Справа № 420/34497/24
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2024-11-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
12 листопада 2024 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вікторія ХОМ`ЯКОВА, розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, крім іншого, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст.ст.160, 161, 172 цього Кодексу.
З матеріалів адміністративного позову вбачається, що позивачем вказаний тільки ОСОБА_1 , а 18 осіб зазначені у статусі "інші особи", що суперечить приписам Кодексу адміністративного судочинства. В той же час прохальна частина позовної заяви містить вимоги, які стосуються 19 осіб, але ці вимоги не конкретизовані конкретно кожної особи.
Відповідно до ч.1 ст.172 КАС України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Пов`язаними між собою можна вважати вимоги, що випливають з одних правовідносин, і, як наслідок, ґрунтуються на одних і тих самих фактичних даних.
Таким чином, у випадку заявлення позивачами в одній позовній заяві кількох вимог до відповідача, що становлять предмет адміністративного позову, вказані вимоги мають виникати з однакових юридичних фактів, тобто мати єдині підстави позову, оскільки в протилежному випадку виникають різні адміністративні позови, які підлягають розгляду в окремих самостійних провадженнях.
Підставою позову є юридичні факти, які повинні наводитись позивачами на обґрунтування своїх матеріально-правових вимог та які мають значення для судового захисту суб`єктивних прав, тобто підстава позову - це частина позову, що відображає обставини, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, і докази, що підтверджують позов.
Підстави позову не можна ототожнювати з нормами права, на які посилається позивач. Зазначений висновок узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, який зазначив, що під підставами позову, які може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на ці правовідносини.
При цьому, цими обставинами можуть бути лише юридичні факти матеріально-правового характеру, тобто такі факти, які тягнуть певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин від характеру яких залежить правова кваліфікація спору.
Суд звертає увагу, що системний аналіз предмету та підстав позову свідчить про те, що правовідносини між позивачами та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, в різний період часу та на підставі різних дій суб`єкту владних повноважень.
Таким чином, дослідивши матеріали позовної заяви та додані до неї документи, суд дійшов висновку про те, що в даному випадку відсутня спільність предмету позову, заявлені позивачем позовні вимоги не пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, можуть розглядатись в окремих провадженнях. Ці вимоги повинні заявлятись від різних позивачів, можуть стосуватись різних періодів безпосередньої участі цих осіб у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії. Одночасний їх розгляд в одному провадженні розширює предмет позову та ускладнює розгляд та вирішення справи. В свою чергу роз`єднання позовних вимог сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У зв`язку з наведеним, враховуючи те, що позовні вимоги не пов`язані між собою, об`єднання позовів є правом, а не обов`язком суду, суд не вбачає достатніх та обґрунтованих підстав для спільного розгляду зазначених позовні вимог.
В силу положень п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу). При цьому, суд звертає увагу, що ст. 169 КАС України не передбачено повернення частини позовних вимог.
Суд зазначає, що допущене позивачем порушення не є формальним, оскільки фактично унеможливлює розгляд справи за вимогами, не пов`язаними між собою підставою їх виникнення та відповідними доказами, а тому повернення позовної заяви позивачеві свідчить не про допущення судом формалізму, а про вчинення дій, направлених на упорядкування процесуальних правовідносин. При цьому, така процесуальна дія не є порушенням права позивача на доступ до суду в розумінні норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до частини восьмої ст. 169 КАС України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Натомість, суд зазначає, що позивачі не позбавлені права звернутись з окремими позовами до відповідача.
Крім того, позивач звертає увагу представника позивача на те, що згідно з ч.4 ст.161 КАС України обов`язок надання доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, покладається саме на позивача, що передбачено положеннями ч. 4 ст. 161 КАС України. До позовної заяви не додані докази проходження позивачем військової служби у В/Ч НОМЕР_1 з 28.02.2022 по 06.11.2024, докази перебування військовослужбовця на грошовому забезпечення відповідача в період безпосередньої участі у бойових діях або заходах.
В позовній заяві не зазначені докази, що підтверджують неповне нарахування та виплату грошового забезпечення, докази підтвердження безпосередньої участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а також підтвердження перебування військовослужбовців в районах проведення зазначених заходів (наприклад. бойовий наказ (бойове розпорядження); наказ (по стройовій частині); журнал бойових дій , журнал ведення оперативної обстановки; список особового складу, який залучався до виконання бойових (спеціальних) завдань. бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове); рапорти (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконання бойових (спеціальних) завдань; книга служби нарядів та подій, що відбувалися; тощо) та не надані ці докази.
Відсутні докази нарахування та виплати грошового забезпечення не в повному обсязі, тому посилання на таке порушення має характер припущень, а не достовірно відомого позивачу факту.
Згідно з ч.4 ст.79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Також суд звертає увагу позивача на частково пропущений строк звернення до суду. З моменту отримання грошового забезпечення у позивача виникає право на звернення до суду із позовом про стягнення ненарахованої та не виплаченої частини грошового забезпечення. З даною позовною заявою позивач звернувся до суду 06.11.2024, а просить зобов`язати нарахувати та виплатити грошове забезпечення з 28.02.2022 по день прийняття рішення, тобто з частковим пропуском місячного строку, встановленого ч.5 ст. 122 КАС України. Клопотання про поновлення строку відсутнє. Суд зауважує, що вирішення питання про поновлення строку звернення до суду суд здійснює виключно з ініціативи та у межах наведених доводів заінтересованої особи. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Керуючись ст. ст. 169, 171, 256, 295, 297 КАС України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини № НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії повернути позивачу.
Копію ухвали про повернення позовної заяви з матеріалами позовної заяви надіслати позивачеві.
Роз`яснити позивачу, що відповідно до частини восьмої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в загальному порядку, встановленому законом.
Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Вікторія ХОМ`ЯКОВА