Справа № 140/12978/24
Суддя: Стецик Назар Васильович
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

20 листопада 2024 року ЛуцькСправа № 140/12978/24

Суддя Волинського окружного адміністративного суду Стецик Н.В., вивчивши позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними дій щодо ненарахування та невиплати добових за час перебування у відрядженні за кордоном (у Великобританії) з 22.01.2024 по 29.02.2024; зобов`язання відповідача донарахувати та виплатити добові за час перебування у відрядженні за кордоном (у Великобританії) з 22.01.2024 по 29.02.2024 включно, в порядку і розмірі, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98 Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців та також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів.

Вивчивши позовну заяву, суд дійшов висновку про її повернення, при цьому суд виходить з наступного.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 11.11.2024 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення цієї ухвали у спосіб подання (надіслання) до суду заяви про поновлення строку звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

На виконання ухвали судді позивач подав заяву від 19.11.2024 про поновлення строку звернення до суду із позовною заявою, в якій просив визнати причини пропуску строку звернення до суду з цим позовом поважними та поновити даний строк, посилаючись на те, що на початку червня 2024 року звертався до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють із проханням провести перерахунки та виплатити добових за відрядження у Великобританію, але у проведенні перерахунку та виплаті йому було відмовлено.

Вказує на те, що з огляду на специфіку його діяльності, накази Національної поліції України щодо відрядження представників Національної поліції України за кордон не доводились до його відома, і не є загальнодоступними, а отже у нього, об`єктивно, не було можливості визначити, яку саме суму добових повинно було йому нараховано та виплачено за час перебування у відрядженні за кордоном.

У жовтні 2024 року у відповідь на запит отримав від Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють копію витягу з наказу Національної поліції України від 19.01.2024 №122 Про відрядження представників Національної поліції України до Великобританії.

Вважає, що лише у жовтні 2024 року після ознайомленням зі змістом вищенаведеного наказу зміг дізнатися та усвідомити про порушені права та інтереси щодо виплати добових за час перебування у відрядженні за кордоном у належному розмірі, а тому був позбавлений можливості звернутися до суду раніше.

Проаналізувавши зміст заяви про поновлення строку звернення до суду, суд дійшов висновку, що обставини, на які посилається позивач при обґрунтуванні поважності причин пропуску строку звернення до суду, не можуть бути визнані суддею поважними, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) (в редакції до 19.07.2022) було передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Тобто, з вимогою про стягнення належних працівникові сум останній міг звернутись до суду в будь-який час, який не обмежувався строком звернення до суду.

Разом з тим, Законом України від 01.07.2022 №2352-ІХ Про внесення змін до деяких законів України щодо оптимізації трудових відносин, який набрав чинності 19.07.2022 (далі - Закон №2352-ІХ), назву та частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у новій редакції.

Зокрема, частиною першою статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ) встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною другою статті 233 КЗпП України передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Отже, слід звернути увагу, що починаючи з 19.07.2022 у КЗпП України відсутня норма, яка передбачає право працівника на звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці без обмеження будь-яким строком.

Тобто, після внесення Законом №2352-IX відповідних змін до частини другої статті 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду щодо таких трудових спорів:

- про звільнення (місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення);

- у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні (тримісячний строк з дня одержання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні).

Таким чином, оскільки Закон №2352-ХІ, яким внесено зміни до частини другої статті 233 КЗпП України, набрав чинності 19.07.2022, відтак до спірних правовідносин слід застосовувати тримісячний строк звернення до суду для захисту права щодо виплати належних сум грошового забезпечення.

Суд зауважує, що процесуальний закон пов`язує строк звернення до суду із тим, коли саме особі стало відомо про порушення його прав, свобод та інтересів.

День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо воно приймалося за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Таким чином право особи на звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів передбачено конкретно визначеним строком. Це, насамперед, викликано специфікою спорів, що розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Зокрема, причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Суд звертає увагу, що поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Враховуючи те, що спірні правовідносини, пов`язані із виплатою всіх сум, що належать працівникові при звільненні, виникли після внесення змін до ст. 233 КЗпП України, слід дійти висновку, що тримісячний строк звернення до суду в даному випадку слід обраховувати саме з 02.05.2024 з дня звільнення позивача з публічної служби, а тому при звільненні зі служби та отриманні грошового забезпечення при звільненні позивач мав бути обізнаний про порушення своїх прав.

З цим позовом позивач звернувся до суду 08.11.2024. Відтак, протягом тримісячного строку з дня звільнення з публічної служби позивач до суду не звернувся, а тому, відповідно, пропустив строк звернення до суду з цим позовом.

При цьому, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що лише у жовтні 2024 року дізнався про порушення своїх прав та інтересів щодо виплати добових за час перебування у відрядженні за кордоном у належному розмірі після ознайомлення зі змістом витягу з наказу Національної поліції України від 19.01.2024 №122 Про відрядження представників Національної поліції України до Великобританії.

Як слідує зі змісту цього наказу, Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють зобов`язано забезпечити, зокрема, відрядження з 22 січня по 29 лютого 2024 року до Великобританії полковника поліції ОСОБА_1 , інспектора взводу №5 роти №1 батальйону №2 (штурмовий полк Сафарі). Тобто, цей наказ передбачав відрядження позивача до Великобританії з 22 січня по 29 лютого 2024 року, а не розмір його добових коштів за час перебування у відрядженні за кордоном.

При цьому, як зазначає позивач у заяві про поновлення строку на звернення до суду із позовною заявою, на початку червня 2024 року звертався до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють із проханням провести перерахунки та виплатити добових за відрядження у Великобританію, але у проведенні перерахунку та виплаті йому було відмовлено. Із наданої позивачем суду заяви від 04.06.2024 слідує, що позивач станом на 04.06.2024 був обізнаний про порушене його право на належний розмір добових коштів за відрядження у Великобританію, у зв`язку із чим звернувся до відповідача із цією заявою про нарахування та виплати таких коштів.

У відповідь на таку заяву Департамент поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють листом вих. №4905-2024 від 16.07.2024 повідомив позивача про те, що відповідно до кошторису витрат на відрядження для проходження навчання у Великобританії із 22 січня по 29 лютого 2024 року загальна сума планових витрат на відрядження становила 500 грн (витрати на медичне страхування. Через відсутність належно оформленого звіту про використання коштів та ненадання посвідчення про відрядження, кошти ОСОБА_1 не виплачувалися.

Відтак, суд не бере до уваги твердження позивача про те, що про порушення своїх прав та інтересів щодо виплати належного розміру коштів за відрядження за кордон дізнався у жовтні 2024 року.

Суд зазначає про те, що у випадку, коли позивачем не наведено обґрунтованих аргументів та переконливих доказів, які могли б свідчити про об`єктивну неможливість вчинення ним всіх необхідних і можливих дій щодо реалізації процесуальних прав у передбачені процесуальним законом строки, застосування судами передбачених законом наслідків пропущення строків звернення до суду, не є порушенням права особи на доступ до суду.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 13 лютого 2024 року у справі №140/9165/23.

Оскільки позивачем належними та допустимими доказами не доведено поважності пропущеного ним строку звернення до суду, тому суд не визнає причини пропуску строку поважними та не вбачає правових підстав для поновлення строку звернення до суду.

Наведені позивачем причини пропущення строку на звернення до суду не дають підстав для визнання їх поважними та поновлення строку звернення до суду, оскільки позивач мав об`єктивну можливість своєчасно звернутися до суду за захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Додатково, суд звертає увагу при вирішенні питання щодо дотримання строків звернення до суду і на практику Європейського суду з прав людини. У справах Стаббігс та інші проти Великобританії, Девеер проти Бельгії, суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

У справі Пономарьов проти України Європейський суд зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Відповідно до частини другої статті 123 КАС України якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно пункту 9 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Оскільки з позовними вимогами позивач звернувся до суду поза межами встановленого КАС України та ч.2 ст. 233 КЗпП України строку, заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду не містила поважних причин пропуску такого строку, суд вважає за необхідне повернути адміністративний позов.

Керуючись пунктом 9 частини четвертої, частинами п`ятою восьмою статті 169, статтею 248 КАС України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду.

Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України Лють про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка її подала, разом із позовною заявою і доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Н. В. Стецик