаті позивачу за період з 18.06.2020 по 18.07.2022, суд вважає за необхідне врахувати позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 26.06.2019 у справі №761/9584/15-ц, згідно якої, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Отже, встановлюючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні щодо періоду до 18.07.2022, підлягає застосуванню принцип співмірності та пропорційності, що зокрема передбачає необхідність визначення істотності частки недоотриманого грошового забезпечення при звільненні.

Як вже зазначалось вище, позивачу при звільненні не було виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 89455,70 грн.

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку складає 761624,02 грн (календарних днів -761*1000,82 грн. (середньоденне грошове забезпечення)).

Зокрема, істотність частки невиплаченої складової заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,11 (89455,70 грн (розмір несвоєчасно виплачених сум) / 761624,02 грн (середній заробіток за весь час затримки розрахунку (761 днів х 1000,82 грн)) = 0,11.

Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні з 18.06.2020 по 18.07.2022 та з врахуванням істотності частки становить 83778,64 грн (1000,82 грн х 761 календарних днів х 0,11).

Визначаючись щодо розміру середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні, серед іншого суд ураховує, що позивач є менш захищеною у відношенні до відповідача, стороною відносин публічної служби. Водночас, у вказаних відносинах і позивач має діяти добросовісно щодо реалізації свої прав, а інтереси іншої сторони також мають бути враховані.

Суд зауважує, що важливим критерієм для зменшення розміру середнього заробітку, відповідно до правових висновків Верховного Суду, є період затримки (прострочення) виплати заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права позивача і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

Суд зазначає, що за змістом статті 117 КЗпП України обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки проведення остаточного розрахунку покладено саме на орган, який виносить рішення по суті спору, тобто в цьому випадку - на суд.

За вказаного, враховуючи наявне правове регулювання, а також вказані Великою Палатою Верховного Суду критерії зменшення розміру відшкодування, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, середній заробіток за час затримки розрахунку з 18.06.2020 по 18.07.2022, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача у розмірі 83778,64 грн.

З зазначених сум роботодавець утримує податок з доходів та інші обов`язкові платежів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 805/1008/16-а.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведена правомірність відмови щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За змістом частини 1 статті 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що предметом рогляду в спірному випадку є правовідносини щодо нарахування та виплати середнього заробітку відповідно до редакції статті 117 КЗпП України до набрання чинності Законом №2352-ІХ та після суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в загальному розмірі 268930,34 грн, з яких: за 18.06.2020 по 18.07.2022 в розмірі 185 151,70 грн, та з 19.07.2022 по 19.01.2023 у розмірі 83778,64 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.242-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо не нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

Зобов`язати Національний університет оборони України імені Івана Черняховського нарахувати та виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у загальному розмірі 268 930,34 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Національний університет оборони України імені Івана Черняховського, , адреса: проспект Повітряних сил, 28, м. Київ, 03049.

Суддя Марина ХЛІМОНЕНКОВА