Справа № 240/24753/23
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2024-11-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2024 року м. Житомир справа № 240/24753/23

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відмову у виплаті середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Житомирській області виплатити середній заробіток за час затримки виплати компенсації за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 1088526,66 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що відповідачем йому не було виплачено компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки. На виконання рішення суду ГУ НП в Житомирській області здійснило виплату 14.06.2023 спірних сум, у зв`язку з чим позивач вважає, що має право на виплату середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, що слугувало підставою для звернення до суду з цим позовом.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 29.08.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

14.09.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов (а.с.35-45) в якому проти заявлених вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування відзиву вказав, що саме спеціальним законодавством врегульовані спірні правовідносини таким чином, що виплата компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні осіб, які проходили службу в міліції не передбачена, а дія норм Кодексу законів про працю України на них не поширюється, а тому при вирішенні спорів щодо виплати грошового забезпечення та компенсації за невикористані відпустки пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Таким чином, на думку відповідача, посилання позивача на те, що на спірні правовідносини поширюється ст.117 Кодексу законів про працю України є безпідставними, оскільки не мають законодавчого підґрунтя.

Крім того, представником відповідача подано клопотання про залишення позову без розгляду через пропуск строку звернення до суду (а.с.46-48).

22.09.2023 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.51-53) в якій позивач проти доводів відзиву заперечує та позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, що зазначені у позовній заяві та у цій відповіді. Стосовно доводів відповідача про пропуск строку звернення до суду, то позивач вказує, що до даних правовідносин застосовується тримісячний строк відповідно до частини 1 статті 233 Кодексу законів про працю України. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем було оскаржено ухвалу про заміну його на правонаступника у справі №240/2979/21 та остаточно винесено ухвалу КАС ВС 17.08.2023 з даного приводу, оскільки позов поданий 22.08.2023, то строк звернення до суду не пропущений.

28.09.2023 на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (а.с.66-68), у яких представник відповідача заперечує проти доводів відповіді на відзив та просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 14.11.2024 у задоволенні клопотання ГУ НП у Житомирській області про залишення позовної заяви без розгляду - відмовлено.

Відповідно до положень частини 5 статті 262, частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.08.2000 по 30.11.2009 проходив службу в органах внутрішніх справ.

У період з 04.08.2004 по 30.11.2009 на посаді оперуповноваженого Бердичівського міського відділу міліції УМВС України в Житомирської області.

Наказом №488 від 30.11.2009 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням.

У день звільнення позивачу не було виплачено компенсацію за невикористані дні основних щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Вказану бездіяльність позивач оскаржив до суду.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №240/2979/21 позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Житомирській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії задоволено частково. Визнано протиправним рішення Ліквідаційної комісії ГУМВС України в Житомирській області про відмову ОСОБА_1 у виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки. Зобов`язано Ліквідаційну комісію ГУМВС України в Житомирській області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023, яка залишена без змін постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду 17.08.2023, замінено боржника у виконавчому листі №977 2022 р. від 14.01.2022 - Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Житомирській області на правонаступника - Головне управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.23-25).

ГУНП в Житомирській області на виконання рішення суду у справі №240/2979/21 нараховано та виплачено 14.06.2023 грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки у розмірі 6796,50 грн (а.с.30).

На думку позивача, ГУ НП у Житомирській області у відповідності до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України має виплати йому середній заробіток за час затримки виплати компенсації за не використані дні щорічних відпусток за 2004, 2005, 2006 та 2008 роки.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо відмови у невиплаті середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Положеннями статей 1, 2 Закону України "Про міліцію" було передбачено, що міліція - це державний озброєний орган виконавчої влади, який захищає життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, природне середовище, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Основними завданнями міліції, зокрема було: забезпечення особистої безпеки громадян, захист їх прав і свобод, законних інтересів; запобігання правопорушенням та їх припинення; охорона і забезпечення громадського порядку; виявлення кримінальних правопорушень.

У свою чергу, приписами статей 1, 2 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Завданнями поліції, зокрема, є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності.

Поряд з цим, згідно з Положенням про МВС України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №878, МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, реалізація державної політики у вказаній сфері відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього вказані завдання та функції держави покладались на міліцію.

Таким чином правонаступником прав та обов`язків ліквідованих управлінь МВС, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Житомирській області.

Подібна правова позиція щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 23.05.2018 у справі №П/811/3414/15, від 25.06.2020 у справі №420/6852/18, від 06.08.2020 у справі №821/3865/15-а, від 22.10.2020 у справі №520/5147/19, від 05.11.2020 у справі №752/2391/17 (2а-14/09), від 04.08.2022 у справі №824/3161/14-а, від 17.05.2023 у справі №240/11052/20, від 28.06.2023 у справі №823/1462/15, від 17.08.2023 у справі №240/2979/21 і правових підстав для відступлення від неї суд не вбачає.

Спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби - у зв`язку з проходженням позивачем служби в органах внутрішніх справ та не стосується публічно-владних функцій МВС та ГУ НП.

Відповідно до абзацу шостого п.3.4.8 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої Наказу МВС 31.12.2007 №499, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за №205/14896, за бажанням особи їй надається чергова відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку в разі звільнення з органів внутрішніх справ відповідно до законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

З наведеної норми вбачається, що при звільненні зі служби 30.11.2009 з органів внутрішніх справ (міліції) у позивача виникло право на компенсацію за всі невикористані ним дні відпустки. При цьому правова природа вказаної компенсації не змінилася, адже право на неї позивач набув під час служби в органах міліції.

Тому, враховуючи, що позивач не проходив службу в поліції, а звільнений з міліції, то і грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки нараховуються виходячи з окладу працівників міліції.

Відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 Кодексу законів про працю України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

ОСОБА_1 проходив службу у Бердичівському МВ УМВС України в Житомирській області, а ГУ НП у Житомирській області не було роботодавцем позивача.

Бердичівський МВ УМВС України в Житомирській області не виплатив позивачу компенсацію за невикористані ним дні відпусток, у зв`язку з чим виник спір щодо її стягнення з Ліквідаційної комісії ГУ МВС у Житомирській області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 11.04.2023, яка залишена без змін постановою Касаційного адміністративного суду Верховного Суду 17.08.2023, замінено боржника у виконавчому листі №977 2022 р. від 14.01.2022 - Ліквідаційну комісію Головного управління МВС України в Житомирській області на правонаступника - Головне управління Національної поліції в Житомирській області (а.с.23-25).

ГУ НП в Житомирській області було визначене державним органом - виконавцем рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 у справі №240/2979/21 про виплату компенсації невикористаних відпусток, оскільки Бердичівський МВ УМВС України в Житомирській області був ліквідований.

Статтею 117 КЗпП передбачено санкцію для роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні. Зокрема, наведеною нормою передбачено, що саме роботодавець має сплатити санкцію у вигляді середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за наявності вини роботодавця у такій затримці.

ГУ НП в Житомирській області не було роботодавцем позивача, не звільняло його зі служби, у діях ГУ НП в Житомирські області відсутня вина щодо невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні відпустки у день звільнення, отже ГУ НП в Житомирські області не повинно нести відповідальність за статтею 117 КЗпП замість ліквідованого Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області.

ГУ НП в Житомирській області було лише виконавцем рішення суду у справі №240/2979/21 про виплату компенсації з невикористані відпустки замість ліквідованого Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області, однак не було відповідачем у справі, та не може нести відповідальність за дії ліквідованого Бердичівського МВ УМВС України в Житомирській області.

Схожий правовий висновок викладений у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.02.2024 у справі №240/23534/23.

Згідно частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи відмову у задоволенні позову, питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України судом не вирішується.

Керуючись статтями 77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 263, 291, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (вул.Старий бульвар, 5/37, м.Житомир, 10008, ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін

19.11.24