Справа № 303/7027/24
Суддя: Курах Л. В.
Дата ухвалення: 2024-11-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 303/7027/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

у складі головуючого судді Курах Л.В.

секретар судового засідання Гейруш Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

в с т а н о в и в:

26.08.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом на обґрунтування якого зазначив, що 16.08.2024 року у м. Мукачево по вул. Росвигівська, керуючи транспортним засобом марки «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений поліцейським 1 взводу 4 роти батальйону УПП в Закарпатській області капралом поліції ОСОБА_2 .. На місці події інспектором поліції винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2848756 (далі - оскаржувана постанова), відповідно до якої ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340 грн. Вказує, що притягнення позивача до відповідальності є незаконним та необгрунтованим. Так, у постанові відсутні відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис вчиненного адміністративного правопорушення. Також суть та обставини адміністративного правопорушення, що вказані у постанові не відповідаютьфактичним обставинам справи, оскільки на місці зупинки відсутній знак 4.1. «Рух прямо», натомість встановлено знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом». Враховуючи наведене, просить суд визнати протиправною та скасувати оскаржувану постанову, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Ухвалою від 02.09.2024 року призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

09.09.2024 року представником відповідача було подано відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтвання своїх заперечень щодо позову зазначає, що притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП відбулось з повним дотриманням матеріальних норм та чинних норм процесуального законодавства. Оскільки безпосередньо запис адміністративного правопорушення у момент його вчинення поліцейським не здійснювався, а відтак в останнього був відсутній обов`язок із зазначенням в оскаржуваній постанові відомостей про технічних засіб, яким такий запис здійснювався. Згідно долученого відеозапису з нагрудної камери поліцейського, водій ОСОБА_1 повідомив поліцейському, що не помітив дорожній знак. У задоволенні позову просить відмовити.

16.09.2024 року позивачем подано до суду відповідь на відзив, у якому зазначає, що у долученому відповідачем відеозаписі не зафіксовано момент здійснення ним повороту ліворуч у порушення вимог знаку 4.1, так само як і не містить підтвердження наявності на місці події по вул.Росвигівська в м.Мукачево знаку 4.1 «Рух прямо». Крім того, при перенесенні зазначених на відеозаписі координат за допомогою загальнодоступних карт Google Maps можна встановити, що найближче до місця запису відео, праворуч, розташований знак 5.5 «Дорога з одностороннім рухом», а не 4.1. «Рух прямо», який на даній вулиці відсутній.

Позивач заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не подав.

Належним чином повідомлений про розгляд справи відповідач заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не висловив.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

З урахуванням положень ч. 8 ст. 262 КАС України, судовий розгляд справи проведено на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши представлені докази та з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 16.08.2024 року поліцейським 1 взводу 4 роти батальйону УПП в Закарпатській області капралом поліції Попович В.С. винесено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2848756, відповідно якої ОСОБА_1 , 16.08.2024 року в 22 годині 53 хвилини, керував транспортним засобом «BMW 328», д.н.з. НОМЕР_1 , в м.Мукачево по вулиці Росвигівська, порушив вимоги дорожнього знаку 4.1. ПДР, чим порушив п. 8.4.г ПДР порушення вимог наказових знаків, у зв`язку з чим визнаний винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та на нього накладено штраф у розмірі 340,00 гривень.

Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України Про дорожній рух передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Відповідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушення (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з п. 8.4 г ПДР України наказові знаки показують обов`язкові напрямки руху або дозволяють деяким категоріям учасників рух по проїзній частині чи окремих її ділянках, а також запроваджують або скасовують деякі обмеження.

Розділ 33 ПДР України передбачає, що дорожній знак 4.1 "Рух прямо" має наказове значення.

Як вбачається з наданого представником відповідача відзиву, на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідачем надано суду відеозапис, згідно якого будь-яких доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові не має, а відтак останній не спростував твердження позивача, що він не порушував вимоги п. 8.4 ПДР України яким спростовується факт правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.

Однак, на даному відеозаписі відображено виключно розгляд справи відносно ОСОБА_1 за ознаками вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

У свою чергу, жодних доказів фіксації факту вчинення ОСОБА_1 правопорушення, інкримінованого йому за ч. 1 ст. 122 КУпАП порушення вимог п. 8.4 ПДР, матеріали справи не містять.

На переконання суду, візуальне спостереження за неправомірними діями осіб, може бути доказом у справі лише в тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Однак, будь-які інші докази, які б підтверджували наявність в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП у матеріалах справи відсутні.

Так єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати її як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин, вказаних в оскаржуваній постанові (постанова Верховного суду від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17, № рішення 73700340).

Разом з тим, не заслуговують на увагу твердження сторонни відповідача про фактичне визнання своєї вини ОСОБА_1 під час складання відносно нього адміністративних матеріалів, оскільки у своїй Постанові від 15.05.2019 року у справі № 537/2088/17 Верховний Суд зробив правовий висновок, що сам факт визнання особою вини у порушенні ПДР не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень і не звільняє останнього від доведення його правомірності.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, правомірность дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, стороною відповідача, суду є недоведеною.

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний Суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду даної справи обставини, у своїй сукупності, свідчать про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідност. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, стороною відповідачів суду не надані, та враховуючи те, що у постанові не вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення, відзив на адміністративний позов не спростовує доводи позивача, то суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином з Департаменту патрульної поліції на користь позивача необхідно стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.

Керуючись ст. ст. 2,9, 77, 241-246, 257-262, 286 КАС України,суд-

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Постанову серії ЕНА № 2848756 від 16.08.2024 року, винесену поліцейським 1 взводу 4 роти батальйону УПП в Закарпатській області капралом поліції Попович В.С. по справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суму 605,60 (шістсот п`ять гривень 60 копійок) у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Відповідач: Департамент патрульної поліції (03048, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, ).

Головуюча Л.В.Курах