Справа № 120/8091/24
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2024-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

15 листопада 2024 р. Справа № 120/8091/24

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернулася ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка зазначила, що з 01 жовтня 2023 року їй призначена пенсія за віком.

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просила надати інформацію зокрема й щодо зарахованого при призначенні пенсії страхового стажу.

Листом від 24 травня 2024 року пенсійний орган надав позивачці запитувану інформацію, повідомивши, що при призначенні пенсії до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року, з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року, з 15 червня 1995 року по 04 травня 1998 року та з 01 червня 1998 року по 20 жовтня 1998 року, оскільки записи здійснені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджений наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58, а саме в записі про звільнення з 01 жовтня 1992 року не зазначено прізвище та посада відповідальної особи, яка здійснювала запис у трудовій книжці; запис про звільнення з 14 червня 1995 року засвідчено відтиском печатки, який є нечитабельним; при прийнятті на роботу з 01 червня 1998 року не зазначено організацію, яка приймала позивачку на роботу.

Позивачка вважає рішення пенсійного органу від 24 травня 2024 року протиправним, у зв`язку із чим звернулася з цим позовом до суду з вимогою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу періоди її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року.

Ухвалою від 25 червня 2024 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

09 липня 2024 року на адресу суду від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що ОСОБА_1 з 01 жовтня 2023 року отримує пенсію за віком. 29 квітня 2024 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про надання інформації щодо призначеної їй пенсії.

За результатами розгляду такої заяви 24 травня 2024 року позивачку повідомлено про те, що при призначенні пенсії не підтверджено страховий стаж за певні періоди роботи, зокрема з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року, оскільки трудова книжка оформлена з порушеннями законодавства, а тому ці періоди не зараховано до страхового стажу.

За наведених обставин, на переконання представника відповідача, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

29 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою, у якій просила надати розрахунок її пенсії та інформацію щодо зарахованого при призначенні пенсії страхового стажу.

Листом від 24 травня 2024 року вих. № 7585-6158/С-02/8-0200/24 пенсійний орган повідомив ОСОБА_1 про те, що до її страхового стажу не зараховано періоди роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року, з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року, з 15 червня 1995 року по 04 травня 1998 року та з 01 червня 1998 року по 20 жовтня 1998 року, оскільки записи в трудовій книжці здійснені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України від 29 липня 1993 року № 58, а саме в записі про звільнення з 01 жовтня 1992 року не зазначено прізвище та посада відповідальної особи, яка здійснювала запису у трудовій книжці; запис про звільнення з 14 червня 1995 року засвідчено відтиском печатки, який є нечитабельним; при прийнятті на роботу з 01 червня 1998 року не зазначено організацію, яка приймала позивачку на роботу.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина 1 статті 24 Закону № 1058-IV).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).

Отже, страховий стаж, набутий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV.

Так, в ході судового розгляду встановлено, що пенсійним органом при призначенні позивачці пенсії до страхового стажу не зараховано періоди її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року, з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року, з 15 червня 1995 року по 04 травня 1998 року та з 01 червня 1998 року по 20 жовтня 1998 року.

Водночас позивачкою у позовній заяві спірними визначено лише періоди з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року.

Підставами для незарахування до страхового стажу періодів роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року слугувало те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 в записі про звільнення з 01 жовтня 1992 року не зазначено прізвища та посади відповідальної особи, яка здійснювала запис, а запис про звільнення з 14 червня 1995 року засвідчено відтиском печатки, який є нечитабельним.

Визначаючись із тим, чи обґрунтовано пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивачки згадувані вище періоди роботи, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-ХІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

На момент заповнення трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 (30 вересня 1980 року) чинною була Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Госкомтруда СРСР від 20 червня 1974 року № 162 (далі - Інструкція № 162).

Така Інструкція втратила чинність 29 липня 1993 року у зв`язку з набранням чинності Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Пунктом 1.1 Інструкції № 162 передбачалося, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників і службовців.

Відповідно до пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС від 06 вересня 1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Подібні за змістом приписи містить Інструкція № 58.

Так, відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (пункт 4.1 Інструкції № 58).

Аналіз наведених положень як Інструкції № 162, так і Інструкції № 58 дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника.

Отже, на момент внесення до трудової книжки серії НОМЕР_1 записів про періоди роботи позивачки з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року обов`язок ведення трудових книжок покладався на адміністрацію підприємства, а тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його трудового стажу.

Таким чином, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, тому не може впливати на його особисті права.

Відтак доводи пенсійного органу щодо незарахування до трудового стажу позивачки періодів її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року слід визнати безпідставними.

При цьому варто наголосити на тому, що трудова книжка серії НОМЕР_1 містить всі необхідні записи про роботу ОСОБА_1 у спірні періоди, такі записи є належним доказом підтвердження трудового стажу позивачки.

За таких обставин суд дійшов висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо незарахування до страхового стажу позивачки періодів її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року є протиправними.

Водночас відсутні підстави для задоволення вимог шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 24 травня 2024 року № 7585-6158/С-02/8-0200/24, адже позивачці відмовлено у зарахуванні до страхового стажу згадуваних вище періодів роботи листом пенсійного органу, що не є рішенням в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, а тому в даному випадку відповідачем допущено протиправні дії.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності дій відповідача в частині відмови в зарахуванні до страхового стажу позивачки періодів роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року, тому задоволенню підлягає і вимога щодо зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу позивачки такі періоди роботи.

Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачкою, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 гривень, що підтверджується квитанцією від 19 червня 2024 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періодів її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати з 01 жовтня 2023 року до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 11 лютого 1991 року по 01 жовтня 1992 року та з 01 жовтня 1992 року по 14 червня 1995 року включно.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21005, м. Вінниця, вул. Зодчих, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 15.11.2024

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович