Справа № 473/6337/24
Суддя: Лузан Л. В.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 473/6337/24
РІШЕННЯ

іменем України

"20" листопада 2024 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючої судді Лузан Л.В., за участю: секретаря судового засідання Гоженко В.О., представника позивача Руденка Є.К., відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача адвоката Самолюка В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області адміністративну справу за позовом Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,

ВСТАНОВИВ

у листопаді 2024 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 листопада 2023 року співробітники Служби Безпеки України виявили громадянина російської федерації ОСОБА_1 , якого в подальшому затримано в адміністративному порядку в зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В цей же день головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення, відповідно до якого громадянина російської федерації ОСОБА_1 примусово видворено за межі території України. Підставою для видворення слугувало те, що позивач нелегально перетнув державний кордон України та не має документів, що дозволяють йому на законних підставах перебувати на території України.

24 листопада 2023 року Ківерцівський районний суд Волинської області ухвалив рішення (яке залишив без змін Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 27 грудня 2023 року) про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, достатній для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше, як на шість місяців з часу фактичного затримання.

В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року вказаний строк затримання відповідача був продовжений на шість місяців (згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін).

Оскільки на даний час відповідача не ідентифіковано, у нього відсутні документи, що надають йому право перетину державного кордону для виїзду з України, з його боку відсутня співпраця під час процедури його ідентифікації та видворення, дипломатичні відносини між Україною та російською федерацією розірвані, що унеможливлює здійснення процедури примусового видворення іноземця, у зв`язку з цим неодноразові запити позивача до Департаменту консульської служби МЗС України про надання допомоги у здійсненні процедури примусового видворення були відхилені, а тому ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області просило продовжити строк затримання відповідача для ідентифікації та забезпечення примусового видворення на шість місяців.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив його звільнити з місця утримання в зв`язку з тим, що такі дії призводять до надмірного обмеження його волі. Також пояснив, що він є ідентифікованої особою, бажає особисто замовити та отримати документи для підтвердження його особи, при цьому не бажає повертатися до російської федерації та неодноразово звертався до компетентних органів України з приводу отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, останній раз у квітні поточного року, однак до цього часу відповіді не отримав.

Представник відповідача адвокат Самолюк В.В. у судовому засіданні підтримав позицію відповідача. При цьому звертав увагу на те, що позивачем не зазначено про наявність інших способів ідентифікувати особу, які можна застосувати протягом наступних шести місяців, можливість вжиття яких обґрунтувала б необхідність продовження строку затримання відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 21 листопада 2023 року виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , якого в подальшому затримано в адміністративному порядку в зв`язку з вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.203 КУпАП, з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення.

В цей же день головним спеціалістом ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було прийнято рішення, відповідно до якого громадянина російської федерації ОСОБА_1 примусово видворено за межі території України. Підставою для видворення слугувало те, що позивач нелегально перетнув державний кордон України та не має документів, що дозволяють йому на законних підставах перебувати на території України.

24 листопада 2023 року Ківерцівський районний суд Волинської області ухвалив рішення (яке залишив без змін Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 27 грудня 2023 року) про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України на строк, достатній для ідентифікації та забезпечення примусового видворення, але не більше, як на шість місяців з часу фактичного затримання.

В подальшому, рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 травня 2024 року вказаний строк затримання відповідача був продовжений на шість місяців (згідно постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 липня 2024 року рішення суду першої інстанції залишено без змін).

На виконання вказаного рішення відповідач був поміщений до ДУ «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, ДМС».

Строк затримання відповідача спливає 21 листопада 2024 року.

Згідно ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим.

Європейський Суд з прав людини у справі «Амюр проти Франції» та у справі «Дугуз проти Греції» вказав, що у разі, якщо національне законодавство передбачає можливість позбавлення волі - особливо стосовно іноземного громадянина - шукача притулку - таке законодавство повинно бути максимально чітким і доступним для того, щоб уникнути ризику свавілля.

Відповідно до п. 30 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року №1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року,статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в Законі.

За приписами ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно ч.1 ст.289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його(її)примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства,стосовно якого(якої)прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції),у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства,реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону,орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів: затримання з метою ідентифікації та/або забезпечення примусового видворення за межі території України; затримання з метою забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію; взяття на поруки підприємством, установою чи організацією; зобов`язання внести заставу.

Строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні (ч.ч. 11, 12 ст. 289 КАС України).

Згідно ч.13 ст.289 КАС України, п. 6 розділу ІІІ «Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150(далі - Інструкція) умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

При цьому, наявність хоча б однієї з них надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 17 січня 2019 року у справі №743/1240/17 та від 28 серпня 2019 року у справі № 743/1263/17.

Після здійснення дій щодо ідентифікації та документування відповідний орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо видворення іноземця до країни походження або третьої країни в порядку, визначеному розділом VIІ Інструкції.

Судом встановлено, що у відповідача відсутні документи, що підтверджують його громадянство та надають йому право виїзду за межі України.

Оскільки відповідач не має відповідних документів, позивач шляхом надіслання відповідних запитів звернувся до Департаменту консульської служби МЗС України з приводу сприяння в документуванні відповідача з метою його подальшого видворення, зокрема 05 липня 2024 за вих. №8010.8.1.1-29609/80.4-24, 18 вересня 2024 року за № 8010.8.1.1-40075/80.4-24.

Проте в своїй відповіді від 26 вересня 2024 року за вих. №71/17-500-130232 Департамент консульської служби МЗС України вказав на неможливість задоволення запиту позивача, оскільки через повномасштабну агресію рф проти України дипломатичні відносини між Україною та росією розірвані, діяльність посольства та консульських установ держави-агресора на території України припинена, представництво інтересів рф дипломатичним представництвом третьої держави в Україні не здійснюється.

Також у судовому засіданні відповідач пояснив, що відмовився від заповнення анкети встановленого зразка, необхідної для подальшого виготовлення сертифікату на повернення в країну походження, оскільки не бажає повернення до російської федерації з огляду на існуючий ризик його переслідування в країні походження, в зв`язку з чим відповідач звернувся з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. Інформацію щодо вирішення зазначеного питання матеріали справи не містять.

Таким чином, за встановлених обставин, стороною позивача доведено обставини, які є підставами для продовження строку затримання відповідача на строк необхідний для його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше ніж на шість місяців.

Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 8-10, 77, 241-246, 271, 289 КАС України, суд

УХВАЛИВ

позовні вимоги Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області до ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України задовольнити.

Продовжити строк затримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк, необхідний для ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, але не більше, ніж на шість місяців, тобто до 21 травня 2025 року.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Лузан