Справа № 420/8468/24
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/8468/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Вовченко О.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 15.03.2024 надійшов позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія», в якому позивач просить суд:

1. Визнати бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно непроведення компенсації втрати частини доходу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 01.01.2016 року по 22.12.2023 року, протиправною;

2. Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 01.01.2016 року по 22.12.2023 року;

3. Визнати бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно непроведення компенсації втрати частини доходу частини грошової допомоги при звільненні, виплаченої на виконання рішення суду по справі № 420/20523/21, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 28.12.2017 року по 23.11.2022 року, протиправною;

4. Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу частини грошової допомоги при звільненні, виплаченої на виконання рішення суду по справі № 420/20523/21, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 28.12.2017 року по 23.11.2022 року.

В обґрунтування позовних вимог у позові вказано, що наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №216 від 18.12.2017 року позивач був звільнений в запас за станом здоров`я, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №230 від 28.12.2017 виключений зі списків особового складу з 28.12.2017 року. Вищезазначеним наказом позивачу було нараховано належні відповідно до законодавства виплати по звільненню, які він повинен був отримати, відповідно до п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 до мого виключення зі списків особового складу. Під час проведення розрахунків з позивачем військовою частиною НОМЕР_1 серед інших виплат йому не було виплачено індексацію та не у повному обсязі виплачено грошову допомогу при звільненні.

З покликанням на фактичні обставини щодо прийняття рішень по справам №420/20523/21, №420/4348/22 та щодо їх виконання, зазначено, що відповідачем в порушення статті 4 Закону України Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати не виплачено на користь позивача компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Таку бездіяльність відповідача позивач вважає є протиправною.

Ухвалою від 18.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву і відкрито провадження у адміністративній та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

02.04.2024 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказано, що з вимогами, викладеними в позовній заяві позивачем, Інститут не погоджується з огляду на таке.

Як зазначено у відзиві, одноразова грошова допомога при звільненні, виплачена Інститутом 23.11.2023 позивачу на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду 04.01.2022 по справі № 420/20523/21 у сумі 74 171, 69 грн., є доходом який не має постійного характеру в розуміння цього Закону, а тому компенсація втрати частини грошового доходу у зв`язку з порушенням термінів за несвоєчасну виплату зазначеної компенсацію позивачу не виплачується; індексація грошового забезпечення, виплачена позивачу Інститутом на виконання рішення по справі № 420/4348/22 за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, не нараховувалася Інститутом, а тому, на думку командування Інституту, компенсація у цьому випадку не виплачується.

Зважаючи на вищевикладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою від 19.09.2024 року позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху.

Судом встановлено позивачу 5-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

За вх.№ЕС/45945/24 від представника позивача до суду надійшло клопотання про поновлення строків звернення до суду.

Ухвалою суду від 14.11.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно непроведення компенсації втрати частини доходу частини грошової допомоги при звільненні, виплаченої на виконання рішення суду по справі № 420/20523/21, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період з 28.12.2017 року по 23.11.2022 року, протиправною; зобов`язання Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу частини грошової допомоги при звільненні, виплаченої на виконання рішення суду по справі № 420/20523/21, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 28.12.2017 року по 23.11.2022 року залишено без розгляду, продовжено розгляд справи №420/8468/24 за позовом ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» в частині вимог про визнання бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно непроведення компенсації втрати частини доходу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 01.01.2016 року по 22.12.2023 року, протиправною; зобов`язання Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 01.01.2016 року по 22.12.2023 року.

Станом на дату вирішення даної справи інших заяв по суті справи до суду не надходило.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою, відзивом на позовну заяву, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, перевіривши їх наданими до справи доказами, суд встановив таке.

ОСОБА_1 проходив військову службу в Інституті ВМС НУ «ОМА», наказом командувача Військово-Морських Сил Збройних Сил України №216 від 18.12.2017 був звільнений в запас за станом здоров`я, наказом командира військової частини НОМЕР_1 №230 від 28.12.2017 виключений зі списків особового складу з 28.12.2017.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03.08.2021 року по справі №420/8192/21, яке набрало законної сили від 13.12.2021 року, зокрема: визнано протиправною бездіяльність Інституту ВМС НУ «ОМА» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.12.2017 року; зобов`язано Інститут ВМС НУ «ОМА» нарахувати та виплати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.12.2017 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року по справі № 420/4348/22, яке набрало законної сили від 16.11.2023 року визнано протиправними дій Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.12.2017 року з урахуванням грудня 2015 року як базового місяця, зобов`язання Інституту Військово-Морський Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 01.01.2016 року по 28.12.2017 року зі встановленням базового місяця - січень 2008 року, та виплатити з у рахуванням виплачених сум.

22.12.2023 року відповідач на виконання вищезазначеного рішення виплачено індексацію за спірний період у сумі 69 651,38 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» відносно непроведення компенсації втрати частини доходу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.12.2017, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період 01.01.2016 року по 22.12.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом (з урахуванням ухвали суду від 15.11.2024 року).

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до ст. 1-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 року №2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» (далі - Закон №2050-ІІІ).

Стаття 1 Закону №2050-ІІІ передбачає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За приписами статті 2 Закону №2050-ІІІ компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Зі змісту вказаних норм слідує, що їх дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених строків виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата, індексація).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (ст. 4 Закону №2050-ІІІ).

З метою реалізації Закону №2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 року №159 затверджено «Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» (далі Порядок №159).

Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ та конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.

Згідно з абз. 1 п. 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких основних умов: нарахування належних доходів (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат, стипендії, індексації); порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); затримка виплати доходів на один і більше календарних місяців; зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги; доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата, індексація). При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем індексації, що носило триваючий характер. У зв`язку з цим, виплата компенсації проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Використане у статті 3 Закону №2050 та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Отже, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 46 Закону №1058-ІV, ст. 2 Закону №2050-ІІІ та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі індексації). Водночас компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі військовою частиною) добровільно чи на виконання судового рішення.

Тотожна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постанові від 14.04.2021 року у справі №465/322/17.

При цьому, зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень ст. 1-3 Закону №2050-ІІІ та окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але невиплачені.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 13.11.2018 року у справі №814/1527/17, від 18.12.2018 року у справі №816/301/16, від 04.01.2019 року у справі №159/1615/17, від 30.09.2020 року у справі №2-а-1/11, від 15.10.2020 року у справі №240/11439/19, від 31.08.2021 року у справі №264/6796/16-а.

Крім того, у постанові від 05.03.2020 року у справі №140/1547/19 Верховний Суд зазначив: «Згідно з положеннями статті 4 Закону №2050-III виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. Відповідно до статті 6 Закону №2050-III компенсацію виплачують за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету. З системного аналізу правових норм вбачається, що основними умовами для виплати суми компенсації є: 1) порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії) та 2) виплата нарахованих доходів. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.».

Суд зазначає, що підприємство, установа, організація (в даному випадку військова частинна), з вини якого не було вчасно нараховано та виплачено дохід (в даному випадку індексація), повинен здійснити виплату такого доходу (в даному випадку індексації) з одночасною виплатою суми компенсації. Невиплата особі суми компенсації у тому ж місяці, у якому здійснена виплата заборгованості, є порушенням її прав на отримання такої компенсації.

Як було встановлено судом 22.12.2023 року на виконання вищевказаного рішення суду по справі №420/4348/22 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення 69 651,38 грн.

Несвоєчасне нарахування та виплата індексації грошового забезпечення відбулось у зв`язку з протиправними діями відповідача, тобто з вини органу, що нараховував і виплачував таке грошове забезпечення позивачу під час проходження ним військової служби.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення є протиправними, а вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню шляхом:

- визнання протиправною бездіяльності Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.12.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року по справі № 420/4348/22;

- зобов`язання Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.12.2023 року на виконання на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року по справі № 420/4348/22.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Необхідно зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі РуїсТоріха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, суд доходить висновку, що адміністративний позов належить задовольнити.

Керуючись ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Інституту Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.12.2023 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року по справі № 420/4348/22.

Зобов`язати Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати індексації грошового забезпечення, виплаченої 22.12.2023 року на виконання на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.09.2022 року по справі № 420/4348/22.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач Інститут Військово-Морських Сил Національного університету «Одеська морська академія» (вул. Дідріхсона, 8, м. Одеса, 65029, ).

Суддя O.A. Вовченко