Справа № 420/29628/24
Суддя: Бутенко А.В.
Дата ухвалення: 2024-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі судді Бутенка А.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Чорноморський академічний ліцей імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , Чорноморський академічний ліцей імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, оформлене протоколом №2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 13.08.2024 року;

- зобов`язати Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарні стягнення за порушення прав дитини ОСОБА_2 , а саме вчинення булінгу (цькування).

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є матір`ю учня 5-Б класу, ОСОБА_2 , Чорноморського академічного ліцею №1 ім. Т. Шевченка у м. Чорноморськ. За фактом вчинення систематичного цькування ОСОБА_2 було складено та подано до Чорноморської міської ради заяву про проведення перевірки за фактом вчинення булінгу класним керівником щодо ОСОБА_2 . За результатом розгляду даної заяви було складено протокол №2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Управління освіти ЧМР та листом повідомлено позивача про результати розгляду заяви. Вказаними документами визначено, що досліджені ситуації, які склались, не мають ознак булінгу з боку адміністрації Чорноморського академічного ліцею імені Тараса Шевченка, а є виключно конфліктами та взаємними образами між учнями та іншими непорозуміннями під час освітнього процесу, які усуваються шляхом діалогу та обговорень із залученням психолога. Позивачка не погоджується із прийнятим рішенням, оформленим протоколом №2, вважає його необґрунтованим та таким, що прийнятий без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

09.10.2024 року та 10.10.2024 року від Чорноморського академічного ліцею імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області та від ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення на позовну заяву в яких зазначено, що протокол №2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 13.08.2024 року є документом, який лише фіксує частину процесу розгляду заяви позивачки до відповідача, не містить будь-яких рішень суб`єкта владних повноважень, які підлягають виконанню, безпосередньо не створює ніяких правових наслідків, а тому відсутні підстави вважати, що складення оскаржуваного протоколу порушує права чи інтереси, а отже не містить ознак індивідуального акту, який може бути оскаржено до суду. Позивачем зазначено, що права ОСОБА_2 порушено булінгом щодо нього нібито вчиненим ОСОБА_3 , однак позивач не вказує, яким чином зазначені права будуть поновлені у разі скасування Протоколу. Чорноморський академічний ліцей імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (надалі - Ліцей) вважає, що, оскільки Протокол не створює ніяких правових наслідків для позивача, то й його скасування не поновить нічиїх прав. Отже, крім іншого, вимогою про скасування протоколу позивачем обрано неефективний спосіб правового захисту прав ОСОБА_2 , які на його думку були порушені. У зв`язку із викладеним вимога про скасування Протоколу задоволенню не підлягає. Як зазначалось вище фактичними обставинами, якими обґрунтовується позов, є, на думку позивача, булінг (цькування) з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_2 . Відповідно до п.3-1 ст.1 Закону України «Про освіту» від 05.09.2017 року типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого. Як випливає з тексту позову, булінг полягає в упередженому відношенні третьої особи, а саме покладання вини на ОСОБА_2 відбувається за кожного конфлікту, жертвою якого стає син позивачки. Не визнаючи зазначених вище обставин, не аналізуючи доказів, яким позивач доводить вищезазначені обставини, слід зазначити, що лише в одному випадку (бійка з старшокласниками) індивідуальним учасником дій, які нібито вчинені ОСОБА_4 був ОСОБА_5 . В інших випадках особами відносно яких ОСОБА_4 нібито вчиняла дії були родичі ОСОБА_2 , або всі учні класу. Таким чином, навіть зі змісту позову (без оцінки самих дій ОСОБА_4 , а також їх наявності) не вбачається така ознака булінгу, як систематичність (повторюваність) діяння. Не наводить також позивач, навіть у тексті позову, таку складову ознаку булінгу як заподіяння діями ОСОБА_4 психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Заяви чи клопотання від сторін.

14.10.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

14.10.2024 року від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі.

Процесуальні дії, вчинені судом.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 24.09.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Станом на час розгляду справи відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.

Згідно з ч.6 ст.162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Обставини справи.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом ДРАЦС реєстраційної служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області 14.05.2013 року.

ОСОБА_2 є учнем 5-Б класу Чорноморського академічного ліцею №1 ім. Т. Шевченка у м. Чорноморськ.

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області із заявою про проведення перевірки за фактом вчинення булінгу класним керівником щодо дитини ОСОБА_2

13.08.2024 року на засіданні комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, яке оформлено протоколом №2 встановлено наступне:

- ситуації, які складалися між здобувачами освіти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мали ознаки конфліктів та взаємних образ, але не містили ознак булінгу.

- 02.11.2023 року відбулась сутичка між ОСОБА_7 , учнем 5-Б класу та ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , учнями 8-Б класу, яка розпочалась словесними образами та завершилась бійкою. Таку ситуацію детально розглянуто адміністрацією ліцею 02.11.2023, 03.11.2023. 06.11.2023 та обговорено під час зустрічі всіх сторін конфлікту 07.11.2023 року. Унаслідок обговорення конфлікт було вичерпано з обох сторін.

- 02.11.2023 року також було порушено права неповнолітніх дітей - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , учнів 8-Б класу з боку родичів (бабусі та дідуся ОСОБА_12 ) , які погрожували дітям фізичною розправою, про що у зверненні ОСОБА_13 не зазначено. Але після взаємних вибачень і цей конфлікт вважався до 30.06.2024 року вичерпаним.

- фактів вимагання грошей в Чорноморському академічному ліцеї ім. Т. Шевченка не підтверджено.

- для відсутніх учнів адміністрацією Чорноморського академічного ліцею імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради були створені належні умови для здобуття освіти з урахуванням терміну виконання завдань, з урахуванням тих умов, у яких працює освітній заклад.

- комісія не встановила фактів щодо приховування випадків захворювання дітей Чорноморського академічного ліцею імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради.

- щодо організації освітнього процесу та оцінювання навчальних досягнень ОСОБА_14 , вчителем ОСОБА_15 , комісією порушень з даного питання не виявлено.

За фактом розгляду заяви ОСОБА_1 , комісія ухвалила рішення про те, що інформація зазначена у заяві, не містить ознак булінгу з боку класного керівника ОСОБА_16 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_17 та директора ліцею ОСОБА_18 , фактів систематичного матеріального, психологічного, фізичного та економічного цькування не зафіксовано. Натомість мали місце конфліктні ситуації, непорозуміння під час освітнього процесу, які усуваються шляхом діалогу та обговорень із залученням психолога.

Позивачка не погоджується із прийнятим рішенням, оформленим протоколом №2, вважає його необґрунтованим та таким, що прийняте без врахування всіх обставин, у зв`язку з чим звернулася до суду з цим позовом.

Джерела права й акти їх застосування.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України (тут і далі по тексту всі нормативно-правові акти наведені в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III (далі Закон №2402-ІІІ), булінг (цькування) - психологічне, фізичне, економічне чи сексуальне насильство, тобто будь-яке умисне діяння (дія або бездіяльність), у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, яке систематично вчиняється особою стосовно дитини, з якою вони є учасниками одного колективу, або дитиною стосовно іншого учасника одного колективу та яке порушує права, свободи, законні інтереси потерпілої особи та/або перешкоджає виконанню нею визначених законодавством обов`язків.

Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Згідно зі ст. 3 Закону 2402-ІІІ, всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Абзацом 1 ст. 10 Закону 2402-ІІІ передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що грунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.

Згідно з п.2-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про освіту» від 5 вересня 2017 року №2145-VIII (далі - Закон №2145-VIII), безпечне освітнє середовище - сукупність умов у закладі освіти, що унеможливлюють заподіяння учасникам освітнього процесу фізичної, майнової та/або моральної шкоди, зокрема внаслідок недотримання вимог санітарних, протипожежних та/або будівельних норм і правил, законодавства щодо кібербезпеки, захисту персональних даних, безпечності та якості харчових продуктів та/або надання неякісних послуг з харчування, шляхом фізичного та/або психологічного насильства, експлуатації, дискримінації за будь-якою ознакою, приниження честі, гідності, ділової репутації (зокрема шляхом булінгу (цькування), поширення неправдивих відомостей тощо), пропаганди та/або агітації, у тому числі з використанням кіберпростору, а також унеможливлюють вживання на території та в приміщеннях закладу освіти алкогольних напоїв, тютюнових виробів, наркотичних засобів, психотропних речовин.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону №2145-VIII, засновник закладу освіти - орган державної влади від імені держави, відповідна рада від імені територіальної громади (громад), фізична та/або юридична особа, рішенням та за рахунок майна яких засновано заклад освіти або які в інший спосіб відповідно до законодавства набули прав і обов`язків засновника

У відповідності до ч.2 ст.24 Закону №2145-VIII, управління закладом освіти в межах повноважень, визначених законами та установчими документами цього закладу, здійснюють:

засновник (засновники);

керівник закладу освіти;

колегіальний орган управління закладу освіти;

колегіальний орган громадського самоврядування;

інші органи, передбачені спеціальними законами та/або установчими документами закладу освіти.

Відповідно до ч.2 ст.25 Закону №2145-VIII, засновник закладу освіти або уповноважена ним особа, зокрема, здійснює контроль за недопущенням привілеїв чи обмежень (дискримінації) за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, сімейного та майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками; розглядає усні та письмові заяви (скарги, повідомлення) учасників освітнього процесу, інших осіб про невжиття заходів щодо запобігання і протидії насильству та жорстокому поводженню з дітьми в закладі освіти та приймає рішення за результатами їх розгляду.

Механізм реагування на випадки булінгу (цькування) в закладах освіти всіх типів і форм власності, крім тих, які забезпечують здобуття освіти дорослих, у тому числі післядипломної освіти визначає Порядок реагування на випадки булінгу (цькування), затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України від 28 грудня 2019 року № 1646 (далі Порядок № 1646).

Відповідно до п.4 розділу І Порядку №1646, до булінгу (цькування) в закладах освіти належать випадки, які відбуваються безпосередньо в приміщенні закладу освіти та на прилеглих територіях (включно з навчальними приміщеннями, приміщеннями для занять спортом, проведення заходів, коридорами, роздягальнями, вбиральнями, душовими кімнатами, їдальнею тощо) та (або) за межами закладу освіти під час заходів, передбачених освітньою програмою, планом роботи закладу освіти, та інших освітніх заходів, що організовуються за згодою керівника закладу освіти, в тому числі дорогою до (із) закладу освіти.

Ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, а саме:

умисне позбавлення їжі, одягу, коштів, документів, іншого майна або можливості користуватися ними, перешкоджання в отриманні освітніх послуг, примушування до праці та інші правопорушення економічного характеру;

словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи;

будь-яка форма небажаної вербальної, невербальної чи фізичної поведінки сексуального характеру, зокрема принизливі погляди, жести, образливі рухи тіла, прізвиська, образи, жарти, погрози, поширення образливих чуток;

будь-яка форма небажаної фізичної поведінки, зокрема ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, завдання ударів;

інші правопорушення насильницького характеру.

Пунктом 5 розділу І Порядку №1646 визначено суб`єктів реагування у разі настання випадку булінгу (цькування) в закладах освіти (далі - суб`єкти реагування), якими є:

служба освітнього омбудсмена;

служби у справах дітей;

центри соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді;

органи місцевого самоврядування;

керівники та інші працівники закладів освіти;

засновник (засновники) закладів освіти або уповноважений ним (ними) орган;

територіальні органи (підрозділи) Національної поліції України.

Згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 1646, учасники освітнього процесу можуть повідомити про випадок булінгу (цькування), стороною якого вони стали або підозрюють про його вчинення стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу або про який отримали достовірну інформацію, керівника закладу освіти або інших суб`єктів реагування на випадки булінгу (цькування) в закладах освіти.

Висновки суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд бере до уваги наступне.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оспорюваного рішення на відповідність вимогам ч. 2 статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Частинами 1 та 2 статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР та вона набула чинності для України 11 вересня 1997 року.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Аналізуючи оскаржуване рішення, суд вказує, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень, відповідно до ч. 2 статті 2 КАС України, має на увазі, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Європейським Судом з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року, яке, відповідно до ч. 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», підлягає застосуванню судами як джерело права, вказано, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

У рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень повинні ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Мають значення, як правило, ті обставини, які передбачені нормою права, що застосовується. Суб`єкт владних повноважень повинен врахувати усі ці обставини, тобто надати їм правову оцінку: прийняти до уваги або відхилити. У разі відхилення певних обставин висновки повинні бути мотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.

Принцип обґрунтованості рішення вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, тощо.

При цьому, суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями та неперевіреними фактами, а не конкретними обставинами. Так само, недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Разом з тим, приймаючи рішення або вчиняючи дію, суб`єкт владних повноважень не може ставати на сторону будь-якої з осіб та не може виявляти себе заінтересованою стороною у справі, виходячи з будь-якого нелегітимного інтересу, тобто інтересу, який не випливає із завдань цього суб`єкта, визначених законом.

Прийняття рішення, вчинення (не вчинення) дії вимагає від суб`єкта владних повноважень діяти добросовісно, тобто з щирим наміром щодо реалізації владних повноважень та досягнення поставлених цілей і справедливих результатів, з відданістю визначеним законом меті та завданням діяльності, передбачувано, без корисливих прагнень досягти персональної вигоди, привілеїв або переваг через прийняття рішення та вчинення дії.

Таким чином, висновки та рішення суб`єкта владних повноважень можуть ґрунтуватися виключно на належних, достатніх, а також тих доказах, які одержані з дотриманням закону.

Так, згідно зі ст.173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Булінг (цькування), тобто діяння учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи або такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого, тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двадцяти до сорока годин.

Неповідомлення керівником закладу освіти уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про випадки булінгу (цькування) учасника освітнього процесу -

тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до одного місяця з відрахуванням до двадцяти процентів заробітку.

Статтею 221 КУпАП передбачено, що судді районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судів розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ст.173-4 цього Кодексу, а також справи про адміністративні правопорушення, вчинені особами віком від шістнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст.255 Кодексу України про адміністративні правопорушення у справах про адміністративні правопорушення, що розглядаються органами, зазначеними в статтях 218 - 221 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції) (зокрема, щодо ст.173-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення).

Суд зазначає, що повноваження щодо визначення наявності або відсутності в закладах освіти булінгу (цькуванню) відносно здобувачів освіти та надання оцінки таким діям, не входять до повноважень суду при вирішенні адміністративної справи.

Таким чином, суд вирішує справу на підставі належних, допустимих доказів, наявних на момент прийняття оскаржуваного рішення та перевіряє його на відповідність критеріям, визначеним у ч.2 статті 2 КАС України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Управлінням освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області здійснено розгляд заяви ОСОБА_1 стосовно булінгу по відношенню до її сина, створено комісію щодо розгляду такої заяви, якою вивчено зміст письмових пояснень директора Чорноморський академічний ліцей імені Тараса Шевченка, класного керівника ОСОБА_3 , вчителя української мови, вчителя математики, батьків, медичної сестри, практичного психолога та прийнято рішення про відсутність ознак булінгу з боку класного керівника ОСОБА_16 , заступника директора з виховної роботи ОСОБА_17 та директора ліцею ОСОБА_18 , фактів систематичного матеріального, психологічного, фізичного та економічного цькування не зафіксовано.

Зазначене свідчить про безпідставність доводів позивача про протиправність дій Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області щодо неналежного розгляду скарги позивача, приховування факту булінгу, оскільки скарга (звернення) була розглянута згідно з вимогами Закону України «Про освіту» в межах компетенції відповідача, за результатами розгляду прийнято рішення, а заявнику надана відповідь.

Незгода позивача з результатом розгляду її звернення не може бути підставою для визнання протиправним та скасування рішення, яке оформлене протоколом №2 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) від 13.08.2024 року.

Крім цього, суд зазначає, що позовні вимоги в частині зобов`язання Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарні стягнення за порушення прав дитини ОСОБА_2 , а саме вчинення булінгу (цькування), не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.

Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення.

Ознакою порушення трудової дисципліни є наявність проступку в діях або бездіяльності працівника.

Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме у КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.

Питання встановлення обставин проступку та провини працівника, відповідно до ст. 21 КЗпП, віднесено до компетенції власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу.

Таким чином, оскільки за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 стосовно булінгу по відношенню до її сина Управлінням освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області не встановлено ознак булінгу з боку класного керівника ОСОБА_16 , суд дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області застосувати до ОСОБА_3 дисциплінарні стягнення за порушення прав дитини ОСОБА_2 , а саме вчинення булінгу (цькування).

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі; 5) обов`язковість судового рішення; 6) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 7) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом; 8) розумність строків розгляду справи судом; 9) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 10) відшкодування судових витрат фізичних та юридичних осіб, на користь яких ухвалене судове рішення (ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії норми ст. 2 КАС України відповідачем дотримано.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При цьому, суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для вирішення питання щодо розподілу судових витрат згідно із статтею 139 КАС України відсутні.

Керуючись Конституцією України, ст.ст.2, 77, 90, 139, 242-246, 250 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Управління освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (вул. Хантадзе, 8-А, м. Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, 68001, ), за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), Чорноморський академічний ліцей імені Тараса Шевченка Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області (вул. Шевченка, 8, м. Чорноморськ, Одеський район, Одеська область, 68002) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Порядок і строки оскарження рішення визначаються ст.ст.293, 295 КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст.255 КАС України.

Суддя А.В. Бутенко

.