Справа № 460/11544/24
Суддя: Н.В. Друзенко
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 листопада 2024 року м. Рівне №460/11544/24

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Друзенко Н.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доДержавної судової адміністрації України, Київського апеляційного суду
про визнання бездіяльності та дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И В:

30.09.2024 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної судової адміністрації України, Київського апеляційного суду про визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Київського апеляційного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з нарахування та виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток, вихідної допомоги у відставку за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн.; зобов`язання Державної судової адміністрації України забезпечити Київський апеляційний суд бюджетними асигнуваннями, необхідними для проведення видатків з нарахування та виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток, вихідної допомоги у відставку за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року, обчисливши їх розмір, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн; визнання протиправними дій Київського апеляційного суду щодо нарахування та виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток, вихідної допомоги у відставку за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн; зобов`язання Київського апеляційного суду нарахувати та виплатити суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення, оплату відпусток, вихідну допомогу у відставку за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року, обчисливши їх розмір, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн., врахувавши при цьому виплачені суми та із проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.

Ухвалою від 02.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №460/11544/24. Розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з позовною заявою вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються на тому, що розмір виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток та вихідної допомоги за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року не відповідає розміру, встановленому законодавством, у зв`язку з чим відповідачами порушено право на належне матеріальне забезпечення позивача як судді.

Відповідачі, повідомлені належним чином про відкриття провадження у справі, а також про можливість надати до суду відзив на позовну заяву, у визначений судом строк правом надання відзиву на позовну заяву не скористалися без зазначення причин неподання відзиву.

Суд зазначає, що відповідно до положень частини четвертої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

А згідно з частиною шостою статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , Указом Президента України №163/2002 від 12 лютого 2002 року призначений на посаду судді військового місцевого суду Дарницького гарнізону строком на п`ять років.

Указом Президента України №1246/2005 від 12 вересня 2005 року - переведений на роботу на посаді судді військового місцевого суду Київського гарнізону в межах п`ятирічного строку.

Постановою Верховної Ради України №1035-V від 17 травня 2007 року ОСОБА_1 обраний на посаду судді цього суду безстроково.

Указом Президента України №1297/2007 від 28 грудня 2007 року - переведений на роботу на посаду судді військового місцевого суду Рівненського гарнізону.

Постановою Верховної Ради України №2639-VI від 21 жовтня 2010 року ОСОБА_1 обраний на посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 332/0/15-24 від 6 лютого 2024 року - переведений на посаду судді Київського апеляційного суду.

Рішенням Вищої ради правосуддя від 19 вересня 2024 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Київського апеляційного суду №708-ОС від 20 вересня 2024 року суддю ОСОБА_1 відраховано зі штату. Відділу планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності наказано виплатити судді ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Київським апеляційним судом у спірному періоді суддівська винагорода, допомога на оздоровлення, відпускні та вихідна допомога при звільненні позивачу нараховувалася та виплачувалася з урахуванням того, що їх було обчислено з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді в розмірі 2102,00 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.

Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016, зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

За приписами статті 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положеннями частини першої статті 135 Закону №1402-VIII обумовлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» №1401-VIII від 02.06.2016.

Цим Законом, з-поміж іншого, статтю 130 Основного Закону України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. У контексті спірних правовідносин потрібно наголосити, що Конституція України у редакції Закону №1401-VIII вперше містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».

З цією конституційною нормою співвідносяться норми частини першої статті 135 Закону №1402-VIII, які у системному зв`язку дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.

Наявність в Конституції України згаданої норми дає підстави для висновку, що для цієї групи правовідносин у сфері організації судової влади (йдеться про суддівську винагороду) закон про судоустрій є спеціальним законом, відповідно він має пріоритет над іншими нормативно-правовими актами не лише змістовний, але й певною мірою ієрархічний. Щодо останнього, то мається на увазі те, що оскільки Конституція України, відповідно до її статті 8, має найвищу юридичну силу, наявність в її тексті прямої вказівки на спосіб визначення суддівської винагороди слугує безапеляційним способом подолання будь-яких протиріч у правовому регулюванні правовідносин на кшталт тих, з яких виник цей спір, на користь спеціального закону (про судоустрій).

Слід зазначити, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а отже, при вирішенні спору суд може застосовувати їх безпосередньо, особливо тоді, коли закон чи інший нормативно-правовий акт їм суперечить.

Розмір суддівської винагороди визначено у статті 135 Закону №1402-VIII, який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України.

Згідно з частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону №1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

А за правилами частини третьої цієї статті, до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

Отже, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум» №966-XIV від 15.07.1999, відповідно до статті 1 якого, прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.

У змісті наведеної норми Закону №966-XIV закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум.

Судді до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо, не віднесені.

Водночас статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» №1082-ІХ від 15.12.2020 установлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2189 гривень, з 1 липня - 2294 гривні, з 1 грудня - 2393 гривні, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб: з 1 січня - 2270 гривень, з 1 липня - 2379 гривень, з 1 грудня - 2481 гривня; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Також, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» №1928-IX від 02.12.2021 установлено у 2022 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2393 гривні, з 1 липня - 2508 гривень, з 1 грудня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб: з 1 січня - 2481 гривня, з 1 липня - 2600 гривень, з 1 грудня - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» №2710-IX від 03.11.2022 установлено у 2023 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня - 2589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема: працездатних осіб - 2684 гривні; працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня - 2102 гривні.

І положеннями статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IX від 09.11.2023, встановлено у 2024 році прожитковий мінімум для працездатних осіб на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 3028 грн., працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня 2102 грн.

До 2021 року для розрахунку базового розміру посадового окладу суддів застосовувався прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлювався на 01 січня відповідного календарного року, як це передбачено статтею 135 Закону №1402-VIII.

Із встановленням Законом №1082-IX прожиткових мінімумів, фактично був введений такий новий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді». Розмір такого виду прожиткового мінімуму було визначено на рівні 2102,00 грн., і в такому ж розмірі визначено Законами №1928-IX, №2710-IX та №3460-IX.

Необхідно зазначити, що зміни до Закону №1402-VIII у частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у 2021-2024 роках, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 01 січня календарного року для цілей визначення суддівської винагороди, немає.

Водночас Законами №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX та №3460-IX фактично змінено складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону №1402-VIII.

При цьому, зазначені Закони №1082-IX, №1928-IX, №2710-IX та №3460-IX не повинні містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.

На такі аспекти законодавчого регулювання звернув увагу Конституційний Суд України у Рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України).

Законом №1402-VIII закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Оскільки указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 135 Закону №1402-VIII у подібних правовідносинах викладена у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2021 року від 30 листопада 2021 року та від 22 червня 2023 року, від 12 липня 2023 року у справах №400/2031/21, №360/503/21, № 400/4904/21 та №140/5481/22, відповідно.

Таким чином, заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди - прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн.) на іншу розрахункову величину, яка Законом №1402-VIII не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102,00 грн.), на підставі статті 7 Закону №3460-IX є неправомірним.

Згідно зі статтею 136 Закону №1402-VIII суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Відповідно до статті 143 Закону №1402-VIII, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3-х місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Отже, розмір компенсації за дні невикористаної відпустки, допомога на оздоровлення та вихідна допомога також залежить від розміру суддівської винагороди та відповідно розміру прожиткового мінімуму, застосованого під час визначення посадового окладу судді.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 в цілому є обґрунтованими.

Обраний позивачем спосіб захисту свого права в цілому не суперечить змісту спірних правовідносин.

Згідно з частиною першою статті 23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України.

Відповідно до пункту 1 Положення про Державну судову адміністрацію України, що затверджено рішенням Вищої ради правосуддя №141/0/15-19 від 17.01.2019, Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом.

Державна судова адміністрація України здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади з метою створення належних умов функціонування судів і діяльності суддів (пункт 2 Положення).

Зважаючи на наведені положення статей 148, 149 Закону №1402-VIII у зіставленні з положеннями частин першою, другою та п`ятою статті 22, частини першої статті 23 Бюджетного Кодексу України, виплата суддівської винагороди здійснюється в межах бюджетних призначень, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України.

Суд зазначає, що Київський апеляційний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не має правових підстав для виплати суддівської винагороди, вихідної допомоги, допомоги на оздоровлення без застосування норм статті ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IX від 09.11.2023, яким визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2024 року у розмірі 2102 гривні. Київський апеляційний суд, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, здійснює свої повноваження в межах асигнувань, які Державна судова адміністрація України затвердила у його кошторисі.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що Державною судовою адміністрацією України, як головним розпорядником бюджетних коштів, була виділена сума коштів у недостатньому розмірі для забезпечення виплати Київським апеляційним судом суддівської винагороди, обчисленої з урахуванням прожиткового мінімуму станом на 1 січня 2024 року.

Відтак, невиплата позивачу суддівської винагороди, компенсації за дні невикористаної відпустки, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги в повному обсязі пов`язана, в тому числі, з бездіяльністю Державної судової адміністрації України, як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, крім Верховного Суду (стаття 148 Закону №1402-VIII).

З урахуванням вищевикладеного, для ефективного способу захисту порушених прав позивача, слід визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Київського апеляційного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді цього суду ОСОБА_1 , виходячи з встановленого 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 3028,00 грн.

Як наслідок, суд вважає за необхідне зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Київський апеляційний суд, бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку судді ОСОБА_1 , виходячи з встановленого 01 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб на рівні 3028,00 грн., з урахуванням виплачених сум.

Правомірність обрання такого способу захисту підтверджено Верховним Судом у постанові від 15.08.2023 у справі №120/19262/21-а.

Крім того, з метою ефективного способу захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про наявність підстав для зобов`язання Київського апеляційного суду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення, оплату відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідну допомогу при звільненні у відставку, обчисливши їх розмір, виходячи з встановленого на 01.01.2024 прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн., з врахуванням виплачених сум та із утриманням передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті.

Стосовно заявленого позивачем клопотання про негайне виконання рішення у межах суми стягнення за один місяць суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються рішення суду, зокрема, про: (п.1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1-4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення, зокрема, (п. 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

З огляду на те, що в даному випадку судом вирішено питання щодо зобов`язання нарахування та виплати суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, вихідної допомоги, суми яких в належному розмірі ще не нараховані, питання стягнення є відсутнім, а відтак відсутні підстави вважати рішення суду таким, що підлягає негайному виконанню у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Київського апеляційного суду задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Київського апеляційного суду в повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі у 2024 році 3028,00 грн.

Зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Київський апеляційний суд бюджетними асигнуваннями, необхідними для проведення видатків з нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі у 2024 році 3028,00 грн.

Визнати протиправними дії Київського апеляційного суду щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у 2024 році - 2102,00 грн.

Зобов`язати Київський апеляційний суд здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення, оплати відпусток за період з 30 червня 2024 року по 19 вересня 2024 року та вихідної допомоги при звільненні у відставку, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі у 2024 році 3028,00 грн., з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 19 листопада 2024 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5,м. Київ,00020, ЄДРПОУ/РНОКПП 26255795) Відповідач - Київський апеляційний суд (вул. Солом`янська, 2А,м. Київ,03110, ЄДРПОУ/РНОКПП 42258617)

Суддя Н.В. Друзенко