Справа № 936/700/24
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 рокуЛьвівСправа № 936/700/24 пров. № А/857/26178/24

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Судової-Хомюк Н.М., Шинкар Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Хомин Ю.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції на рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 25 вересня 2024 року у справі №936/700/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №4 управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП капрала поліції Поповича В.С. про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2467367 від 24.06.2024,-

суддя в 1-й інстанції Пелих О.О.,

дата ухвалення рішення 25.09.2024,

місце ухвалення судового рішення селище Воловець,

дата складання повного тексту судового рішення не зазначено, -

В С Т А Н О В И В :

До Воловецького районного суду звернувся представник позивача Повідайчик В.І. в інтересах ОСОБА_1 (далі - позивач) із позовом до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції (далі - апелянт), поліцейського взводу №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Поповича В.С., в якому просив постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2467367 від 24.06.2024 визнати нечинною та скасувати.

В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 24.06.2024 поліцейським 1 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Поповичем Владиславом Сергійовичем було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА № 2467367 від вказаної дати, а саме накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.

Відповідно до оскарженої постанови ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL MOKKA АТ 3910 НЕ 24.06.2024 о 16 год. 27 хв. 08 с вчинив адміністративне правопорушення, керуючи транспортним засобом в с. Сусково рухався зі швидкістю 102 км/год., де перевищив дозволену швидкість на 52 км/год., чим порушив п. 12.4. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Вважає, що постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки відсутні будь-які докази щодо його вини у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП. Вказує, що швидкість вимірювалася приладом TRUCAM в ручному режимі, що, своєю чергою, може дати більшу похибку, ніж передбачено це Свідоцтвом про повірку. На підставі наведеного, просить скасувати постанову серії ЕНА №2467367 від 24.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП та вирішити питання розподілу судових витрат, понесених позивачем, які складаються із судового збору та витрат на правничу допомогу.

Рішенням Воловецького районного суду Закарпатського району від 25.09.2024 позовні вимоги задоволено частково; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №2467367 від 24.06.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП із застосуванням стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 гривень - визнано незаконною та скасовано, а справу надіслано на новий розгляд до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, службова особа якого виступала відповідачем у справі - Департаменту патрульної поліції, структурним підрозділом якого є Управління патрульної поліції у Закарпатській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень та 1087,50 гривень витрат на правову допомогу, а всього 1693 (одну тисячу шістсот дев`яносто три) гривень 10 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати таке та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі зазначає, що встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення було прийнято рішення про складення адміністративних матеріалів щодо позивача. Йому роз`яснено його права. В ході розгляду справи всі усні доводи позивача взяті до уваги при розгляді справи про адміністративне правопорушення, письмові пояснення ОСОБА_1 не надав. У зв`язку з викладеним, інспектор виніс постанову за ч. 4 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушення в розмірі 1700 грн відповідно до санкції статті.

На фотознімку з лазерного вимірювача TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 000618, який було додано до відзиву, зазначено дату вчинення правопорушення, серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо.

Вважає, що оскаржена постанова є правомірною та такою що винесена у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Додатково наголошено, що лазерний вимірювач швидкості повірений у встановленому порядку, докази чого долучені до матеріалів справи.

Крім того, стаття 283 КУпАП не містить вимоги щодо обов`язкового зазначення розташування дорожніх знаків, а чинні ПДР не містять обов`язкової вимоги щодо позначення місць контролю за швидкісним режимом в ручному режимі спеціальними дорожніми знаками, така вимога стосується виключно автоматичної відеофіксації порушень ПДР.

Окремим доводом протиправності оскаржуваного рішення суду першої інстанції є визначення Воловецьким районним судом Закарпатської області неналежного відповідача Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, яке не є юридичною особою, та поліцейського взводу №1 роти №4 управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП ОСОБА_2 . Належним відповідачем у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, однак суд першої інстанції не здійснив заміну первісного відповідача на належного, чим допустив суттєве порушення норм процесуального права. Суд першої інстанції також не залучив Департамент патрульної поліції співвідповідачем, не з`ясував хто є належним відповідачем, а тому допустив порушення норм процесуального права.

Також апелянт не погодився з розміром присуджених витрат на правову допомогу, через неспівмірність відповідних витрат із складністю справи.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, у якому, зокрема, вказав про те, що спірна постанова не ґрунтується на жодному належному і допустимому доказі; відповідно до оскаржуваної постанови відповідачем 2 було накладено на позивача за порушення ч. 4 ст. 122 КУпАП штраф 1700 грн. Однак, санкцією цієї статті передбачено відповідальність у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян і не встановлено штрафу у твердій грошовій сумі; поліцейський не здійснював розгляду справи, не ознайомлював позивача з правами, передбаченими ст. 268 КАС України, не з`ясовував обставин правопорушення тощо; постанову винесено за відсутності складу (події) порушення, яке передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Крім того, судові витрати є співмірними зі складністю справи та підтверджені необхідними доказами.

Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п. 2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, дослідивши долучені відповідачем фотознімок та відеозаписи, встановив, що вони не містять інформації щодо місця знаходження дорожнього знаку « 5.49» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні посилання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.49» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Таким чином, наданими відповідачем доказами не підтверджуються обставини руху транспортного засобу, яким керував позивач, саме в населеному пункті з перевищенням швидкості понад 52 км/год.

Швидкість транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 102 км/год. була зафіксована саме пристроєм TruCam, окрім того, що вимірювання здійснювалось поліцейським приладом «з рук» із рухом останнього назустріч потоку транспортних засобів, належить звернути увагу на те, що стандартна похибка зазначеного приладу складає +- 2км/год. Тобто навіть якби поліцейським було зафіксовано швидкість транспортного засобу під керуванням позивача в межах населеного пункту 102 км/год., то з врахуванням похибки вимірювань у цьому приладі швидкість транспортного засобу складала 100 км/год. За таких обставин, при доведеності вказаних вище обставин в сукупності, вбачається що ОСОБА_1 дійсно допустив порушення п. 12.4. Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою, а не четвертою статті 122 КУпАП (перевищення більше 20 й менше-рівно 50 км/год). Зазначені обставини в сукупності доводять, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Підсумовуючи викладене вище, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у порушенні правил дорожнього руху за викладених в оскаржуваній постанові обставин, суд приходить до висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню.

Отже, судом першої інстанції встановлено, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідачем не доведено правомірності складання ним постанови щодо позивача ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1087,50 грн. є обґрунтованими, доведеними та співмірними по відношенню до складності справи, наданих послуг, пропорційними до обсягу наданих послуг.

Крім того, позивач поніс витрати на оплату судового збору в розмірі 605,60 грн., а тому ці витрати підлягали стягненню на користь позивача.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із такого.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 24.06.2024 поліцейським 1 взводу 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капралом поліції Поповичем Владиславом Сергійовичем було притягнуто ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності постановою серії ЕНА №2467367 від 24.06.2024 та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн. З оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом OPEL MOKKA АТ 3910 НЕ 24.06.2024 о 16 год. 27 хв. 08 с вчинив адміністративне правопорушення, керуючи ТЗ в с. Сусково рухався зі швидкістю 102 км/год., де перевищив дозволену швидкість на 52 км/год., чим порушив п. 12.4. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Вказане зумовило складення спірної постанови, з якою позивач не погодився та звернувся до суду із цим позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

За приписами пункту 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, щодо правил дорожнього руху за статями 122, 126 КУпАП.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Використання у зазначених вище нормах формулювань «від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст. 222 - 244-20 КУпАП» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17.09.2020 у справі №742/2298/17 та від 26.12.2019 у справі за №724/716/16-а.

Так, Верховний Суд у вказаній справі виклав правовий висновок про те, що у справах про оскарження постанов про адміністративне правопорушення належним відповідачем у таких справах є саме орган, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.

Згідно з частиною 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених ст. 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції.

Отже, при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до «Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» створено як юридичну особу публічного права - Департамент патрульної поліції як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.

Згідно із вимогами пункту 1 Розділу І Положення про Департамент патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції України № 73 від 06.11.2015, Департамент патрульної поліції є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІІІ приведеного Положення, Департамент патрульної поліції та структурні підрозділи патрульної поліції становлять єдину систему. Структурні підрозділи патрульної поліції підзвітні та підконтрольні Департаменту патрульної поліції.

Враховуючи наведене, ні Управління патрульної поліції в Закарпатській області, ні поліцейський взводу №1 4 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області капрал поліції Попович В.С., не можуть виступати самостійними відповідачами у цій справі, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Натомість, належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у цій справі має бути Департамент патрульної поліції, тобто, відповідний суб`єкт владних повноважень від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте останній не був визначений позивачем, як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та судом першої інстанції залучений не був, заміну неналежного відповідача судом також не проведено.

Колегією суддів з`ясовано, що позивачем відповідачами визначено Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №4 управління патрульної поліції в Закарпатській області ДПП капрала поліції Поповича В.С.

Таким чином, позивачем заявлено позов до неналежних відповідачів.

Колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.

Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України.

Згідно з частиною четвертою статті 46 КАС України, відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Статтею 43 КАС України визначено поняття адміністративної процесуальної правосуб`єктності.

Відповідно до частини першої статті 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

За приписами частини третьої статті 43 КАС України, здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Одним з основних принципів адміністративного судочинства відповідно до статті 9 КАС України, є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі, який полягає у тому, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (частина четверта).

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що відповідно до частини третьої статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні адміністративного позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави (частина четверта статті 48 КАС України).

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду першої інстанції є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

За правилами частини сьомої статті 48 КАС України заміна відповідача допускається лише до ухвалення рішення судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції позбавлений процесуального права здійснювати заміну неналежної сторони по справі або залучати до участі у справі другого відповідача.

Зокрема, залучення такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавило би залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.

Така правова позиція щодо застосування норм процесуального права зокрема була висловлена Верховним Судом у постанові від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18 та 19.04.2022 у справі №400/3989/19.

Крім того, колегія суддів зауважує, що позовні вимоги заявляє позивач, водночас адміністративний суд може, якщо вважатиме за потрібне, застосувати інший, аніж той, який зазначив позивач, спосіб захисту його прав та інтересів, який не суперечитиме закону і забезпечуватиме їхній ефективний захист. Вибір/застосування способу захисту порушених прав та інтересів детермінується через призму суті порушеного (суб`єктивного) права в рамках правовідносин, з яких виник спір.

Тож результативним обраний спосіб захисту порушеного права (у контексті цього спору) буде тоді, коли існуватиме взаємозв`язок між порушенням (суб`єктивного права особи) та (дозволеним, прийнятним) способом його захисту, водночас останній сприятиме вичерпному його поновленню. Однією з умов для досягнення такого результату є визначення належного відповідача/відповідачів за позовом, адже від цього значною мірою теж залежить та ж таки ефективність захисту порушеного права (втілена у процедурі виконання судового рішення).

З огляду на викладене, враховуючи предмет цього позову, колегія суддів дійшла висновку, що вирішуючи спір про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №2467367 від 24.06.2024, суд першої інстанції в порушення вказаних вимог процесуального закону, не з`ясував належність відповідачів у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.

Матеріали справи не містять жодних доказів того, що суд першої інстанції запропонував позивачу здійснити заміну неналежного відповідача на належного або залучити до участі у справі другого відповідача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень, встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення та ухваленням судового рішення про відмови у задоволенні позову.

При цьому, апеляційним судом не надається оцінка доводам апелянта стосовно вчинення позивачем адміністративного правопорушення, адже враховуючи приведені обставини, відсутність у суду апеляційної інстанції компетенції на притягнення належного відповідача до участі в справі на стадії апеляційного перегляду справи, рішення суду першої інстанції має бути скасовано та в задоволенні позовних вимог, звернутих до особи, яка не може відповідати за позовом, належить відмовити.

Колегія суддів зважає на те, що матеріали справи містять довіреність на представлення інтересів саме Департаменту патрульної поліції, однак це не спростовує того факту, що позов заявлений до неналежної сторони (відповідача). Натомість довіреністю виданою Департаментом патрульної поліції уповноважено представника на представництво інтересів як Департаменту, так і його територіальних органів.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При цьому, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що полягало у не вирішенні питання заміни неналежного відповідача або залучення другого відповідача призвело до відмови у задоволенні позову саме з вищенаведених підстав та мотивів, що в свою чергу не свідчить про відсутність порушеного права позивача у спірних відносинах.

Одночасно, слід вказати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його заміни на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте, вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 242, 243, 286, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Воловецького районного суду Закарпатської області від 24 червня 2024 року у справі №936/700/24 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського взводу №1 роти №4 Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капрала поліції Поповича В.С., про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Н. М. Судова-Хомюк
Т. І. Шинкар