Справа № 815/1360/18
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-11-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1360/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Вовченко O.A.,

при секретарі Іщенко С.О.

за участю:

представника позивача Шиєнкова Я.Є. (згідно ордеру)

представника відповідача Лисого С.О. (згідно виписки)

розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності та дій незаконними, скасування наказу №699 та наказу №302о/с в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, у якому позивач просить суд:

1. Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною, яка виразилася у несвоєчасному повідомленні ОСОБА_1 про можливість вийти на пенсію, не надавши йому потрібної інформації та необхідних документів для звернення та оформлення пенсії;

2. Визнати дії Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконними, які виразилися у завідомо незаконному звільненні;

3. Скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №302 о/с від 10 травня 2016 року в частині звільнення з поліції ОСОБА_1 ;

4. Поновити на посаді старшого оперуповноваженого Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

5. Стягнути з Головного управління національної поліції Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 травня 2016 року по день ухвалення рішення.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2018 року судом на підставі положень ч.1 ст.169 та ч.1 ст.123 КАС України даний адміністративний позов залишено без руху та надано десятиденний термін на усунення недоліків позовної заяви з моменту отримання копії ухвали.

12 квітня 2018 року за вх.№10065/18 через канцелярію Одеського окружного адміністративного суду надійшла заява із належним чином оформленим адміністративним позовом, засвідченими додатками та заявою про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду з доданими копіями листа «Одеської установи виконання покарань (№21)» та ухвали апеляційного суду Одеської області від 10.06.2016 року по справі №522/2996/16-к.

Ухвалою від 13.04.2018 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто позивачеві.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.09.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року задоволено, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2018 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Адміністративна справа № 815/1360/18 повернулась до Одеського окружного адміністративного суду 24 вересня 2018 року та передана судді Вовченко О.А.

Ухвалою від 01 жовтня 2018 року судом прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

24 жовтня 2018 року ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Одеській області та призначено підготовче засідання.

21 листопада 2018 року від позивача до суду за вх.№35552/18 надійшла уточнена позовна заява, у якій позовні вимоги викладені в такій редакції:

1. Визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною, яка виразилася у не своєчасному повідомленні ОСОБА_1 про можливість вийти на пенсію, не надавши йому потрібної інформації та необхідних документів для звернення та оформлення пенсії;

2. Визнати дії Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконними, які виразилися у завідомо незаконному звільненні;

3. Скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №699 від 11.04.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності;

4. Скасувати Наказ Головного управління Національної поліції в Одеській області №302 о/с від 10 травня 2016 року в частині звільнення з поліції ОСОБА_1 ;

5. Поновити на посаді старшого оперуповноваженого Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області;

6. Стягнути з Головного управління національної поліції Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 травня 2016 року по день ухвалення рішення.

11 грудня 2018 року усною ухвалою суду, ухваленою без виходу до нарадчої кімнати, прийнято до провадження вказаний уточнений адміністративний позов.

Ухвалою суду від 27.12.2018 року у задоволенні клопотання представника Головного управління національної поліції в Одеській області про залишення частини позовних вимог без розгляду відмовлено. Заяву представника позивача про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду задоволено та поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з вимогою про скасування наказу Головного управління національної поліції в Одеській області №699 від 11.04.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

27 грудня 2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 24 січня 2019 року судом зупинено провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності та дій незаконними, скасування наказу №699 та наказу №302о/с в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до надходження відповідей на судове доручення

12 березня 2019 року усною ухвалою суду, внесеною до протоколу судового засідання поновлено провадження по справі.

12 березня 2019 року судом розглянуто клопотання представника позивача за вх. №8903/19 про зупинення провадження по справі до вирішення кримінальної справи №501/1955/16-к за обвинуваченням ОСОБА_1 та інших, яка розглядається Іллічівським міським судом Одеської області та прийнято судом ухвалу про зупинення провадження по адміністративній справі №815/1360/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності та дій незаконними, скасування наказу №699 та наказу №302о/с в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до набрання законної сили судовим рішенням у справі №501/1955/16-к.

03 вересня 2024 року до суду надійшло клопотання від представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про поновлення провадження у справі 815/1360/18.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2024 року задоволено клопотання представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про поновлення провадження у справі 815/1360/18 (Вхід.№39002/24). Поновлено провадження у справі 815/1360/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності та дій незаконними, скасування наказу №699 та наказу №302о/с в частині звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Провадження у справі продовжено зі стадії, на якій його було зупинено.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що з 08 вересня 1994 року по 06 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ. З 07 листопада 2015 року по 11 травня 2016 року проходив службу в Національній поліції. 11 травня 2016 року капітан поліції ОСОБА_1 старший оперуповноважений Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області наказом № 302 о/с від 10 травня 2016 року звільнений зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби (п.6 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»). Вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення складає у календарному обчисленні 23 роки 03 місяці 04 дні. На день звільнення ОСОБА_1 фактично був пенсіонером, але відповідач своєчасно не повідомив його про можливість вийти на пенсію, не надав потрібної інформації та не надав наказ про звільнення з трудовою книжкою. 3 наказом №699 від 11.04.2016 року ОСОБА_1 не був ознайомлений. З висновку службового розслідування, зміст якого, є в наказі №699 від 11.04.2016 року вбачається, що за грубе порушення вимог ст. 207 - 213 КПК України, ст.ст. 6-8, п. 1-3 частини 1. частини 2 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію України», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року №3460-IV, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 року №181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, що в подальшому призвело до звернення вказаних осіб із заявою до прокуратури, внесенню відповідних відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до статей 2, 13, пункту 8 статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України», капітана поліції Панішкевича оперуповноваженого Ілічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції.

Підставою для проведення службового розслідування стала інформація, яка надійшла до ГУНП в Одеській області, про повідомлення про підозру капітанку поліції ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 365 та ч. 3 ст. 371 КК України за матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164. На сьогодні відсутній обвинувальний вирок, котрим було би встановлено винність ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.365 та ч.3 ст.371 Кримінального кодексу України. Таким чином, відповідно до положень ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч.ч. 1,5 ст. 17 КПК України ОСОБА_1 вважається невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину). Твердження у службовому розслідуванні та сам Висновок службового розслідування і Наказ №699 від 11.04.2016 року є порушенням принципу презумпції невинуватості і положень діючого законодавства України. Відповідно до п. 8.1. Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ, затвердженої наказом МВС України від 12.03.2013 № 230 висновок службового розслідування є підсумковим документом. Оскаржуваний Наказ про звільнення ОСОБА_1 з поліції та Наказ №699 від 11.04.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності є передчасним. Відсутність вироку, набутого чинності, дає підстави вважати, що факти викладені у службовому розслідуванні не встановлюють винність ОСОБА_1 . Висновок службового розслідування не може підмінити вирок по кримінальній справі.

Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву де зазначено, що Головне управління заперечує щодо задоволення позовних вимог оскільки вимоги є необґрунтованими. На підставі наказу ГУНП в Одеській області №466 від 12.03.2016 року проведено службове розслідування за фактом надзвичайної події в Іллічівському ВП Овідіопольського ВП, у ході якого встановлено, що 11.02.2016 року до чергової частини Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП звернувся гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець Донецької області, із заявою (ЖСО за № 1065) про те, що 10.03.2016 приблизно о 15.30 двоє невстановлених осіб біля будинку АДРЕСА_1 , відкрито із застосуванням насилля заволоділи його грошима у сумі 17000 доларів США. Того ж дня вказані відомості були внесені до ЄРДР за № 0000164 за ч. 4 ст. 187 КК України та проведення досудового розслідування було доручено слідчому Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 ОСОБА_6 на підставі ст. 40 КПК України направив доручення оперативному підрозділу Іллічівського ВП для проведення слідчих дій. Доручення зареєстроване в журналі обліку вихідних документів за № 2516 та передано до сектору кримінальної поліції Іллічівського ВП, Під час проведення заходів працівниками кримінальної поліції Іллічівського ВП була встановлена причетність до скоєння кримінального правопорушення відносно ОСОБА_5 мешканця м. Одеси гр. ОСОБА_2 , 13.02.2016 працівники поліції зокрема і капітан поліції ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ОВС з 08.09.1994, в посаді з 07.11.2015, приблизно о 19.00 біля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованого по АДРЕСА_2 , затримали ОСОБА_2 та його співмешканку гр-ку ОСОБА_3 . Після затримання працівники поліції доставили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП. При цьому в порушення вимог наказу МВС України від 28.04.2009 № 181, працівники кримінальної поліції доставлених осіб до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених не занесли, а завели їх до службового приміщення сектору кримінальної поліції, яке розташовано в окремій будівлі від адмінбудівлі Іллічівського ВП Овідіопольського ВП. Того ж дня о 23:00 працівниками кримінальної поліції затриманий ОСОБА_4 , та доставлений до Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП з порушенням вимог наказу МВС України від 28.04.2009 № 181, його не було внесено до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених. Тільки 14.02.2016 о 16:40 відомості про ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 були внесені до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, які згідно з вказаним журналом покинули Іллічівський ВП о 08:50 год., однак фактично вони залишалися у вказаному відділенні. Того ж дня о 13:10 год. відомості про ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 були повторно внесені до Журналу обліку доставлених, відвідувачів і запрошених, які згідно з вказаним журналом, начебто, покинули Іллічівський ВП о 14:00 год., 15:00 год., 15:30 год. відповідно. У той же день ОСОБА_3 покинула Іллічівський ВП та 16.02.2016 звернулася до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України із заявою відносно працівників Іллічівського ВП, які зі слів заявника, незаконно затримали її, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , застосували до них заходи фізичного та психічного впливу, а також вимагали неправомірну вигоду. Того ж дня відомості за зверненням ОСОБА_3 військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України були внесені до ЄРДР за №000062 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.127, ч.2 ст.146, ч.2 ст.365, ч.2 ст.368 Кримінального кодексу України. 12.03.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 127 ч. 2 ст. 146, ч.2 ст.365, ч.3 ст.371 Кримінального кодексу України, та 23.03.2016 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Зазначена подія набула суспільного резонансу та вкрай негативно вплинула на формування позитивної громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, підвищення довіри населення до правоохоронних органів. 01.04.2016 року затверджено висновок службового розслідування, проведеного за фактом надзвичайної події в Іллічівському ВП Овідіопольського ВП ГУНП. На підставі, якого видано наказ № 699 ГУНП в Одеській області від 11.04.2016, яким за грубе порушення вимог ст. 207-213 КПК України, ст.ст. 6-8, п. 1-3 ч. 1. ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, що в подальшому призвело до звернення вказаних осіб із заявою до прокуратури, внесенню відповідних відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.ст. 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції. 10 травня 2016 року наказ ГУНП в Одеській області № 699 від 11.04.2016 було реалізовано наказом ГУНП в Одеській області № 302 o. При звільнені ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідач діяв на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому накази є правомірними та скасуванню не підлягають.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 з 08 вересня 1994 року по 06 листопада 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ. З 07 листопада 2015 року по 11 травня 2016 року проходив службу в Національній поліції, що підтверджено записами в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 (т.1 а.с. 78-80)

Згідно наказу ГУНП в Одеській області №63 о/с від 07.11.2015 року ОСОБА_1 обіймав посаду старшого оперуповноваженого Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області, що підтверджено записом в послужному списку позивача (т1 а.с. 210-224)

13.02.2016 року в Іллічівському ВП сталася надзвичайна подія щодо перевищення влади та службових повноважень службовими особами Чорноморського Іллічівського ВП, відомості про вказану подію внесено військовою прокуратурою Одеського гарнізону Південного регіону України 16.02.2016 року до ЄРДР за №0000062 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 371 КК України.

Наказом ГУ НП в Одеській області від 12.03.2016 року №466 «Про призначення службового розслідування», призначено службове розслідування за вказаним фактом (т. 1 а.с. 14).

За результатами службового розслідування за фактом надзвичайної події в Іллічівському ВП Овідіопольського ВП ГУНП складено висновок від 01.04.2016 року (т. 1 а.с. 225-243).

У Висновку службового розслідування, зазначено, що в ході проведення службового розслідування встановлено, що працівники Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП зокрема і ОСОБА_1 , у період часу з 19:00 13.02.2016 на автомобілі Toyota Avensis, реєстраційний номер НОМЕР_2 , прибули до завчасно обумовленого з ОСОБА_7 місця автомобільної парковки біля супермаркету «Віртус» у м. Одесі по вул. Середньофонтанській. Дочекавшись прибуття ОСОБА_7 на автомобілі марки «Honda CR-V», реєстраційний номер НОМЕР_3 , працівники поліції в тому числі і ОСОБА_1 , затримали без ухвали слідчого судді та наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 207 КПК України, громадянина ОСОБА_7 та його цивільну дружину ОСОБА_3 . При цьому, на порушення вимог ст. ст. 207-213 КПК України, працівники поліції не повідомили ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 про обставини затримання та у вчиненні якого злочину вони підозрювалися, не розяснили їх права, не надали змогу повідомити про їх затримання та місце перебування інших осіб, не склали протоколи про їх затримання та не доставили їх до органу досудового розслідування, а токож не повідомили про затримання орган (установу), уповноважену законом на надання безоплатної правничої допомоги. Після затримання, працівники поліції доставили ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП. Однак в порушення вимог наказу МВС України від 28.04.2009 № 181 працівники поліції доставлених осіб до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених не занесли, а завели їх до службового приміщення сектору кримінальної поліції, яке розташовано в окремій будівлі від адмінбудівлі Іллічівського ВП Овідіопольского ВП. Цього дня о 23:00 працівниками кримінальної поліції був затриманий ОСОБА_4 , який був доставлений до Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП та в порушення вимог наказу МВС України від 28.04.2009 № 181 його не було внесено до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених. 14.02.2016 року о 06:40 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були внесені до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, які згідно вказаного журналу покинули Іллічівський ВП о 08:50, однак фактично залишилися у вказаному відділені. Того ж дня о 13:10 ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були внесені до журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, та нібито покинули відділення поліції о 14:00, 15:00 та 15:30 відповідно. Того дня ОСОБА_3 покинула Іллічівський ВП Овідіопольського ВП ГУНП та 16.02.2016 звернулася до військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України із заявою відносно працівників Іллічівський ВП Овідіопольського ВП ГУНП про незаконне затримання, застосування заходів фізичного та психологічного впливу, а також вимагали неправомірну вигоду. Відомості за зверненням ОСОБА_3 16.02.2016 року заступником прокурором Одеського гарнізону Південного регіону України були внесені до ЄРДР за №0000062 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 368 КК України. 12.03.216 ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 365, ч. 3 ст. 371 КК України та 23.03.2016 відносно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід тримання під вартою. Під час службового розслідування ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився.

У висновку службового розслідування також зазначено, що за грубе порушення вимог ст. 207-213 КПК України, ст. ст. 6-8 п. 1.3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого

Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, що в подальшому призвело до звернення вказаних осіб із заявою до прокуратури, внесенню відповідних відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.ст. 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, запропоновано звільнити зі служби в поліції.

Наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області від 11.04.2016 року №699 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників поліції Чорноморського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області», за грубе порушення вимог ст. 207-213 КПК України, ст.ст. 6-8. п. 1-3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, що в подальшому призвело до звернення вказаних осіб із заявою до прокуратури, внесенню відповідних відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції, відповідно до ст.ст. 2, 13, п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Іллічівського ВП Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції (т.2 а.с.62-68).

Наказом т.в.о. начальника ГУ Національної поліції в Одеській області №302 о/с від 10.05.2016 року, відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п.6 ч.1 ст.77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Іллічівського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області з 11 травня 2016 року (т.1 а.с. 10).

Не погодившись з прийнятими наказами відповідача від 11.04.2016 року №699 та від 10.05.2016 року №302 о/с позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» визначено перелік підстав для звільнення поліцейського. Так, п. 6 ч. 1 вказаної статті визначено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію», поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1). Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч.2).

В ст. 7 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч.1). Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених Конституцією і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції (ч.2). Здійснення заходів, що обмежують права та свободи людини, має бути негайно припинене, якщо мета застосування таких заходів досягнута або немає необхідності подальшого їх застосування (ч.3). Поліцейським за будь-яких обставин заборонено сприяти, здійснювати, підбурювати або терпимо ставитися до будь-яких форм катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання. У разі виявлення таких дій кожен поліцейський зобов`язаний негайно вжити всіх можливих заходів щодо їх припинення та обов`язково доповісти безпосередньому керівництву про факти катування та наміри їх застосування. У разі приховування фактів катування або інших видів неналежного поводження поліцейськими керівник органу протягом доби з моменту отримання відомостей про такі факти зобов`язаний ініціювати проведення службового розслідування та притягнення винних до відповідальності. У разі виявлення таких дій поліцейський зобов`язаний повідомити про це орган досудового розслідування, уповноважений на розслідування відповідних злочинів, вчинених поліцейськими (ч.4). У діяльності поліції забороняються будь-які привілеї чи обмеження за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовною або іншими ознаками (ч.5).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України (ч.1). Поліцейському заборонено виконувати злочинні чи явно незаконні розпорядження та накази (ч.2). Накази, розпорядження та доручення вищих органів, керівників, посадових та службових осіб, службова, політична, економічна або інша доцільність не можуть бути підставою для порушення поліцейським Конституції та законів України (ч.3).

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського (п.1); професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва (п.2); поважати і не порушувати прав і свобод людини (п.3);

В ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» вказано, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію» у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

В п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин Дисциплінарний статут Національної поліції України не було затверджено, на поліцейських поширюється дія Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Сутність службової дисципліни, обов`язки осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України стосовно її дотримання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, порядок і права начальників щодо їх застосування, а також порядок оскарження дисциплінарних стягнень визначено Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України, що затверджений Законом України № 3460-IV від 22.02.2006 року.

Положеннями ст. 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту, дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Відповідно до ст.5 Дисциплінарного статуту за вчинення дисциплінарних проступків особи рядового і начальницького складу несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.1). Особи рядового і начальницького складу, яких в установленому законодавством порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або матеріальної відповідальності, водночас можуть нести і дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом (ч.2).

За змістом ст.7 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов`язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров`я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об`єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об`єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов`язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

В ст. 12 Дисциплінарного статуту, визначено, що на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

З аналізу зазначених положень Дисциплінарного статуту випливає, що службова дисципліна полягає у виконанні (дотриманні) законодавчих та підзаконних актів із питань службової діяльності та бездоганному і неухильному додержанні порядку і правил, що такими нормативними актами передбачені.

Враховуючи вищезазначені приписи, недотримання службової дисципліни є дисциплінарним проступком, за вчинення якого до особи-порушника застосовуються заходи дисциплінарного стягнення, зокрема, звільнення з органів внутрішніх справ.

В ст.14 Дисциплінарного статуту зазначено, що з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, вчиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування (ч.1). Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України (ч.4).

Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 230 від 12.03.2013 року затверджено Інструкцію про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 02.04.2013 за №541/23073 (чинний в термін до 07.11.2018 року) (далі Інструкція).

Пунктом 2.1. вказаної Інструкції передбачено, що підставами для проведення службового розслідування є порушення особами РНС службової дисципліни, у тому числі скоєння кримінальних або адміністративних правопорушень, знищення або втрата службових документів, доручених або охоронюваних матеріальних цінностей, вчинення особами РНС діянь, які порушують права і свободи громадян, службову дисципліну, інші події, пов`язані із загибеллю (смертю) осіб РНС чи їх травмуванням (пораненням), а також події, які сталися за участю осіб РНС і можуть викликати суспільний резонанс.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції став встановлений службовим розслідуванням факт грубого порушення позивачем вимог ст. 207-213 КПК України, ст.ст. 6-8. п. 1-3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, що в подальшому призвело до звернення вказаних осіб із заявою до прокуратури, внесенню відповідних відомостей до ЄРДР, оголошенню підозри про вчинення кримінального правопорушення, що набуло суспільного резонансу та негативно вплинуло на формування громадської думки щодо стану правопорядку та діяльності Національної поліції, рівня довіри населення до поліції.

Відповідно до ст. 207 КПК України ніхто не може бути затриманий без ухвали слідчого судді, суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч.1). Кожен має право затримати без ухвали слідчого судді, суду будь-яку особу, крім осіб, зазначених у статті 482 цього Кодексу: 1) при вчиненні або замаху на вчинення кримінального правопорушення; 2) безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення чи під час безперервного переслідування особи, яка підозрюється у його вчиненні (ч.2).

Згідно ч. 4 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

В ст. 209 КПК України, визначено, що соба є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Згідно ст. 210 КПК України, уповноважена службова особа зобов`язана доставити затриману особу до найближчого підрозділу органу досудового розслідування, в якому негайно реєструються дата, точний час (година і хвилини) доставлення затриманого та інші відомості, передбачені законодавством (ч.1). Про кожне затримання уповноважена службова особа одразу повідомляє за допомогою технічних засобів відповідальних осіб в підрозділі органу досудового розслідування (ч.2). У разі наявності підстав для обґрунтованої підозри, що доставлення затриманої особи тривало довше, ніж це необхідно, слідчий зобов`язаний провести перевірку для вирішення питання про відповідальність винуватих у цьому осіб (ч.3).

Відповідно до ст. 213 КПК України уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана надати затриманій особі можливість негайно повідомити про своє затримання та місце перебування близьких родичів, членів сім`ї чи інших осіб за вибором цієї особи. Якщо уповноважена службова особа, що здійснила затримання, має підстави для обґрунтованої підозри, що при повідомленні про затримання ця особа може зашкодити досудовому розслідуванню, вона може здійснити таке повідомлення самостійно, проте без порушення вимоги щодо його негайності (ч.1). Уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги. У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги (ч.4).

З досліджених матеріалів справи: Висновку за результатами службового розслідування від 01.04.2016 року та наказу ГУНП в Одеській області № 699 від 11.04.2016 року, судом встановлено, що працівники поліції Іллічівського ВП Овідіопольського ВП в тому числі і ОСОБА_1 в порушення вимог ст. 29 Конституції України, ст. 207-213 КПК України, не повідомили ОСОБА_7 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , про обставини затримання та у вчиненні якого злочину вони підозрювалися, не роз`яснили їх право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, або не говорити нічого з приводу підозри проти них, не надали їм змогу повідомити про їх затримання та місце перебування інших осіб, не склали протоколи про їх затримання та не доставили їх до органу досудового розслідування, а також не повідомили про затримання орган (установу), уповноважену законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Приписами п.п. 6.6.2 п. 6.6 розділу VI Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої Наказом МВС від 28.04.2009 N 181 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2009 р. за N 786/16802) визначено, що при розгляді обставин щодо правопорушника черговий зобов`язаний: зареєструвати доставлену особу в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених (додаток 14), обов`язково вказавши дату й точний час доставлення, та доповісти відповідальному по ОВС. Якщо у доставленої особи відсутні документи, то прізвище, ім`я, по батькові, поштова адреса місця фактичного проживання (реєстрації) записуються в цьому журналі з її слів.

Як встановлено матеріалами службового розслідування та не спростовано під час розгляду справи, що працівники кримінальної поліції, зокрема і ОСОБА_1 затриманих 13.02.2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в подальшому і ОСОБА_4 завели до службового приміщення сектору кримінальної поліції, яке розташоване в окремій будівлі від адмінбудівлі Іллічівського ВП Овідіопольського ВП, що призвело до не внесення своєчасно доставлених осіб: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених, чим порушено положення Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181.

Суд вважає безпідставними, і не бере до уваги посилання представника позивача про те, що реєструвати доставлену особу в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених зобов`язаний черговий ВП, а не позивач, оскільки дисциплінарний проступок позивача полягає в тому, що працівники поліції Іллічівського ВП зокрема і позивач при доставлені затриманих 13.02.2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 завели останніх до службового приміщення сектору кримінальної поліції, яке розташоване в окремій будівлі від адмінбудівлі Іллічівського ВП Овідіопольського ВП, та такими діями унеможливили здійснити своєчасну реєстрацію затриманих в журналі обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Щодо посилань представника позивача про передчасність звільнення позивача, оскільки відсутній вирок в порядку КПК відносно ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Кримінальна та дисциплінарна відповідальність є різними, окремими і самостійними видами відповідальності поліцейського. Порядок і підстави притягнення поліцейського до конкретного виду юридичної відповідальності здійснюється за окремими процедурами, урегульованими різними нормативно-правовими актами.

Види дисциплінарних стягнень, які можуть застосовуватися до поліцейських, визначені у ст. 12 Дисциплінарного статуту. Підставою для застосування цих стягнень є вчинення дисциплінарних проступків (дій, що порушують службову дисципліну), а саме невиконання чи неналежне виконання службової дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського, з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку, та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням статті 6 Конвенції притягнення до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (рішення Європейської комісії з прав людини від 06 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви № 9295/81) чи таке провадження було закрите (рішення Європейської комісії з прав людини від 07 жовтня 1987 року у справі «C. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви № 11882/85). Гарантована пунктом 2 статті 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально-правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява №34964/97). Відтак зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Вирішення питання про правомірність притягнення працівника органів поліції до дисциплінарної відповідальності, передбачає необхідність з`ясовування складу дисциплінарного проступку в його діях, незалежно від того, яку кримінально-правову кваліфікацію, ці ж самі дії особи отримали в рамках кримінального провадження та які наслідки, у підсумку, настали для такої особи.

Такий підхід до вирішення питання про правомірність притягнення осіб до дисциплінарної відповідальності застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, а також Верховним Судом, зокрема у постановах від 07 лютого 2020 року у справі № 260/1118/18, від 28 лютого 2020 року у справі № 825/1398/17, від 06 березня 2020 року у справі № 804/1758/18 та від 20 жовтня 2020 року у справі № 340/1502/19, а також від 22 лютого 2023 року у справі № 200/11036/20-а, від 14 березня 2023 року у справі № 320/1206/21 тощо.

В ході службового розслідування встановлено, що позивачем вчинено дисциплінарний проступок - порушення позивачем вимог ст. 207-213 КПК України, ст.ст. 6-8. п. 1-3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181, що виразилось у незаконному доставлянні та утриманні в Іллічівському ВП громадян ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , не повідомили їх про обставини затримання та у вчиненні якого злочину вони підозрювалися, не роз`яснили їх право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, або не говорити нічого з приводу підозри проти них, не надали їм змогу повідомити про їх затримання та місце перебування інших осіб, не склали протоколи про їх затримання та не доставили їх до органу досудового розслідування, а також не повідомили про затримання орган (установу), уповноважену законом на надання безоплатної правничої допомоги та несвоєчасному внесенні відповідних відомостей до Журналу обліку доставлених, відвідувачів та запрошених.

Після зазначених обставин 16.02.2016 року відомості за заявою ОСОБА_3 , заступником прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України внесені до ЄРДР за № 000062 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 365 та ч. 2 ст. 368 КК України.

12.03.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 127, ч. 2 ст. 146, ч.2 ст. 365 та ч. 3 ст. 371 КК України та 23.03.2016 ОСОБА_1 обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками проведеного службового розслідування ГУНП в Одеській області зроблено висновок про порушення позивачем вимог вимог ст. 207-213 КПК України, ст.ст. 6-8. п. 1-3 ч. 1, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-1V, додатку 14 до Інструкції з організації діяльності чергових частин органів і підрозділів внутрішніх справ України, направленої на захист інтересів суспільства і держави від протиправних посягань, затвердженої наказом МВС України від 28.04.2009 № 181.

За результатами проведеного службового розслідування було запропоновано накласти на капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого Іллічіівського ВП ГУНП в Одеській області, дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції.

З урахуванням вище викладеного суд дійшов висновку, що відповідачем правильно кваліфіковано дії позивача як вчинення дисциплінарного проступку, оскільки вчинення позивачем встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Вчинене позивачем діяння, несумісне з займаною ним посадою та виходить за межі дисциплінарної відповідальності, оскільки позивачем було скоєно проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

При цьому відсутність вироку суду про визнання позивача винним в інкримінованому кримінальному правопорушенні не є підставою для скасування оспорюваних наказів, адже його звільнено не за вчинення злочину, а за порушення службової дисципліни. Зокрема, в наказі про звільнення вказаний п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію», а не п. 10 цієї норми.

Законодавчо виокремлені окремі види юридичної відповідальності поліцейського за вчинення протиправних діянь, зокрема, у розрізі кримінально-правого та дисциплінарно-правового аспектів.

Кримінальна відповідальність поліцейського настає у випадках вчинення ним кримінального правопорушення, а порядок застосування такого виду юридичної відповідальності визначено Кримінальним процесуальним кодексом України. Натомість, як визначено ч. 2 ст. 19 Закону № 580-VIII, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Звільнення у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у виді звільнення зі служби в поліції не пов`язано з кримінально-правовою кваліфікацією тих самих діянь, які, водночас, стали підставою для службового розслідування та кримінального провадження.

З урахуванням вище викладеного судом не встановлено незаконних дій Головного управління Національної поліції в Одеській області при звільненні позивача.

Щодо позовної вимоги про визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною, яка виразилася у не своєчасному повідомленні ОСОБА_1 про можливість вийти на пенсію, не надавши йому потрібної інформації та необхідних документів для звернення та оформлення пенсії суд зазначає таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день звільнення зі служби в поліції 10 травня 2016 року, мав вислугу років для призначення пенсії 23 роки 03 місяці 04 дні.

Статтею 102 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що пенсійне забезпечення поліцейських та виплата одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції здійснюються в порядку та на умовах, визначених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262-XII), визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

В ст. 1 Закону № 2262-XII зазначено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно зі ст. 48 Закону № 2262-XII, заява про призначення пенсії згідно з цим Законом подається до територіального органу Пенсійного фонду України або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, встановленому правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, іншими заінтересованими центральними органами виконавчої влади та Службою зовнішньої розвідки. При цьому днем звернення за призначенням пенсії є день подання до відповідного органу Пенсійного фонду України письмової заяви про призначення пенсії з усіма необхідними для вирішення цього питання документами, а в разі пересилання заяви і документів поштою - дата їх відправлення.

Перелік документів, що подається до заяви про призначення пенсії за вислугу років визначений в п. 2.4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846) (далі Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за вислугу років, крім документів, передбачених підпунктами 1-4 пункту 2.1 цього розділу, надаються також документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії.

Приписами чинного законодавства не передбачено обов`язок у Головного управління Національної поліції в Одеській області повідомляти позивача про наявність у нього права на отримання пенсії за вислугу років, а також повідомляти перелік необхідних документів для звернення та оформлення пенсії за вислугу років.

Отже правових підстав для задоволення позову в частинні позовних вимог про визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною, яка виразилася у не своєчасному повідомленні ОСОБА_1 про можливість вийти на пенсію, не надавши йому потрібної інформації та необхідних документів для звернення та оформлення пенсії, судом не встановлено.

Європейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 18.07.20006 р. у справі «Проніна проти України» (Заява № 63566/00) зазначає, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії", рішення від 09.12.94 р., Серія A, N 303-A, § 29) (пункт 23 зазначеного Рішення).

З огляду на викладене рішення Європейського суду з прав людини та встановлені судом фактичні обставини, решта аргументів позивача не береться судом до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду щодо наявності підстав для звільнення позивача наказом №302 о/с від 10.05.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, при цьому, відповідачем доведено, що при звільненні ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскаржувані накази відповідає вимогам ч.2 ст.2 КАС України, а тому ці накази є правомірними та скасуванню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання дій Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконними, скасування наказів про притягнення до дисциплінарно відповідальності та звільнення з поліції, відповідно, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про поновлення на службі в органах поліції та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, які є похідними від вимоги про скасування наказів.

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 293, 295, КАС, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконною, яка виразилася у несвоєчасному повідомленні ОСОБА_1 про можливість вийти на пенсію, не надавши йому потрібної інформації та необхідних документів для звернення та оформлення пенсії про визнання дій Головного управління Національної поліції в Одеській області незаконними, які виразилися у завідомо незаконному звільненні про скасування Наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області №302 о/с від 10 травня 2016 року в частині звільнення з поліції ОСОБА_1 про поновлення на посаді старшого оперуповноваженого Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області про стягнення з Головного управління національної поліції Одеській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10 травня 2016 року по день ухвалення рішення - відмовить

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) Відповідач: Головного управління Національної поліції в Одеській області (вул. Академіка Філатова, 15-А, м. Одеса, 65080, )

Повне судове рішення виготовлено 13 листопада 2024 року.

Суддя O.A. Вовченко

.