Справа № 160/23875/24
Суддя: Неклеса Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Дніпропетровській області), в якій просить суд:
Ухвалою суду від 19.09.2024 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) перебуває на обліку в Придніпровській ДПІ (Амур-Нижньодніпровський район) ГУ ДПС у Дніпропетровській області. Стан платника «0» - платник податків за основним місцем обліку. Основний вид діяльності: 47.22 - Роздрібна торгівля м`ясом і м`ясними продуктами в спеціалізованих магазинах.
Позивач з 01.10.2022 року по 25.01.2023 року знаходився на загальній системі оподаткування, з 26.01.2023 року по 30.06.2023 року на спрощеній системі оподаткування (3 група 2%), з 01.07.2023 року по 31.12.2023 року на спрощеній системі оподаткування (2 група 20%), з 01.01.2024 року на загальній системі оподаткування.
29.03.2024 року ГУ ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 з питань заниження податкових зобов`язань по єдиному податку та умов застосування спрощеної системи оподаткування.
Акт перевірки було направлено платнику засобами поштового зв`язку 29.03.2024 року, проте поштове відправлення повернуто Укрпоштою ГУ ДПС у Дніпропетровській області 18.04.2024 року з позначкою «за закінченням терміну зберігання», що підтверджується наданими відповідачем доказами у справі.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги ФОП ОСОБА_1 від 01.08.2024 року №23496/6/99-00-06-01-03-06 податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Дніпропетровській області від 09.05.2024 року №0/23320/2413 залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи протиправним та таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення (форма Р), прийняте Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за №0/23320/2413 від 09.05.2024 року, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пунктом 36.1 статті 36, пунктом 38.1 статті 38 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом; податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом; виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Главою І "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" розділу XIV "Спеціальні податкові режими" Податкового кодексу України встановлюються правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку.

Відповідно до п.291.2 ст.291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності це особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених п. 297.1 ст. 297 ПК України, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

Згідно з п.291.3 ст.291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Відповідно до підпункту 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України до суб`єктів господарювання, які застосовують 2 групу спрощеної системи оподаткування відносяться фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

обсяг доходу не перевищує 834 розміри мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Станом на 01 січня 2023 року мінімальна заробітна плата становила 6700,00 грн., а отже, граничний обсяг доходу платника податку 2 групи на спрощеній системі оподаткування становив 5 587 800,00 грн.

01.08.2023 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей оподаткування у період дії воєнного стану» від 30.06.2023 №3219-ІХ (далі Закон №3219-ІХ) до Податкового кодексу України було внесено зміни зокрема шляхом доповнення розділу ХХ «Перехідні положення» п.п.91.4.3 п.91 підрозділу 8.

Підпунктом 91.4.3 пунктом 91підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України встановлено, що у 2023 звітному році обсяг доходу для відповідної групи платників єдиного податку, встановлений пунктом 291.4 статті 291 цього Кодексу, визначається пропорційно до кількості календарних місяців поточного календарного року, протягом яких платник єдиного податку не застосовував особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

Згідно з вимогами пунпункту 1 пункту 293.4 статті 294 ПК України, ставка єдиного податку для платників єдиного податку першої третьої групи (фізичні особи підприємці) встановлюється у розмірі 15 відсотків до суми перевищення обсягу доходу, визначеного у підпунктах 1, 2 і 3 пункту 291.4 статті 291 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.123.1 ст.123 ПК України вчинення платником податків діянь, що зумовили визначення контролюючим органом суми податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2 (крім випадків зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларованої до повернення з бюджету у зв`язку із використанням права на податкову знижку), 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, - тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 10 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Під час судового розгляду встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з 26.01.2023 року по 30.06.2023 року перебував на спрощеній системі оподаткування - 3 група зі ставкою 2%, а з 01.07.2023 року по 31.12.2023 року перебував на спрощеній системі оподаткування 2 група зі ставкою 20%.

Тобто, позивачем протягом 6 календарних місяців не застосовувалися особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу.

З матеріалів справи вбачається, що перехід позивачем на спрощену систему оподаткування з особливостями, встановленими пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України здійснено на підставі самостійно поданої ним заяви.

Так, 25 січня 2023 року позивачем подано заяву про застосування спрощеної системи оподаткування та перехід з 26 січня 2023 року на спрощену систему оподаткування за 3 групою зі ставкою єдиного податку у відсотках до доходу розміром 2%.

12 червня 2023 року позивачем було подано заяву про перехід на 2 групу платника єдиного податку з розміром єдиного податку 20% від мінімальної заробітної плати з 01 липня 2023 року.

Як встановлено в ході судового розгляду, підставою для складення Акта перевірки від 29.03.2024 року №14732/04-36-24-13/ НОМЕР_1 стало порушення позивачем вимог пункту абз.2 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 Податкового кодексу України в частині перевищення протягом календарного року обсягу доходу та пункту 293.8 статті 293 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання по єдиному податку та недекларування податкового зобов`язання по єдиному податку ставкою 15 відсотків з суми перевищення обсягу доходу, визначеного підпунктом 91.4.3 пункту 91 підрозділу 8 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України для платників, які протягом 2023 звітного року застосовували особливості оподаткування, встановлені пунктом 9 цього підрозділу Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по єдиному податку на суму 397 706, 25 гривень.

Відповідно до підпункту 91.4.3 пунктом 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України, граничний обсяг доходу ФОП ОСОБА_1 , на спрощеній системі оподаткування 2 група зі ставкою 20% за 2023 рік - 2 793 900,00 грн. (5 587 800,00 грн./ 12 місяців)*6 місяців = 2 793 900,00 грн).

Згідно наданої податкової декларації платника єдиного податку ФОП ОСОБА_1 від 23.02.2024 року № за 2023 рік задекларовано наступні показники господарської діяльності для платників єдиного податку 2 групи (розділ ІІІ):

обсяг доходу за звітний (податковий) період згідно з підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПКУ ) у сумі 5 445 275, 01 грн.,

обсяг доходу, що оподатковується за ставкою 15 відсотків, згідно з пунктом 293.4 статті 294 ПКУ 0 гривень.

Відтак, перевищення суми доходу від здійснення діяльності на спрощеній системі оподаткування (2 група) за 2023 рік склало 2 651 375,00 грн. та призвело до подальшого донарахування податкових зобов`язань по єдиному податку відповідно до пункту 293.4. ст.293 ПКУ на суму 397 706,25 грн. (2 651 375,00 грн.*15%) та накладення штрафу на підставі п.123.1 ст. 123 ПКУ у розмірі 39 770,63 грн. 397 706,25 грн.*10%).

Позивач не погоджується із обрахунком обсягу доходу за 2023 рік на підставі пп.91.4.3 п.91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України з огляду на те, що станом на 12 червня 2023 року (день подання заяви про відмову від використання особливостей оподаткування) та 01 липня 2023 року (день початку перебування у статусі платника єдиного податку 2 групи зі ставкою єдиного податку 20 % від мінімальної заробітної плати) були відсутні будь-які законодавчі обмеження, в тому числі щодо граничного обсягу доходу, крім передбачених абзацом третім підпункту 2 пункту 291.4 статті 294 ПK України, з 01 липня 2023 року позивач не перебував у статусі платника єдиного податку III групи зі ставкою 2 % від отриманого доходу.

Також, станом на 01 серпня 2023 року, тобто на день початку дії пп. 91.4.3 п.91 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, позивач не був учасником врегульованих правовідносин, та не використовував особливостей оподаткування у вигляді оподаткування доходу єдиним податком розміром 2% та перевищення обсягу доходу, а отже, вказані норми, на думку позивача, не здійснювали праворегуляторний вплив на пi діяльність як фізичної особи-підприємця.

Суд не погоджується з наведеними доводами позивача, з огляду на наступне.

Зі змісту підпункту 91.4.3 пункту 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України випливає, що наведена норма визначає виключно порядок розрахунку обсягу доходу за 2023 рік для відповідної групи платників єдиного податку, які використовували особливості оподаткування, визначені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

Зазначене положення підпункту 91.4.3 не встановлювало нові та не змінювало визначені пунктом 291.4 ПК України вимоги до суб`єктів господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування.

З матеріалів справи вбачається, що розрахунок обсягу доходу за 2023 рік здійснювався позивачем в 2024 році під час складення та подачі податкової декларації від 23.02.2024 року, коли підпункт 91.4.3 пункту 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України вже набрав чинності.

Також, як встановлено в ході судового розгляду, позивачем застосовувалися в 2023 році особливості оподаткування, визначені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України.

На думку суду, в цілях застосування положень підпункту 91.4.3 пунктом 91 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України не мають значення обставини, чи використовувалися платником податків особливості оподаткування на момент набрання чинності Законом України від 30.06.2023 року №3219-ІХ, оскільки вказані норми стосуються вже наслідків застосування платником податків особливостей оподаткування, використаних платником податків за власною волею та на підставі самостійно поданої заяви.

Суд не погоджується з доводами позивача про те, що за відсутності у позивача доходів в період з 26.01.2023 року по 30.06.2023 року він вважається таким, що не використав особливості оподаткування, визначені пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, з огляду на таке.

Відповідно до п.9.8 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платником з особливостями, встановленими цим пунктом, суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву.

Суб`єкт господарювання вважається платником єдиного податку третьої групи з особливостями, встановленими цим пунктом:

з 1 квітня 2022 року - у разі подання заяви до 1 квітня 2022 року;

з наступного робочого дня після подання заяви - у разі подання заяви починаючи з 1 квітня 2022 року.

Згідно з п. 9.9 підрозділу 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України платник податку має право самостійно (шляхом подання заяви) відмовитися від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому прийнято таке рішення. У такому разі платник податків вважається таким, що застосовує систему оподаткування, на якій він перебував до обрання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, крім випадку, якщо у заяві про відмову від використання особливостей оподаткування, передбачених цим пунктом, платник податку зазначив про перехід на сплату інших податків і зборів.

З системного аналізу положень пунктів 9.8. та 9.9 ПК України вбачається, що обрання або перехід на спрощену систему оподаткування з особливостями, визначеними пунктом 9 підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, ставиться в залежність виключно від подання відповідної заяви платником податків.

Чинне на момент спірних правовідносин регулювання не ставило в залежність використання особливостей оподаткування від фактичного ведення платником податків господарської діяльності, а також від наявності чи відсутності доходу за вказаний період.

Відтак, положення підпункту 91.4.3 пункту 91підрозділу 8 розділу ХХ Перехідних положень ПК України підлягало застосуванню в спірних правовідносинах під час розрахунку обсягу доходу позивача за 2023 рік.

Натомість, позивачем при складенні та поданні податкової декларації за 2023 рік не враховано зміни, внесені Законом України від 30.06.2023 року №3219-ІХ, яким підрозділ 8 розділу ХХ «Перехідні положення» ПК України доповнено підпунктом 91.4.3.

З огляду на встановлені обставини справи та зазначені норми права, суд прийшов до висновку, що під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини протиправності податкового повідомлення-рішення (форма Р), прийнятого Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області за № 0/23320/2413 від 09.05.2024 року, а тому підстави для його скасування відсутні.

Інші доводи представників сторін не є юридично значимими та не впливають на висновки суду.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Позивачем не доведено ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

В свою чергу, відповідач належним чином довів правомірність податкового повідомлення-рішення № 0/23320/2413 від 09.05.2024 року, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволення позовної заяви слід відмовити.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що оскільки позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню, підстави для стягнення з відповідача судового збору відсутні.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 241, 243-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (, вул.Сімферопольська, буд.17-А, м.Дніпро, 49005) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - відмовити.

Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено та підписано 19.11.2024 року.

Суддя О.М. Неклеса